Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/768/17
Провадження № 1-кп/499/80/17
У Х В А Л А

Іменем України

"31" жовтня 2017 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Одеської області обвинувальний акт та угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним у кримінальному провадженні №0000321 внесеного до ЄРДР від 12.08.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Іванівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України, разом з угодою про примирення від 15 вересня 2017 року, укладеною між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Відповідно до угоди потерпілий та підозрюваний дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та визначили покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

У судовому засідання прокурор та обвинувачений у зв`язку з неявкою потерпілого, вважали за можливе розглядати обвинувальний акт у загальному порядку.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, оскільки у судове засідання прибути не може у зв`язку з роботою.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, розписку про отримання підозрюваним копії обвинувального акту, угоду про примирення, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальних провадженнях у формі приватного обвинувачення. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу. Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або Закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжується у загальному провадженні.

Судом встановлено, що угода про примирення від 15 вересня 2017 року суперечить вимогам п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, оскільки під час укладання угоди потерпілий ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_4 узгодили, що підозрюваний вчинив злочин відповідно до ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), однак як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_4 раніше був засуджений до позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців вироком Іванівського районного суду Одеської області від 16.04.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України, судимість за цей злочин не була погашена або знята, оскільки ОСОБА_4 29.08.2016 року був умовно-достроково звільнено від відбуття покарання, невідбутна частина строку 1 рік 1 місяць 24 дні, таким чином дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

З огляду на вищенаведене, суд, керуючись п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди про примирення укладеної між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, прокурор та обвинувачений вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, прокурор зазначив, що в обвинувальному акті невірно кваліфіковано дії обвинуваченого, що можливо усунути в подальшому шляхом зміни обвинувачення під час судового розгляду.

Вивчивши обвинувальний акт та надані до нього матеріали, вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Обвинувальний акт, відповідно до ч.4ст.110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт має відповідати вимогам ст.291 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогамст.291 КПК України.

Так відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Як вказано в обвинувальному акті обвинувачений ОСОБА_4 раніше був засуджений до позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців вироком Іванівського районного суду Одеської області від 16.04.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України, судимість за цей злочин не була погашена або знята, оскільки ОСОБА_4 29.08.2016 року був умовно-достроково звільнено від відбуття покарання, невідбутна частина строку 1 рік 1 місяць 24 дні, отже суд констатує той факт, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 11.08.2017 року вчинив таємне викрадення чужого майна, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.185 КК України, однак злочин проти власності вчинений обвинуваченим повторно, отже має кваліфікуватися за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Щодо зміни прокурором обвинувачення при подальшому судовому розгляду на думку суду є неприпустимим, оскільки зазначені фактичні дані щодо повторності вчинення правопорушення не є новими, відомі на період досудового розслідування, стосовно них не може бути змінене обвинувачення в суді.
Невизначеність прокурора в обвинувальному акті щодо вказаних фактичних обставин позбавляє суд у подальшому можливості прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого з огляду на п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1ст. 337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України).
Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення. Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на захист та справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд наголошує на тому, що згідно з ч.2 ст.9 Кримінального процесуального кодексу України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Також відповідно до п.7 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з формулювання обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується в крадіжці чоловічої сумки чорного кольору, в якій на момент вчинення злочину знаходилося 8000,00 грн., однак при визначенні шкоди, завданої кримінальним правопорушенням органами досудового слідства була взята до уваги лише вартість чоловічої сумки, разом з тим реєстр досудового розслідування не містить жодних відомостей про 8000,00 грн., які знаходилися в сумці та належать потерпілому.

Отже, виходячи з вищенаведеного, та враховуючи невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору відповідно до п.3 ч.3ст.314 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 291, 314-316, 468-474, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про примирення, укладеної 15 вересня 2017 року між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000321 внесеного до ЄРДР від 12.08.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Обвинувальний акт та додатки до нього у кримінальному провадженні №0000321 внесеного до ЄРДР від 12.08.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України повернути прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області для приведення у відповідність до вимог КПК України.

Зобов`язати прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області усунути виявлені недоліки протягом розумного строку.

Копію ухвали надати учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення через Іванівський районний суд Одеської області щодо повернення обвинувального акту прокурору, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1