АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2193/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 640/9469/17
Категорія:ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001666 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 25 липня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нефтекамська Республіки Башкортостан Російської Федерації, громадянина України, розлученого, який має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 16.02.2015 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.185, ч. 2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком 6 місяців;
- 15.05.2015 року вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік;
- 20.10.2016 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком 3 місяці, звільнений 05.04.2017 року за відбуттям строку покарання;
визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 15 - ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік.
На підставі ст.. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки .
У відповідності до ч.1 ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, останній раз 20.10.2016р. Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став і, в період не знятої та не погашеної у законному порядку судимості, знову вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.
17.05.2017, приблизно о 18 год. 20 хв., ОСОБА_7 знаходячись у ТЦ «Аве Плаза» за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 10 у приміщенні магазину «Ostin», маючи злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, повторно, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу взяв з полиці магазину «Ostin» належну TOB «Ostin: чоловічу сорочку блакитного кольору загальною вартістю, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №192 від 19.05.2017 - 749 грн. 17 коп., після чого сховав вказаний товар у свою сумку та не маючи наміру сплачувати за вказаний товар, пройшов лінію антикрадіжних воріт, не сплативши за нього, чим заподіяв TOB «Ostin» матеріальну шкоду на вищевказану суму, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Однак, довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, незалежних від його волі, так як був затриманий з викраденим майном працівниками охорони..
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність , а саме застосуванням ст.75 КК України, та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України більш суворе, тобто у виді позбавлення волі на строк 2 роки, з реальним його відбуттям. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу прокурор вказує на те, що суд першої інстанції не обґрунтував у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення свій висновок про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та належним чином не мотивував, які саме дані про його особу дають підстави про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Крім того, на думку апелянта, судом при призначені ОСОБА_7 покарання не враховано, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, судимості в законному порядку не зняті та не погашені, ніде не працює, за місцем мешкання характеризується негативно, вчинив новий умисний злочин в період незначного часу після відбуття попереднього покарання, що свідчить про його категоричне небажання стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим вважає, що судом призначене занадто м`яке покарання та необґрунтовано було застосовано норми ст.75 КК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення обвинуваченого, щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, а сам обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненому злочині, передбаченому ч.2 ст.15 - ч. 2 ст. 185 КК України.
Зазначеним діям ОСОБА_7 суд дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.15 - ч. 2 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, яке, згідно норм ст. 12 КК України, класифікується як злочин середньої тяжкості.
Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання, застосувавши норми ст.ст.75 та 76 КК України, а також призначив покарання у виді обмеження волі, у зв`язку з чим вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, так як судом не враховані в повному обсязі вимоги ст.50 та 65 КК України.
Суд, обґрунтовуючи необхідність призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України у вироку послався на обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також на тяжкість злочину, конкретні обставини за якими вчинений злочин, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого, та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, має постійне місце мешкання, за яким характеризується негативно, офіційно не працює.
Одні і ті самі підстави, якими суд першої інстанції одночасно обґрунтував призначення покарання певного виду та розміру та можливість застосування до ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, не є переконливими, що свідчить про однобічну, помилкову оцінку обставин, які повинні враховуватися при призначені особі покарання, а призначене вироком покарання не узгоджується з вимогами, передбаченими ст.65 КК України.
Зокрема, згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Проте судом не приділено належної уваги вищезазначеним нормам і при призначенні покарання ОСОБА_7 не достатньо враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він ніде не працює, за місцем мешкання характеризується негативно, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність - вчинив новий злочин в період непогашеної судимості за попередніми вироками. Також на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Наведене характеризує ОСОБА_7 як суспільно-небезпечну особу, яка наполегливо не бажає становитися на шлях виправлення та перевиховання.
Що стосується щирого каяття ОСОБА_7 щодо своєї вини, то це само по собі, при наявності вищевказаних обставин, не є достатньою підставою для застосування ст.75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а також призначення покарання більш м`якого виду покарання ніж позбавлення волі, оскільки обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, але після відбуття покарання продовжив свою злочину діяльність, вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності, що свідчить про неефективність заходів крім позбавлення волі, через те, що вони не сприятимуть перевихованню та виправленню ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення поданої прокурором апеляційної скарги щодо скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з його невідповідністю тяжкості злочину та особи обвинуваченого, і ухвалення нового вироку в цій частині судом апеляційної інстанції, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, судова колегія, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними, враховує негативну характеристику за місцем мешкання на обвинуваченого, те, що він офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Обставиною, що пом`якшує покарання суд першої інстанції правильно визнав щире каяття що передбачено п. 1 ч. 1 ст.66 КК України та вірно встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та інші альтернативні види покарань не стануть дієвими для досягнення мети щодо його виправлення, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючої покарання обставини, в межах наближених до мінімальної санкції, що встановлена ч. 2 ст. 185 КК України строком на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, тобто в умовах ізоляції від суспільства, з реальним його відбуттям.
На думку колегії суддів, таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1 КК України колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 п.3 ч.1, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково .

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 25 липня 2017 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 - ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обчислювати з моменту його фактичного затримання, внаслідок приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4