ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017р. Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в ОВС слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 30.06.2017 про закриття кримінального провадження №0003038 від 27.06.2016, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України, на вказану постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на його переконання, ця постанова винесена без належної перевірки обставин справи та оцінки здобутих доказів, а тому просив це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

У судовому засіданні ОСОБА_3 подану скаргу підтримав, просив задовольнити, наполягає на тому, що досудове слідство проведено не у повному обсязі, висновки про відсутність складу злочину в діях колишнього слідчого Жовтневого РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровські області ОСОБА_5 щодо фальсифікації кримінальної справи відносно заявника за ч.3 ст.153 ч.3, ч.2 156 КК України, за якою його засуджено до 15 років позбавлення волі (вирок набрав законної сили 23.09.2009 р.) - передчасні. Вказує на те, що слідчий ОСОБА_4 під час проведення досудового слідства у даному кримінальному провадженні не тільки не знайомився із матеріалами кримінальної справи, що розслідував колишній слідчий ОСОБА_5 , але навіть не допитав заявника, надаючи з цього приводу незаконні, на думку заявника, доручення про його допит працівникам інших органів. Крім того, слідчим не взято до уваги та не надано оцінку висновкам Верховного Суду України в його постанові від 20.05.2010 р., де він вказував на порушення вимог закону слідчим ОСОБА_5 , а також на висновок, який він зробив у 2014 році про те, що окремі процесуальні документи в кримінальній справі, що розслідував слідчий ОСОБА_5 , сфальсифіковані. Також слідчим ОСОБА_4 не проаналізовано, не досліджено та не надано оцінки висновкам експертизи, яку надавав заявник щодо фальсифікації підписів потерпілих, не надано оцінку відомостям, що містяться в протоколах допитів потерпілих про місце їх складання в приміщенні Жовтневого РВ ДМУ в той час, як потерпілі в цей час знаходилися на лікуванні в психіатричній лікарні та не могли бути присутні у цьому приміщенні, допити проводилися без встановлення можливості давати ними свідчення з урахуванням медичних показників про можливість ними усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними тощо.

Представник прокуратури в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, вважає постанову про закриття кримінального провадження відносно колишнього слідчого ОСОБА_5 обґрунтованою. Послався на те, що обвинувальний вирок відносно заявника за кримінальною справою, яку розслідував колишній слідчий ОСОБА_5 , переглядався судами усіх інстанцій та вони не знайшли в діях останнього ніяких порушень, які б давали підстави для виправдання заявника. Надати слідчому судді для огляду матеріали кримінального провадження у нього немає можливості, оскільки усі закриті кримінальні провадження перебувають в розпорядженні прокурорів.

Слідчий суддя, урахувавши думку сторін, вивчивши та проаналізувавши надані письмові докази, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, у провадженні слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №0003038 від 27.06.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.182, ч.2 ст.372, ч.1 ст.373, ч.1 ст.374, ч.4 ст.358, ч.2 ст.366 КК України, по якому 30.06.2017 слідчий прийняв постанову про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Закриваючи провадження, слідчий послався на те, що під час проведеного досудового розслідування не встановлено достатніх даних, які б вказували на те, що своїми діями колишній слідчий ОСОБА_5 вчиняв фальсифікацію кримінальної справи відносно заявника за ч.3 ст.153 ч.3, ч.2 156 КК України, за якою його засуджено до 15 років позбавлення волі (вирок набрав законної сили 23.09.2009 р.), при цьому встановлено всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надано їм належну оцінку, досліджено та проаналізовано їх у сукупності.

Однак з таким висновком слідчого, підтриманого прокурором, погодитися не можна, в той час як доводи, на які посилається заявник заслуговують на увагу.

Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

В даному випадку слідчим проведено не усі можливі та необхідні слідчі дії, направлені на встановлення обставин отримання заявником тілесних ушкоджень, про що свідчать, зокрема, й доводи заявника, викладені в його скарзі та наведені під час судового засідання під час її розгляду із зазначенням переліку слідчих дій, які слідством не проведено.

Наведене дає підстави для висновку про те, що обґрунтування підстав для закриття кримінального провадження, наведене в оскаржуваній постанові, не можна вважати достатньо переконливим.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 110, 284, 303, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в ОВС слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 30.06.2017 про закриття кримінального провадження №0003038 від 27.06.2016 - задовольнити.

Постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого в ОВС слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 30.06.2017 про закриття кримінального провадження №0003038 від 27.06.2016 - скасувати, матеріали цього кримінального провадження направити для продовження досудового слідства.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1