Справа № 425/3850/16-к
Провадження № 11-кп/782/446/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«30» січня 2018 року місто Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
Головуючого судді : ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання: ОСОБА_4
за участю прокурора : ОСОБА_5
потерпілої : ОСОБА_6
представника потерпілого : ОСОБА_7
захисника : ОСОБА_8
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Рубіжне, українець, громадянин України, який має середню освіту, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням строком на 3 роки та на нього покладено пенві обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Відповідно до ст.1 п.«в», ст.10 ч.2 п.«г» Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання.
Цивільний позов прокурора в інтересах КУ «Рубіжанська центральна міська лікарня» задоволено, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 - 4014 гривен 08 копійок на користь КУ «Рубіжанська центральна міська лікарня».
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди за рахунок ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» - відмовлено. Обвинуваченому ОСОБА_9 роз`яснено, що він має право пред`являти позов до ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» в порядку цивільного судочинства.
Питання про речові докази та процесуальні витрати вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 КПК України.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_9 засуджено за те, що він 14.10.2016 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині по вулиці Східній в сторону вулиці Заводська у місті Рубіжне, порушив п.12.3 «Правил дорожнього руху України», при виникненні небезпеки для руху та перешкоди, яку ОСОБА_9 об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в наслідок чого допустив наїзд правою передньою стороною свого автомобіля на праву сторону тулуба пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїзну частину вулиці Східна з ліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тяжкої черепної мозкової травми, забиття головного мозку 1-3 ст., травматичного субарахноїдального крововиливу з проривом крові в шлункову систему головного мозку, перелому акулової кістки зліва, забитої рани верхньої і нижньої губи, вушних раковин.

На вирок суду захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подана апеляційна скарга, в якій апелянт не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_9 та правильності кваліфікації його дій, не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди на корить потерпілої.

В обгрунтування своїх доводів захисник вказує, що суд, задовольняючи цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн., в своєму рішенні зазначив, що постраждалий ОСОБА_10 внаслідок ДТП став інвалідом 2 групи та згідно медичних даних потребує тривалого лікування, тобто його стан свідчить про завдання йому тяжких фізичних страждань.

Однак, в судовому засіданні стороною захисту було доведено, що однією з підстав настання ДТП було груба необережність у діях пішохода ОСОБА_10 , яка виразилась у порушенні п.4.7, 4.8, 4.14 ПДР, який знаходячись в стані глибокого алкогольного сп`яніння, вчинив дії щодо необережного переходу вулиці ( проїзної частини) у невстановленому місці, з чим погодився і суд, а тому апелянт вважає, що судом необгрутовано було завищено суму відшкодування потерпілій ОСОБА_6 , оскільки останньою не було надано жодного доказу обгрунтування суми пред`явленої вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн.

Крім цього, як зазначається в апеляційній скарзі, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд не врахував, що, незважаючи на глибину і тривалість моральних страждань позивача, така шкода була їй заподіяна не тільки внаслідок винних дій ОСОБА_9 , а з грубої необережності її сина ОСОБА_10 .

Отже, задовольняючи позов про стягнення моральної шкоди в зазначеному розмірі, суд, на думку апелянта, не навів переконливих доводів щодо її розміру. Захисник вважає, що з урахуванням принципу розумності і справедливості, можливо визначити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій у сумі 10000 грн.

Крім того, апелянт зазначає, що задовольняючи частково цивільний позов потерпілої про стягнення матеріальної шкоди у розмірі - 12127,04 грн., суд у вироку вказав, що відповідальність обвинуваченого ОСОБА_9 у випадку настання ДТП була застрахована на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ №АК/0983800 з терміном дії, який охоплює ДТП, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає - 50000,00 грн., розмір франшизи -1000 грн., шкоду здоров`ю - 100 тис. грн.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року N 1961-1V (далі - Закону) встановлено порядок відшкодування шкоди у випадку в тому числі настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.6 цього Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Отже, внаслідок настання ДТП 14.10.2016 року настав страховий випадок.
Вимога потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди заявлена страховику 10.01.2016 року (відповідно до показів потерпілої сторони), про що вона зазначала в судовому засіданні.
Так, загальний розмір заявленої потерпілою ОСОБА_6 суми до стягнення становить - 22127,04 грн., яку вона просить стягнути субсидіарно з ТДВ «СТ» «Домінанта» та ОСОБА_9 , проте сторона не врахувала, що до цих правовідносин потрібно було також застосувати положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон), оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_9 на момент ДТП була застрахована відповідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів.
Відповідно до вказаного полісу страховик, яким є ТДВ «СТ «Домінанта», забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров`ю та майну третіх осіб, під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу, та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. За пред`явленим позовом страховика ТВД «СТ» «Домінанта» залучено до участі у даній справі.
Захисник зазначає, що відповідно до ст.3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, на думку апелянта, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. А тому, незалежно від того, чи наполягає потерпілий на відшкодуванні шкоди його заподіювачем, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування, суд повинен урахувати відповідальність і страховика.
Відповідно до ст.9 Закону обов`язковий ліміт відповідальності страховика це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Оскільки сума, яка пред`явлена потерпілою стороною до стягнення, не перевищує ліміту відшкодування встановленої полісом, то, на думку захисника, відповідно до вимог Закону саме ТДВ «СТ» «Домінанта» зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки, які складають - 22127,04 грн., що підтверджено доданими до матеріалів справи чеками та фіскальними витратами.
Крім того, апелянт вказує, що в своєму рішенні суд послався на наявність у потерпілої її «абсолютного права» на відшкодування шкоди завданої обвинуваченим, яке ніхто не применшує.
Проте потерпіла ОСОБА_6 сама в судовому засіданні надавала пояснення та докази, що вона звернулась до страховика за виплатою страхової суми і на час розгляду справи відповіді про відмову у виплаті від нього не отримувала, як це передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і лише під час слухання справи до суду першої інстанції страховиком було надано заперечення на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову із наведених ним міркувань, які, на думку апелянта, є безпідставними.
Тому захисник вважає, що суд необґрунтовано та безпідставно, не приймаючи до уваги матеріали справи та вимоги вищезазначених положень Закону та ЦК України, відмовив у стягненні шкоди з страховика.
З урахуванням наведеного захисник просить апеляційний суд змінити вирок суду першої інстанції.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ПАТ СК «Домінанта» на корить ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі - 12127, 04 грн., а в іншій частині заявлені позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на корить ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі - 10000 грн., а в іншій частині заявлені позовні вимоги залишити без задоволення.
В іншій частині вирок залишите без змін.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 представником ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» ОСОБА_11 подані заперечення, в яких він наводить свої доводи на спростування доводів та апеляційних вимог захисника, просить апеляційний суд відхилити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , а вирок Рубіжанського міського суду від 04.12.2017 року залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його захисник повідомив, що обвинувачений знаходиться у відрядженні, не заперечував проти розгляду справи без його присутності, тому сторона захисту вважає за можливе розглянути справу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 .

Представник ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» ОСОБА_11 подав до апеляційного суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі.

З урахуванням наведеного та керуючись положеннями ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_9 та представника ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА».
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої ним апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, вислухавши думку прокурора, який частково погодився з апеляційною скаргою захисника, але вважав за необхідне скасувати вирок суду в частині цивільного позову, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства, вислухавши думку потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій, грунтуються на зібраних по справі та перевірених судом доказах, являються обгрунтованими, належним чином мотивованими та не оспорюються захисником в апеляційній скарзі
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався та під час вирішення питання щодо заявленого потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову припустився порушень норм матеріального та процесуального права з огляду на таке.
Так, вироком суду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині по вулиці Східній в сторону вулиці Заводська у місті Рубіжне, порушив п.12.3 «Правил дорожнього руху України», та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , внаслідок чого останньому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Згідно з ч.1,5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 , яка є матір`ю постраждалого ОСОБА_10 , визнана потерпілою відповідно до положень ч.6 ст.55 КПК України та нею до винної особи ОСОБА_9 та ТДВ Страхове Товариство «ДОМІНАНТА» заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (том 1 а.с.23-122, том 2 а.с.1).
Відповідно до положень стаття 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За приписами п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Задовольняючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди у повному обсязі у розмірі 50000 грн., суд у вироку зазначив, що в результаті ДТП постраждалий ОСОБА_10 став інвалідом 2 групи та згідно медичних документів потребує тривалого лікування, тобто його стан здоров`я свідчить про завдання йому тяжких фізичних страждань, що підтверджується наявними в матеріалах судового провадження письмовими доказами (том 3 а.с.2-9).
Між тим, колегія суддів вважає, що суд не врахував, що позов про відшкодування моральної шкоди подано не самим постраждалим у ДТП ОСОБА_10 , та не на його користь, а подано його матір`ю, ОСОБА_6 на свою користь. При цьому у позові потерпілою ОСОБА_6 не наведено належних доводів, якими вона обгрунтовує заявлену суму відшкодування моральної шкоди у 50000 грн., та у судовому засіданні не доведено, як саме у результаті ДТП, яка трапилась з її сином ОСОБА_10 , було порушено її звичайний спосіб життя, плани стосовно роботи та забезпечення родини.
Як зазначено у роз`ясненнях, що містяться у абзаці третьому пункту 4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий повинен подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
При цьому у абзаці другому п.5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року, з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві
моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,
за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також
інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, згідно п.9 вказаної Постанови, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженост та справедливості.

Таким чином колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з доводами апеляційної скарги захисника щодо необгрунтованості стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 50000 грн., оскільки такий розмір відшкодування шкоди не відповідає наведеним нормам матеріального права та принципам розумності і справедливості. На думку колегія суддів, з урахуванням обставин справи та наданих потерпілою ОСОБА_6 доказів, виходячи з принципів розумності і справедливості, слід стягнути на її користь з обвинуваченого ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 10000 грн., яку визнає винна сторона.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, зокрема, зменшення сум, які підлягають стягненню.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційні вимоги захисника щодо зменшення суми стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральної шкоди до 10000 грн., а вирок в цій частині змінити.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності стягнення з ПАТ СК «Домінанта» на корить ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі - 12127, 04 грн., колегія суддів зазначає наступне.
За вироком суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі - 12127, 04 грн. та необхідності стягнення зазначеної суми саме з винної особи обвинуваченого ОСОБА_9 , а у задоволенні позову в частині стягнення коштів з ПАТ СК «Домінанта» відмовив. При цьому суд, з посиланням на положення норм цивільного законодавства та відповідні норми Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням наданих ПАТ СК «Домінанта» заперечень на позовну заяву потерпілої ОСОБА_6 , у своєму рішенні зазначив про необхідність забезпечити реалізацію абсолютного права потерпілої на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я ОСОБА_10 , за рахунок обвинуваченого ОСОБА_9 , який у подальшому не позбавляється права вимагати від ПАТ СК «Домінанта» виконання своїх обов`язків страховика щодо стягнення страхового відшкодування внаслідок ДТП, за якою було ушкоджено здоров`я ОСОБА_10 .
З наданих ПАТ СК «Домінанта» заперечень на позовну заяву потерпілої ОСОБА_6 (том 2 а.с.128-131) та заперечень на апеляційну скаргу захисника вбачається, що страхова компанія, яка була залучена до участі у кримінальному провадженні як цивільний співвідповідоч, вважає ОСОБА_6 неналежним позивачем у страхових правовідносинах у даному конкретному випадку згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Обгрунтовуючи свої апеляційній вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 у розмірі 12127,04 грн. саме з ПАТ СК «Домінанта», як належного відповідача за цивільним позовом, захисник, не оспорюючи правильність встановленого судом розміру відшкодування, посилався на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначив, що на момент ДТП, вчиненого з вини обвинуваченого ОСОБА_9 , цивільна відповідальність останнього була застрахована відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0983800 з терміном дії, який охоплює ДТП та з лімітом відповідальності за шкоду у розмірі 50000 грн. Захисник вважає, що відповідно до вказаного полісу страховик, яким є ПАТ СК «Домінанта», забезпечує відшкодування шкоди завданої життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу, та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Оскільки за матеріалами справи загальна сума матеріальної шкоди завданої потерпілій ОСОБА_6 не перевищує ліміту встановленого страховим полісам, тому захисник вважає, що відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заявлена потерпілою матеріальна шкода підлягає стягненню зі страховика.
Між тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з наведеними доводами апеляційної скарги захисника з огляду на таке.
Згідно преамбули Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», (далі Закон №1961), цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Положеннями статті 3 Закону №1961 передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і для захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно з п.1.3 ст.1 цього Закону потерпілими визнаються - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Отже, потерпіла ОСОБА_6 у розумінні вказаної норми закону не є потерпілою особою, якій заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю обвинуваченого ОСОБА_9 з використанням транспортного засобу, а тому не має права вимагати від страховика, яким в даному випадку є ПАТ СК «Домінанта», відшкодування матеріальної шкоди та до цих правовідносин не застосовуються положення ст.1194 ЦК України.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Зазначені норми закону знайшли своє відображення у роз`ясненнях, що містяться у п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно яких особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності відшкодування потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі - 12127, 04 грн. саме з ПАТ СК «Домінанта», а висновки суду в цій частині вважає законними та обгрунтованими.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408 та ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.11.2017 року стосовно ОСОБА_9 змінити.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. В решті позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення за необгрунтованістю.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3