Ухвала
Іменем України
23 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 139/373/13-к

провадження № 51-1453 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року,
встановила:
вироком Мураванокуриловецького районного суду Вінницької області від 18 червня 2013 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Котюжани Мурованокуриловецького району Вінницької області та мешканки АДРЕСА_1 ,

засуджена за частиною 3 статті 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 10 липня 2012 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року відмовлено засудженій у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Мураванокуриловецького районного суду Вінницької області від 18 червня 2013 року.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджена не погоджується з ухвалою суду апеляційної інстанції, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частини 4 статті 427 КПК України касаційна скарга підписується особою, яка її подає. Якщо касаційну скаргу подає захисник, представник потерпілого, до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджена не дотрималась, оскільки її касаційна скарга не містить підпису особи.
Крім того у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.
Так, відповідно до частини 1 статті 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, засуджена обґрунтовує незаконність ухвали апеляційного суду лише своєю необізнаністю та відсутністю можливості оскарження вчасно вироку районного суду.
Тобто, у касаційній скарзі засуджена має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, допущені судом апеляційної інстанції при його постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Таким чином, недодержання засудженою вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 цього Кодексу, суд

постановив:

касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3