В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Севастополь, проживаюого АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК Українии,-

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2015 року відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційного плану військовослужбовець запасу ОСОБА_5 призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення рішення про мобілізацію в Україні діє особливий період.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16 липня 2015 року ОСОБА_5 призначений на посаду розвідника відділення артилерійської розвідки взводу управління мінометної батареї вищевказаної частини.
Під час проходження військової служби у відповідності до ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_5 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків.
Натомість ОСОБА_5 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби.
Так, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, з 04.03.2016 року на військову службу до місця розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився та без поважних причин відсутній на військовій службі по 01 вересня 2017 року, проводячи час на власний розсуд.
Органом досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковано за частиною 4 статті 407 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

У підготовчому судовому засіданні прокурор у присутності захисника обвинуваченого просив суд затвердити подану раніше угоду про визнання винуватості від 28.11.2017 року .

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч.4 ст.474 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України. Згідно з даними угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного. Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні , а також зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення , а саме за ч.4 ст. 407 КК України у виді 3 роки позбавлення волі . На підставі ч.1 ст. 75 ККУ звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов"язків згідно вимог ст.76 ККУ .

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_5 згідний. Наслідки укладення та затвердження означеної угоди, згідно ст.ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинувачено зазначив, що ОСОБА_5 права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю. Окрім того, підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 28.11.2017 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

В підготовчому судовому засіданні прокурор також висловив думку про затвердження угоди про визнання винуватості.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_5 не встановлено. В підготовчому судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості від 28.11.2017 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 28.11.2017 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

При укладенні угоди враховано наявність обставин, що помякшують покарання ОСОБА_5 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинуОбставини , що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України має право затвердити угоду.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

За таких обставин суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, а обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити вид і міру покарання відповідно до угоди про визнання винуватості від 28.11.2018 року, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні та обвинуваченим у присутності захисника .

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,374,376,395,472, 473,474,475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 28.11.2017 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки позбавлення волі .

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один ) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити ОСОБА_5 що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 - не обиралась.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в апеляційний суд Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1