АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 658/739/17-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/684/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
потерпілої: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_10 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 30 травня 2017 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 30 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у видгляді 11 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 02.01.2017 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислено з 02.01.2017 року. Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 02 січня 2017 року близько 20 год. 40 хв., знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , в ході сварки з мотивів ревнощів, з метою вбивства своєї дружини ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс останній чотири удари кухонним ножем, один з яких в область грудної клітини справа, два в м`які тканини правого передпліччя, та ще один з яких в область грудної клітини зліва, з проникненням у плевральну порожнину, з пошкодженням наскрізь перикарду та правого шлуночка серця, і саме останнім ударом спричинив ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, по критерію небезпеки для життя, від яких остання померла на місці події.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , посилається на незаконність вироку через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вказує, що суд не навів переконливих доводів чому він відкинув показання обвинуваченого про те, що той вимушений був захищатися від посягання дружини, яка накинулася на нього спочатку із сковорідкою, а потім з ножем. Вихопивши ніж, обвинувачений наніс потерпілій декілька ударів ножем, після чого зателефонував в поліцію і повідомив про скоєне.
На думку захисника суд мав визнати протокол огляду місця події, який був проведений у квартирі недопустимим доказом, оскільки під час огляду було порушено право ОСОБА_7 на захист . Слідчий в порушення вимог ст. 104 КПК належним чином не вніс до протоколу інформацію про затримання підозрюваного, відомості про його місцезнаходження в квартирі до приїзду працівників поліції, тим самим штучно створив докази вини обвинуваченого за ч 1 ст. 115 КК.
Стверджує, що слідчий безпідставно вніс до протоколу огляду місце події дані щодо присутності ОСОБА_9 як власника житла, яка взагалі під час конфлікуту у квартирі не перебувала.
Зазначає, що суд необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту, посилаючись на те, що обвинувачений під час досудового слідства відмовився від дачі показів, а слідчому дане клопотання стороною захисту не заявлялося.
Поза увагою суду залишилися його доводи про те, що стороні захисту не відкривалися всі висновки експертиз, а тому вони не могли бути покладені в основу вироку.
Вказує, що суд не роз`яснив строк та порядок набрання вироком чинності .
Просить вирок скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст.115 КК України закрити, так як не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на несправедливість вироку щодо нього, та вважає його таким, що ухвалений із порушенням матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд не взяв до уваги всі обставини, що пом`якшують покарання, зокрема скоєння злочину внаслідок тяжких сімейних обставин, не врахував його позитивну характеристику, стан його здоров`я та призначив занадто суворе покарання.
На думку апеллянта суд поклав в основу вироку висновки судово- медичної експертизи від 27.01.2017 року, які суперечать матеріалам провадження, суд безпідставно відмовив у допиті експерта з метою усунення суперечностей.
Просить вирок скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області вказує, що суд неправильно иврішив долю речових доказів , одночасно вказавши на те, що ніж підлягає спеціальній конфіскації та знищенню.
Просить вирок змінити, виключити з резолютивної частини вказівку про застосування вимог ст.ст.96-1, 96-2 КК України, а саме спеціальну конфіскацію ножа, вилучення його у власність держави.
В решті вирок залишити без змін.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 зняв з розгляду своє письмове клопотання про відвід адвоката ОСОБА_8 та вказав на те, що його захист в суді апеляційної інстанції буде здійснювати адвокат ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілої , які підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора та вказали на відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту , пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги поданих ними апеляційних скарг , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів провадження та вироку, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_11 суд побудував на доказах, які безпосередньо дослідив в судовому засіданні та оцінив відповідно до вимог ст. 94 КПК України, перевірив доводи обвинуваченого та навів детальні та переконливі мотиви, чому він приймає до уваги одні докази та відкидає інші.
Так із вироку видно, що суд детально проаналізував показання:

свідка ОСОБА_12 , про те, що 02.01.2017 року після сварки батьків , мати вибігла із кухні , тримаючись за рану та просила викликати шидку, на сходовій площадці впала;

потерпілої ОСОБА_9 яка підтвердила , що 02.01.2017 р. від онуки вона дізналася, що обвинувачений зарізав її доньку. Перед тим обвинувачений погрожував її доньці вбивством, якщо вона подать на розлучення;

свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила намір ОСОБА_14 розлучитися із обвинуваченим .

Отже, показання цих свідків та потерпілої підтверджують намір дружини обвинуваченого розірвати з ним шлюб , з чим не погоджувався обвинувачений , та факт висловлювання обвинуваченим погроз вбивством на адресу дружини у разі розірвання шлюбу.

Достовірність показань цих свідків апелянти під сумнів не ставлять, клопотань про повторний їх допит в суді апеляційної інстанції не заявляли.

Знайшли свою оцінку у вироку і письмові докази , досліджені судом .

Протоколом огляду місця події від 02.01.2017 року зафіксовані дані огляду тіла загиблої , яке знаходилося на сходовій клітці, обстановку на кухні , вилучені сліди та знаряддя злочину .

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що цей доказ суд мав визнати недопустимим є безпідставними.
Протокол у повній мірі відображає послідовність проведення огляду місця події, отримані в результаті огляду відомості , виявлені речі , містить підписи всіх учасників цієї процесуальної дії.
Те, що у протоколі огляду місця події не вказано про затримання ОСОБА_7 та його перебування у квартирі до приїзду працівників поліції не тягне за собою недопустимість протоколу огляду місця події як доказу, на чому наголошує захисник .
Положеннями ч 3 ст. 237 КПК України на які посилається адвокат в обґрунтування своїх доводів про недопустимість зазначеного протоколу як доказу, передбачено, що підозрюваний може бути запрошений до участі у огляді. Разом із тим, не запрошення ОСОБА_7 до участі у огляді місця події не тягне за собою порушення його права на захист та не свідчить про штучне створення доказів винуватості ОСОБА_15 як про те вказує захисник.
Як видно, огляд місця події відбувався у присутності понятих, потерпілої, експертів, які не вказали на наявність будь-яких зауважень з приводу його неповноти чи неправильності.
Матеріали провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_7 наполягав на своїй присутності при огляді місця події , проте не був допущений .
Твердження адвоката про навмисне позбавлення слідчим підозрюваного права брати участь у огляді квартири є безпідставним.
Ухвалою слідчого судді від 04.01.2017 року після перевірки підстав для проведення огляду місця події надано дозвіл на проведення огляду квартири АДРЕСА_2 з метою відшукання і вилучення предметів і знаряддя злочину.
Не тягне за собою недопустимість цього доказу і присутність при огляді місця події матері ОСОБА_14 - потерілої ОСОБА_9 .
Дані, що містяться у протоколі огляду місця події щодо виявлених на тілі ОСОБА_11 ран- двох на правій руці, однієї в області правої сторони грудної клітини, однієї в області нижнього краю ре реберної дуги повністю узгоджуються із висновками судово-медичної експертизи від 27.01.2017 № 4к, відповідно до якого при експертизі трупа ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості та механізму спричинення розділені на наступні групи:
а) колото-різана рана № 1на передній поверхні грудної клітини зліва, проникаюче у ліву плевральну порожнину, по ходу ранового каналу від якої мається перелом 7 ребра зліва, наскрізне пошкодження перикарда, пошкодження правого щлуночка серця;
б) колото-різана рана № 2 на передній поверхні грудної клітини справа, рановий канал від якої сліпо закінчується в м`яким тканинах грудної клітини; колото-різані рани №№3, 4, із загальним наскрізним рановим каналом, розташованим в межах мяких тканин правого передпліччя;
Відповідно до висновку експерта тілесні ушкодження групи «а» спричинені гострим знаряддям, яке має колюче-ріжучу дію, можливо і клинком ножа, яке має лезо та обух, про що свідчать рівні краї рани, наявність загостреного кінця рани та протилежного йому закругленого кінця, переважання глибини ранового каналу на довжиною шкірної рани та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Тілесні ушкодження групи «б» спричинені гострим знаряддям, яке має колюче-ріжучу дію, можливо і клинком ножа, яке має лезо та обух, про що свідчать рівні краї рани, наявність загостреного кінця рани та протилежного йому закругленого кінця, переважання глибини ранового каналу на довжиною шкірної рани та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесне ушкодження групи «в» спричинене тупим предметом, можливо як від удару тупим предметом, так і від співударяння з тупим предметом, зазвичай відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження всіх груп спричинені в короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті. Смерть настала від тілесного ушкодження групи «а», що супроводжувалося гострою крововтратою, що підтверджується наявністю пошкоджень в області передньої поверхні грудної клітини зліва, малокров`ям внутрішніх органів, п`ятками Мінакова, островчатими, скудними трупними плямами, блідими шкірними покровами. Кров ОСОБА_11 відноситься до третьої групи, етилового спирту у сечі та крові трупа не виявлено .
Зазначені вище висновки експерта щодо локалізації, характеру поранень потерпілої є зрозумілими, не містять суперечностей , узгоджуються із даними протоколу огляду місця події , а тому суд мотивовано дійшов висновку про відсутність підстав для виклику експерта судово- медичного експерта для роз`яснення висновку .
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що висновки експерта щодо кількості ран суперечать фактичним обставинам події є голослівними.
Твердження апелянта про те, що суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки не викликав в судове засідання експерта, є безпідставним, оскільки обгрунтованих мотивів для виклику експерта обвинувачений у суді не навів, а висновки експертизи є зрозумілими та узгоджується з іншими доказами у провадженні.
Суд підставно поклав в основу вироку і дані, що містяться у :
висновку судової імунологічної експертизи від 17.01.2017 № 19, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемагглютініном анти-А (
висновку судової імунологічної експертизи від 01.02.2017 № 26, відповідно до якого із висновку експерта № 19 від 17.01.2017 відомо, що кров потерпілої ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемагглютініном анти-А. При подальшому дослідженні цієї крові, в процесі проведення експертизи речових доказів, в ній виявлено супутній антиген Н. Таким чином, кров ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемагглютініном анти-А з супутнім антигеном Н. На марлевому тампоні-змиві, вилученому в ході проведення огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлені антигени В, Н та ізогемагглютінін анти-А. Таким чином, ця кров відноситься до групи В з ізогемагглютініном анти-А з супутнім антигеном Н, і за дослідженою системою АВ0 могла походити від потерпілої ОСОБА_11 або від особи (осіб) з такою ж групою крові
висновку судової імунологічної експертизи від 03.02.2017 № 27, відповідно до якого із висновку експерта № 26 від 01.02.2017 відомо, що кров потерпілої ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемагглютініном анти-А з супутнім антигеном Н. На майці та на спортивних брюках потерпілої ОСОБА_11 знайдена кров людини, в якій виявлені антигени В, Н та ізогемагглютінін анти-А. Таким чином, ця кров відноситься до групи В з ізогемагглютініном анти-А з супутнім антигеном Н, і за дослідженою системою АВ0 могла походити від потерпілої ОСОБА_11 або від особи (осіб) з такою ж групою крові
висновку судової цитологічної експертизи від 14.02.2017 № 10/ц, відповідно до якого із висновку експерта № 26 від 01.02.2017 відомо, що кров потерпілої ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемагглютініном анти-А з супутнім антигеном Н. На ножі (об. 1,2), вилученому під час огляду місця події, знайдена кров та клітинні елементи людини, встановити статеву приналежність та регіональне походження яких неможливо, через накладення сторонніх домішок. При серологічному дослідженні вищевказаних слідів крові та клітинних елементів на цьому ножі (об. 1,2) виявлені антигени В,Н. Таким чином, кров та клітинні елементи на даному ножі можуть відноситься до групи В з супутнім антигеном Н, і за дослідженою системою АВ0 могла походити від особи з такою ж групою крові, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_11 (антигени В,Н)
Доводи захисника про те, що покладені в основу вироку висновки експертиз не відкривалися стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України є голослівними.
Досліджені в суді апеляційної інстанції відомості про відкриття матеріалів досудового розслідування свідчать про те, що обвинувачений та його захисник були повідомлені про отримання висновків проведених у провадженні експертиз і ці висновки були їм відкриті.
Суд навів у вироку переконливі мотиви з яких відхилив доводи обвинуваченого про те, що він завдав своїй дружині ударів ножем , захищаючись від її неправомірних посягань, та дійшов висновку, що дії обвинуваченого свідчать про наявність у нього умислу саме на вбивство дружини з мотиву ревнощів.
Колегія суддів прогоджується із такими висновками суду.
Виходячи з положень ст. 36 КК України, обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст. 118 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, тобто вчинення потерпілим суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я, інші охоронювані законом права, інтереси винного або іншої особи, яке би викликало об`єктивну необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння фізичної шкоди у визначених законом межах. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним слід кваліфікувати за ст. 115 КК України.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Відповідно до встановлених судами фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_11 не мали ознак суспільно небезпечного посягання, яке би становило об`єктивну загрозу для життя чи здоров`я обвинуваченого та які би викликати у нього стан необхідної оборони.

Твердження обвинуваченого, що його дружина в ході сварки першою завдала йому удару сковорідкою по голові , а потім намагалася завдати ударів ножем , після чого він вихопив з її рук ніж та завдав удари захищаючись, об`єктивно спростовуються дослідженими судом доказами, які наведені у вироку та суперечать встановленим судом обставинам події.

Матеріали провадження , в т.ч. і досліджені в суді апеляційної інстанції , доводять відсутність об`єктивних ознак наявності у обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень, завданих, за його словами, потерпілою.

Натомість наведені у вироку докази доводять те, що ОСОБА_7 під час сварки із дружиною завдавав їй ударів ножем , діючи із прямим умислом на її вбивство.

Показання свідка ОСОБА_16 та потерпілої ОСОБА_17 підтверджують наявність у обвинуваченого ревнощів до дружини , його небажання розривати шлюб, та сварки , що виникла на цьому грунті .

Не заперечував наявності таких мотивів і сам обвинувачений в ході судового розгляду .

Відсутність будь-яких об`єктивних ознак завдання обвинуваченому потерпілою ударів та тілесних ушкоджень, різні фізичні дані обвинуваченого та його дружини, місце, де виникла сварка , відсутність об`єктивних перепон для обвинуваченого покинути місце сварки доводять неспроможність показань обвинуваченого про реальне посягання потерпілої, від якого він вимушений був захищатися.

Кількість завданих обвинуваченим ударів , їх локалізація, наявність двох ран на правій руці потерпілої свідчить про те , що саме вона захищалася від ударів , намагаючись закритися рукою, сила двох інших ударів, які були нанесені у грудну клітину потерпілої, тобто в життєво важливий орган , та предмет, яким було їх завдано, а також те, що потерпіла вибігла із квартири, намагаючись втекти від нападу обвинуваченого свідчить про те, що ОСОБА_7 під час сварки діяв з прямим умислом на позбавлення життя своєї дружини.

Враховуючи ці обставини, поведінку обвинуваченого після завдання потерпілій ударів, суд дійшов вірного висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч 1 ст. 115 КК України.

Доводи апеляційних скарг такі висновки суду не спростовують.

Досліджені в ході апеляційного розгляду за клопотанням адвоката ОСОБА_8 висновки судової психіатричної експертизи( а.п. 165-167) , які на його думку доводять перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки показання обвинуваченого під час проведення експертизи на стадії досудового розслідування не можуть бути покладені в основу вироку. Крім того, як видно із показань в ході проведення експертизи обвинувачений вказував на те, що дружина хотіла вдарити його сковорідкою, але він схопив ніж , який лежав на столі, та наніс їй удари .

Заявлене в ході апеляційного розгляду клопотання захисника про проведення на стадії апеляційного перегляду слідчого експерименту з метою перевірки показань обвинуваченого про завдання йому тілесних ушкоджень його дружиною, від яких він вимушений був оборонятися, залишено без задоволення враховуючи , що докази у провадженні об`єктивно спростовують такі твердження обвинуваченого, а також виходячи із положень ст. 404 КПК України та неможливості збирання нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

Твердження апелянтів про неповноту судового розгляду є не знайшли свого підтвердження. Посилання захисника на те, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту для перевірки доводів обвинуваченого про його захист, колегія суддів не приймає до уваги , оскільки, виходячи із змісту цієї слідчої дії та з урахуванням того, що таке клопотання стороною захисту на стадії досудового розслідування не заявлялося, суд мотивовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання і дійшов вірного висновку, що покази обвинуваченого можуть бути перевірені шляхом детального аналізу всіх наданих доказів, що відповідає положенням ст.333 КПК України.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження забезпечено принцип змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів, обставин, які б завадили сторонам скористатися своїми процесуальними правами у наданні інших доказів не встановлено.

Клопотання про повторне дослідження покладених в основу вироку доказів , в ході апеляційного розгляду сторонами заявлено не було.

Строк та порядок оскарження у вироку зазначені.

Не можна визнати обґрунтованими і доводи обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні йому покарання.

Вбачається, що при обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, вік та стан здоров`я обвинуваченого, вчинення злочину вперше, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у виді 11 років позбавлення волі, є необхідним та достатнім його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів , а тому твердження обвинуваченого про призначення йому занадто суворого покарання є немотивованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого про скасування вироку та призначення нового судового розгляду кримінального провадження та не вбачає підстав для задоволення вимог адвоката ОСОБА_8 про скасування вироку та закриття провадження через недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч1 ст. 115 КК України.

Апеляційні вимоги заступника прокурора Херсонської області про зміну вироку в частині вирішення питання про речові докази через неправильне застосування судом положень ст. 96-1 , 96-2 КК України належить задовольнити.
Керуючись ст. 376 ч 2, ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 30 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішеня питання про речові докази змінити.
Виключити з резолютивної частини зазначеного вироку посилання суду на спеціальну конфіскацію речового доказу ножа відповідно до ст. 96-1, ст. 96-2 КК України
В решті цей же вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом 3- місяців , а обвинуваченим у той же строк з дня отримання її копії може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Судді: (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Копія вірна, ухвала набирає законної сили 12.12.2017 року

Суддя: ОСОБА_2