1-кп/357/231/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.09.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3

при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судову справу з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київської області, з повною загальною середньою освітою, розлученого, маю на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер картки платника податку: НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого:
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,
встановив:
16 жовтня 2016 року, близько 18 години 40 хвилин, у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_9 та його рідним братом ОСОБА_11 виникла сварка, в ході якої останній ображав ОСОБА_9 та наніс декілька ударів долонями рук по голові останнього.

У зв`язку із цим ОСОБА_9 зайшов до однієї з кімнат квартири за вищевказаною адресою, де відпочивав його батько ОСОБА_7 , та поскаржився на ОСОБА_11 , який, почувши вказані скарги та будучи з даного приводу обуреним, зайшов до цієї ж кімнати.

В цей час ОСОБА_9 , побоюючись брата, взяв до правої руки ножиці та, не маючи наміру на заподіяння смерті ОСОБА_11 , демонстрував їх, вимагаючи не підходити до нього. Однак останній, наближаючись до обвинуваченого, перечепився за ноги батька та впав на ОСОБА_9 та впали обоє на диван. При цьому ОСОБА_9 , тримаючи в правій руці ножиці, не передбачаючи при цьому настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті брата, хоча повинен був та міг їх передбачити, впав спиною на диван, а ОСОБА_11 упав на брата ОСОБА_12 , наштрикнувшись при цьому на ножиці.

Унаслідок цього ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця і тампонади серцевої сорочки кров`ю.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним у вироку обставинам. Щодо обставин вчинення злочину дав показання, що 16.10.2016 року приблизно о 17 годині за місцем проживання між ним та його братом, який перебував у стані алкогольного сп`яніння виник конфлікт оскільки брат вважав, що обвинувачений не хоче дати йору краплі для носа. Конфлікт переріс у сварку в ході якої потерпілий висловлювався на його адресу нецензурними словами та став наносити долонями рук удари обвинуваченому в область голови. З метою припинення таких дій з боку потерпілого обвинувачений пішов до кімнати, де відпочивав його батько та попросив заспокоїти брата. Почувши, що обвинувачений скаржиться батьку, потерпілий обурився та забіг до кімнати батька. З метою налякати та зупинити потерпілого обвинувачений взяв у праву руку ножиці, які лежали біля нього або на столі або на дошці для прасування та тримав їх перед собою на рівні правого підребер`я. Однак потерпілий наблизившись до обвинуваченого наніс удар лівою рукою в область голови. В момент нанесення потерпілим удару батько, який лежав на дивані, спустив ноги і потерпілий зачепившись за ногу впав на обвинуваченого і вони разом впали на диван. Удару потерпілому не наносив. Після цього до кімнати забігла мати, яка стягнула потерпілого з обвинуваченого і той пішов на кухню, де впав. Зрозумівши, що потерпілому було заподіяно тілесне ушкодження став надавати йому першу медичну допомогу, намагався робити штучне дихання. Щиро розкаявся у вчиненому, просить суворо не карати та врахувати, що має незадовільний стан здоров`я та потребує лікування, має батьків пенсійного віку, зокрема батька інваліда 2 групи, утримує малолітню дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, захисник, прокурор, потерпіла не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, а також виходячи з того, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 119 КК України як вбивство, вчинене через необережність.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що обвинувачений вчинив необережний злочин середньої тяжкості проти життя особи, посягнувши тим самим на найвищу в Україні соціальну цінність, гарантовану ст.ст. 3, 27 Конституції України; наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді позбавлення життя людини.

Суд також враховує, що вчинення обвинуваченим злочину було обумовлене протиправною та неправильною поведінкою потерпілого, який, розпочавши конфлікт, а потім сварку, застосував щодо обвинуваченого психічне та фізичне насильство, принижуючи та наносячи протягом певного часу удари руками по голові.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_9 , хоча і не вперше притягується до кримінальної відповідальності, водночас в силу ст. 89 КК України є особою судимість якої погашена; за місцем проживання характеризується посередньо, що підтверджено характеристикою сусідів, засвідченою дільничним офіцером поліції, з якої видно, що обвинувачений зловживає алкогольними напоями, із сусідами сварок не вчиняє, громадський порядок не порушує, підтримує зв`язки з особами сумнівної поведінки участі в громадському житті будинку не бере (а.с. 119). Обвинувачений розлучений, має на утриманні одну малолітню дитину ОСОБА_13 , 2007 року народження, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 112). На час вчинення злочину не працював, проживає з батьками пенсійного віку, батько є інвалідом 2 групи. На обліку у лікаря психіатра не перебуває та перебуває під диспансерним наглядом лікаря нарколога з приводу синдрому залежності від наркотичного засобу з 2008 року та станом на 16.10.2016 року перебував на програмі замісної підтримувальної терапії. Обвинувачений має незадовільний стан здоров`я, тяжкі хронічні захворювання, що підтверджується довідкою КЗБМР «Білоцерківська міська лікарня №3» від 22.11.2016 року №1188 (а.с.120). У зв`язку із заразною формою захворювання та потребою безперервного лікування з 19.12.2016 року перебуває на стаціонарному лікуванні у Київській туберкульозній лікарні №2, що підтверджено довідкою Державної установи «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України від 20.02.2107 №15-3024 (а.с.143). Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений до вчинення злочину вів відносно соціальний спосіб життя з міцними соціальними зв`язками.

Суд враховує поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який не зник з місця вчинення злочину, що свідчить про небайдуже ставлення обвинуваченого до наслідків.

З огляду на вищевказані обставини, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину та на час розгляду справи, який негативно та критично поставився до своїх протиправних дій, суд визнає як обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, щире каяття.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає як пом`якшуючу покарання обставину визнання вини обвинуваченим.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд також враховує позицію потерпілих, які просять суд суворо не карати обвинуваченого та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання ОСОБА_9 , попередження вчинення ним нових злочинів, йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 119 КК України, яке з урахуванням усіх вищенаведених обставин не має бути максимальним.

Водночас враховуючи, що обвинувачений вчинив необережний злочин середньої тяжкості, обставин його вчинення, з урахуванням особи винного, який майже 11 місяців перебуває у місцях попереднього ув`язнення, та усіх вищенаведених обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, та вважає за можливе звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, який має бути максимальним. При цьому суд керуючись принципом гуманізму враховує, що у випадку порушення ОСОБА_9 умов звільнення від покарання з випробуванням, його може бути направлено для відбування покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід тримання під вартою щодо ОСОБА_9 скасувати звільнивши його з під варти із залу суду негайно.

Цивільні позови не заявлялися.

Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази: ножиці, тканину білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору, штани білого кольору, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3