Справа № 545/1632/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" грудня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 0001713 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, росіянина, громадянина України, з вищою освітою, працюючого лікарем стоматологом - ортопедом 4 - МКЛ м. Полтава, не інваліда, одруженого, має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтві про народження якої зазначений батьком та не позбавлявся батьківських прав щодо вказаної дитини, фактично проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з його слів в даний час інших кримінальних проваджень щодо його особи, скарг на стан здоров`я та тяжких хвороб не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_7 17 грудня 2016 року приблизно о 21-00 год., керуючи автомобілем «VOLVO S 40», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Суми-Полтава» із смт. Диканька у напрямку м. Полтави. В цей час, на 171-му км. вказаної автодороги «Суми-Полтава» попереду у попутному напрямку рухався автомобіль «КТС КТКZ67», д.н.з. НОМЕР_2 з причепом КТС PCMZ22 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія гр. ОСОБА_8 . У зустрічному напрямку даним автомобілям рухався автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія гр. ОСОБА_9 , з пасажиром гр. ОСОБА_10 на передньому сидінні.

Обвинувачений в порушення вимог п. 13.1. «Правил дорожнього руху України», не дотримався безпечної дистанції до рухаючогося попереду автомобіля з причепом, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля у задню частину причепа, після чого його автомобіль викинуло на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_4 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «DAEYOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_4 - гр. ОСОБА_9 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи № 320 від 03.04.2017 року тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а пасажир даного автомобіля - гр. ОСОБА_10 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи № 517 від 17.05.2017 року тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 40 від 25.01.2017 року, причиною дорожньо - транспортної пригоди та насталих наслідків є невідповідності вимогам п. 13.1. «Правил дорожнього руху України» з боку водія - гр. ОСОБА_7 , згідно з якими :

п. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою провину по пред`явленому обвинуваченню визнав повністю, пояснивши, що вірно розуміє всі фактичні обставини по справі, їх не оспорює. Цивільні позови прокурора в інтересах Держави в особі 1-МКЛ м. Полтава, ПОКЛ ім. С.В. Скліфасовського про відшкодування витрат на стаціонарне лікування та надання медичної допомоги особі, яка потерпіла від злочину та потерпілого гр. ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав, надавши як усні так і письмові пояснення суду з додатками до них ( а. с. 46 48, 78 - 87 т. 2 ). Вказав, що кримінальне правопорушення вчинив за обставин зазначених в обвинуваченні, щиро кається та частково відшкодував добровільно матеріальну шкоду потерпілому гр. ОСОБА_10 в межах своїх матеріальних можливостей, бо одночасно також отримав тяжкі тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні, крім того, проживає в її сім`ї, утримує сім`ю та зробив для себе певні висновки щодо безпечного керування ТЗ згідно ПДР України, неодноразово вибачався перед потерпілими. Протягом року по лінії ДАІ не притягався до адміністративної відповідальності. Прохав застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», а саме п. «в» ст. 1, так як на день набрання чинності Законом мав та має зараз дитину, якій не виповнилось 18 років та щодо якої не позбавлений батьківських прав, про що надав відповідні докази ( а. с. 12 - 13 т. 2 ). Щодо цивільних позовів, то прохав вирішити їх згідно вимог діючого законодавства з урахуванням наданих ним доказів та його позиції.

Решта доказів, що підтверджують провину обвинуваченого по пред`явленому обсягу обвинувачення не досліджувались за недоцільнісю та не оспрюванням фактичних обставин учасниками судового процесу на підставі ст. 349 КПК України.

Потерпілий гр. ОСОБА_10 свій позов підтримав у повному обсязі, надавши можливі докази на його підтвердження та прохав карати підсудного на розсуд суду, не заперечував щодо застосування до нього акту амністії.

Потерпілий гр. ОСОБА_9 також прохав карати підсудного на розсуд суду, не заперечував щодо застосування до нього акту амністії.

Дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ст. 286 ч. 2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання, суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання. Який за місцем фактичного проживання характеризується позитивно. Згідно медичних документів на обліках не перебуває, скарг на стан здоров`я та тяжких хвороб не має.

Обставинами пом`якшуючими покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вибачення перед потерпілими, те, що вперше притягається до кримінальної відповідальності та добровільно частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому гр. ОСОБА_10 .

Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Аналізуючи зібрані докази по справі, враховуючи думку потерпілих з приводу покарання, які висловили думку на розсуд суду, суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів необхідно призначити покарання в межах санкції статті з урахуванням насталих наслідків з застосуванням додаткової міри покарання передбаченої санкцією статті у вигляді позбавлення права керування ТЗ.

Враховуючи, що підсудний клопоче перед судом про застосування до нього акту амністії, чим дав згоду на її застосування, надав необхідні відомості щодо підстав застосування акту амністії, вчинив не обережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КПК України, провину визнав повністю у скоєному, щиро розкаявся, частково добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, то його клопотання підлягає задоволенню відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», так як на день набрання чинності цим Законом має дитину, якій не виповнилось 18 років та не позбавлявся батьківських прав щодо даної дитини.

Прокурор не мав заперечень про застосування акту амністії та судом не встановлено підстав, які б слугували б перешкодами для застосування акту амністії передбачених у ст. 9 даного Закону.

Згідно ч. 2 ст. 3 та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання. Особи, на яких поширюється дія Закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного так і додаткового покарання.

Цивільні позови у провадженні, а саме : позови прокурора в інтересах Держави в особі 1-МКЛ м. Полтава та ПОКЛ ім. С.В. Скліфасовського про відшкодування витрат на стаціонарне лікування та надання медичної допомоги особі, яка потерпіла від злочину, то враховуючи відомості у провадженні, що дані установи є комунальними ( а. с. 78 т. 2 ), то прокурор в даному випадку є неповноважною особою на їх пред`явлення відповідно до вимог ст. 36-1, 37 Закону України «Про прокуратуру», оскільки дані установи не являються ні Державною власністю ні громадянином, інтереси яких порушені та яких він може представляти, тому позови необхідно залишити буз розгляду на підставі ст. 207 ч. 1 п. 2 ЦПК України. Позов потерпілого гр. ОСОБА_10 про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП підлягає частковому задоволенню. А саме щодо стягнення матеріальної шкоди, на підставі наданих належних ним доказів у випадках передбачених до стягнення діючим законодавством згідно вимог ст. 127, 128, 129 КПК України, ст. 61 ЦПК України, ст. 16, 22 ч. 1, 1166, 1187, 1188, 1192, 1202, 1206 ЦК України, Закону України «Про обв`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно до роз`яснень в Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі «6-2808цс15. за вирахуванням із встановленої суми шкоди сплаченої суми матеріальної шкоди підсудним потерпілому згідно наданих розписок у загальній сумі 25 000 грн.

Що стосується відшкодування витрат за юридичну допомогу адвоката, то адвокатом потерпілого надано суду лише квитанції про сплату цієї суми без відповідних доказів в силу ст. 61 ЦПК України на підтвердження її розміру передбаченого чинним законодавством, а саме Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки це стосується саме цивільного позову, тому суд вважає цю вимогу не доведеною.

Що стосується відшкодування шкоди за пошкодження автомобіля, то суд не може прийняти надані суду докази як належні, так як в рамках кримінального провадження оцінка потерпілим пошкодженого автомобіля провадилися в приватному порядку без відповідної ухвали слідчого, без повідомлення та участі підсудного та представника страхової компанії, оскільки автомобіль підсудного є забезпеченим транспортним засобом, без попередження оцінщика про кримінальну відповідальність.

Щодо моральної шкоди, то також частковому задоволенню у розмірі страхового відшкодування вказаному у ст. 9.3. Закону України «Про обв`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1168 ч. 1 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування маральної ( немайнової ) шкоди» ( із змінами та доповненнями ), бо суд вважає саме цей розмір адекватним відшкодуванням потерпілому його моральних страждань, з врахуванням ступеню тяжкості заподіяних йому тілесних ушкоджень, ступеню порушення його нормального укладу життя та прийнятих додаткових заходів для його організування, глибини та тривалості моральних страждань з урахуванням матеріального стану підсудного та його права подачі регресного позову до страхової компанії, оскільки вказаний розмір моральної шкоди у позові у сумі 200 000 грн. є необґрунтованим потерпілим, бо не зрозуміло з чого саме виходив потерпілий визначаючи саме такий розмір морального відшкодування, про що не міг дати пояснення і в засіданні.

В зв`язку із вирішенням цивільного позову потерпілого суду необхідно вирішити питання стягнення судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме стягнути з підсудного на користь Держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Також з підсудного необхідно стягнути витрати за проведення експертиз у провадженні відповідно до ст. 124 ч. 1 КПК України, які доводяться.

Керуючись ст. 373 - 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 ( один ) рік.

Звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного та додаткового покарань за ст. 286 ч. 2 КК України на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році».

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільні позови прокурора в інтересах Держави в особі 1-МКЛ м. Полтава та ПОКЛ ім. С.В. Скліфасовського про відшкодування витрат на стаціонарне лікування та надання медичної допомоги особі, яка потерпіла від злочину - залишити без розгляду, так як їх подано від імені заінтересованих осіб особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Цивільний позов потерпілого гр. ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальної шкоди у сумі 8 540,66 гривень та моральної шкоди 100 000 гривень. А всього у сумі 108 540,66 гривень.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Держави судовий збір у сумі 1 085,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Держави витрати за проведення експертиз у провадженні у сумі 703,68 гривень. На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційних скарг, а у разі подавання апеляцій, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим учасникам, які не були присутніми в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок надрукований суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1