Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________копія:___
В И Р О К
Іменем України
11 жовтня 2017 року м.Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001044 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.РоудніцаНа-Лабе, республіка Чехія, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 грудня 2009 року за ч.1 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування покарання зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки; вироком Дубенського міськрайонноно суду Рівненської області від 25 лютого 2010 за ч.2 ст.190 КК України, із урахуванням ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі та строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців та, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання зі встановленням іспитового строку 3 (три) роки та звільненого від реального відбуття призначеного покарання за ухвалою Рівненського районного суду від 07 лютого 2014 року умовно-достроково в частині невідбутого покарання у вигляді одного року одного місяця обмеження волі; 02 жовтня 2014 року за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки та, на підставі ст. 71 КК України, остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді 2 обмеження волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць і, відповідно до ухвали Рівненського районного суду від 07 травня 2015 року, звільненого умовно-достроково в частині невідбутого покарання у вигляді 5 (п`яти) місяців 1 (одного) дня обмеження волі, обвинуваченого у вчиненні злочину, перпедбаченого ч.2 ст.186 КК України;

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_5 (далі прокурор) на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 квітня 2017 року, -

За участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

ВСТАНОВИЛА:
22 серпня 2016 року, близько 14-ї год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи на території подвір`я житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , де ввівши в оману ОСОБА_8 щодо правомірності передачі останнім йому мобільного телефону марки «Нокіа 1100», та, в подальшому, усвідомлюючи, що за його діями спостерігає власник мобільного телефону, переслідуючи мету у вчиненні відкритого викрадення майна, шляхом втечі залишив місце вчинення злочину, не реагуючи на вигуки потерпілого ОСОБА_8 , чим завдав останньому матеріальну шкоду в сумі 162 (сто шістдесят дві) грн. 50 (п`ятдесят) коп.. В подальшому, 29 серпня 2016 року, близько 22 год. 00 хв., перебуваючи на території, прилеглій до непрацюючого кінотеатру «Мир», що розташований за адресою: м.Дубно, Рівненської обл. по вул.Семидубська, 9, де ввівши в оману ОСОБА_9 щодо правомірності передачі останнім йому мобільного телефону марки «LG-D821», та, в подальшому маючи намір вчинити відкрите викрадення майна, усвідомлюючи, що за його діями спостерігає власник мобільного телефону та інші особи, шляхом втечі залишив місце вчинення злочину, не реагуючи на вигуки ОСОБА_9 та інших осіб, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду в сумі 2686 (дві тисячі шістсот вісімдесят шість) грн. 46 (сорок шість) коп..
Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 квітня 2017 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки з покладенням згідно ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації за місцем фактичного проживання чи реєстрації, повідомляти про зміну місця роботи навчання та не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу з питань пробації. Стягнуто на користь держави документально підтвердженні витрати на проведення судових товарознавчих експертиз в сумі 439 (чотириста тридцять дев`ять) грн. 80 (вісімдесят) коп..

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації дій останнього за ч.2 ст.186 КК України, вважає вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання. Вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, повторно вчинив умисний, тяжкий злочин а тому, з урахуванням того, що звільнення обвинуваченого на підставі ст.75 КК України можливе лише за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання, то судом першої інстанції рішення про таке звільнення, на думку прокурора, було ухвалено передчасно. Просить вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_4 скасувати та ухвалити новий вирок, згідно якого засудити ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Заслухавши суддю-доповідача, встановивши особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який з`явився у судове засідання без документів, що посвідчують його особу, думку прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив скасувати вирок в частині звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, думку обвинуваченого ОСОБА_4 про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, суд правильно встановив фактичні обставини в кримінальному провадженні та обґрунтовано дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, у зв`язку з чим визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників судового провадження не оспорюються, розглянув матеріали кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

В основу прийнятого рішення щодо вищевказаного порядку дослідження доказів суд поклав те, що ОСОБА_4 фактичні обставини справи, що покладені в основу його обвинувачення, не оспорював, повністю визнав свою вину в судовому засіданні, з приводу чого надав відповідні пояснення, а суд, в свою чергу, заслухав пояснення потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , надані ними у судовому засіданні, дослідив характеризуючі дані на особу обвинуваченого ОСОБА_4 та призначив останньому відповідне покарання за вчинений злочин зі звільненням від такого покарання.Тому суд апеляційної інстанції перевіряє доводи апеляції прокурора щодо неправильного застосування ст.75 КК України, яку застосував суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання, оскільки, на його думку, таке звільнення є неприпустимим і, як наслідок покарання ОСОБА_4 буде занадто м`яким у зв`язку з чим, сторона обвинувачення і просить скасувати вирок в цій частині.

Пунктами другим та третім ч.1 ст.65 КК України встановлено, що суд призначає покарання за вчинений особою злочин у відповідності до Загальної частини КК та з урахуванням ступеня тяжкості, вчиненого особою злочину та обставин, які пом`якшують та обтяжують призначене їй покарання, у разі визнання судом її винною.

З приводу призначення покарання особі за вчинений злочин, Пленум Верховного Суду України у Постанові ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року (далі Постанова Пленуму ВСУ) надав відповідні роз`яснення, згідно яких, при визначені ступеня тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення обвинуваченою особою (форми вини, мотивів, способу, стадій тощо), досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати також його вік, стан здоров`я, поведінку, минуле (зокрема наявність не знятих чи непогашених судимостей), склад сім`ї, матеріальний стан тощо.

Колегія суддів уважає, що застосовуючи положення ст.75 КК України у ході звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, вищезазначені вимоги закону України про кримінальну відповідальність та роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ, місцевий суд не врахував і належним чином не оцінив усі обставини, за яких ОСОБА_4 вчинив два епізоди грабежу мобільних телефонів та, належним чином у вироку не вмотивував прийняте рішення.

Так, із вироку слідує, що суд вказує у мотивувальній його частині про те, що вчинений ОСОБА_4 злочин мав місце, так як останній надав у судовому засіданні суду першої інстанції відповідні пояснення з приводу обставин його вчинення, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судовому засіданні також надали показання з приводу відомих їм обставин кримінального провадження та, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченому, а саме: повного визнання вини, щирого каяття, сприяння в розкриттю злочину та часткового відшкодування заподіяної шкоди та обтяжуючої таке покарання обставини рецидиву злочинів, призначив ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

З вироку місцевого суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.75 КК України суд, приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання без врахування його особи, який за місцем проживання характеризується посередньо, неодноразово вчиняв злочини проти власності, призначив ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України без реального його відбування, застосувавши ст.75 КК України, що на думку суду, буде достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, визнані судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, а встановлені у провадженні обставини, підстав для прийняття висновку щодо можливості виправлення засудженого зі звільненням від відбування покарання з випробуванням не надають. При цьому суд першої інстанції, призначаючи покарання взагалі не надав оцінки ступеню тяжкості та суспільній небезпеці, характеру та кількості епізодів злочинної діяльності, розміру завданої шкоди.

Суд апеляційної інстанції, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, приймає до уваги характер та кількість епізодів злочинного діяння, наявність попередніх судимостей в обвинуваченого ОСОБА_4 , який неодноразово звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням, маючи незняту та непогашену, у встановленому законом порядку судимість за попереднім вироком вчинив новий, умисний, тяжкий злочин проти власності, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став. Тому звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням буде недоцільним.
Згідно п.3 ч.1 ст.407, ч.1 ст.420 та ч.1 ст.421 цього Кодексу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою прокурора на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок частково та ухвалити новий обвинувальний вирок, коли це погіршує становище обвинуваченого .

Разом з тим, визнані судом першої інстанції пом`якшуючі покарання обставини, та усі обставини вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_4 у їх сукупності, зокрема й характеризуючі дані на особу обвинуваченого, колегія суддів визнає - як підстави для призначення йому мінімального покарання, визначеного санкцією ч.2 ст.186 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Таке покарання, колегія суддів вважає буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчинення ним інших злочинів, про що обгрунтовано вказано в апеляційній скарзі прокурора.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420, 421 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 квітня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На виконання вироку апеляційного суду взяти ОСОБА_4 під варту в залі судового засідання і строк відбування покарання рахувати з дня взяття його під варту, а саме з 11 жовтня 2017 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії цього вироку.

Суддя-доповідач підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1