гСправа № 187/170/17 Провадження №1-кп/0187/64/17
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2017 року смт. Петриківка
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.08.2016 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України,-
Повторно 06.02.2017 року близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись поблизу кафе-бару «Дніпро», розташованого за адресою: вул.. Центральна с. Шульгівка Петриківського району Дніпропетровської області, в результаті раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне заволодіння майном, скористався тимчасовою відсутністю потерпілої ОСОБА_4 , викрав з сумки останньої мобільний телефон марки LG моделі D724 IMEI A НОМЕР_1 IMEI B НОМЕР_2 , в подальшому розпорядившись ним за власним розсудом, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріального збитку на суму 2333,33 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованого йому злочину визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював. Пояснив, що в лютому 2017 року він їхав на своєму автомобілі в Петриківському районі, побачив на узбіччі жінку, прізвище якої, як потім йому стало відомо ОСОБА_4 , та вирішив її підвезти. По дорозі вона попросила його здійснити зупинку, щоб справити особисті потреби та вийшла з автомобіля, при цьому залишивши в авто свою сумку. Скориставшись її відсутністю обвинувачений таємно викрав мобільний телефон, що знаходився у її сумці. Довізши ОСОБА_4 до вказаного нею місця, він попросив її розрахуватися за надані послуги, однак остання відмовила йому, у зв`язку з чим він вийшов з авто та штовхнув її ладо нею в живіт і поїхав. Викрадений телефон він згодом повернув працівникам поліції. У вчиненому щиро розкаявся.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 06.02.2017 року о 23:00 год. вона поверталася додому від свого брата ОСОБА_8 з яким до цього вживала пиво. По дорозі зупинився автомобіль, за кермом якого, як їй потім стало відомо був ОСОБА_6 та який запропонував її підвезти додому. По дорозі вона попросила зупинити,щоб справити особисті потреби та вийшла з автомобіля, при цьому залишивши в авто свою сумку, в якому знаходився її мобільний телефон. Доїхавши до вказаного нею місця, ОСОБА_6 попросив її заплатити за надані послуги, однак вона відмовила йому, оскільки грошей у неї не було, після чого він вийшов з авто та ударив її в живіт та поїхав. Вона захотіла зателефонувати чоловіку, однак виявила відсутність телефону. Прийшовши додому, викликала працівників поліції. Телефон їй повернули працівники поліції. Причину по якій вона змінила показання в суді, пояснила тим, що на той час була дуже ображена на обвинуваченого та сподівалася, що при тих обставинах викрадення телефону, про які вона зазначила на досудовому слідстві, обвинуваченого скоріше знайдуть.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по про обставини вчинення злочину пояснити нічого не змогли, оскільки не були присутні під час вказаних подій. Свої пояснення вони надали зі слів потерпілої, які вона давала на досудовому слідстві, а тому суд, з огляду на встановлені обставинами визнає їх недопустимими.
Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також повністю підтверджується долученими прокурором доказами, а саме:
- витягом з кримінального провадження та заявою ОСОБА_4 від 07.02.2017 року про вчинене кримінальне правопорушення;
- протоколом огляду місця події від 07.02.2017 року з фото таблицями до нього, згідно яким проведено огляд території поблизу бару «Дніпро» за адресою вул.. Центральна с. Шульгівка Петриківського району;
- протоколом огляду мобільного телефону наданого ОСОБА_6 , під час якого вилучено та визнано в якості речового доказу мобільний телефон марки LG моделі D724, який передано ОСОБА_4 на зберігання;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.02.2017 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_4 впізнала ОСОБА_6 як особу, яка 06.02.2017 року викрала її мобільний телефон;
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 423 від 10.02.2017 року відповідно до якої вартість з урахуванням зносу мобільного телефону марки LG моделі D724 становить 2333 грн. 33 коп.;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.02.2017 року з фото таблицями до нього, згідно якого потерпіла ОСОБА_4 показала та розповіла про обставини викрадення телефону.
З огляду на зміну показань потерпілої в суді, досліджені в судовому засіданні письмові докази суд визнає достовірними в частині, що стосуються встановлення місця, часу вчинення злочину, особи, що вчинила злочин, викраденого майна та його вартості, однак не способу його вчинення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує дані його особистості, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, а саме, що він вчинив злочин, який в силу ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, злочин вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком суду.
Також суд враховує, що обвинувачений не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, за даними лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, потерпілій викрадене майно повернуте.
Крім того суд враховує, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завданий збиток, що відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, є обставинами, що пом`якшують покарання.
Обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання судом не встановлено.
З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи, суд вважає необхідним призначити покарання в межах санкції статті закону, встановленої Особливою частиною КК України за вчинений злочин у виді позбавлення волі.
При цьому в судовому засіданні захисником обвинуваченого було заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку в Дніпропетровському місцевому центрі профілактики боротьби зі СНІДом із діагнозом: ВІЛ, ІV клінічна стадія, а тому може бути звільненим від відбування призначеного покарання на підставі п. г ст.. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно з ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Пунктом "г" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке не є тяжкими або особливо тяжкими, та на день набрання чинності Закону України "Про амністію у 2016 році" згідно довідки від 18.10.2017 року, виданої КЗ Дніпропетровської міської клінічної лікарні № 21 Дніпропетровської обласної ради Центру з профілактики та боротьби зі СНІД м. Дніпро, ОСОБА_6 має діагноз: ВІЛ-інфекція, ІV клінічна стадія. Кахексія. Іммуносупрессія.
Кримінальне правопорушення скоєно ОСОБА_6 до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», застережень щодо застосування амністії, передбачених ст.9 Закону, не вбачається.
Оскільки обвинувачений надав згоду на застосування до нього амністії і на нього поширюються положення п."г" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» , він підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання.
Крім того, зважаючи, що обвинувачений вчинив даний злочин в період іспитового строку за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2016 за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що відповідно до ст.. 12 КК України є тяжким злочином, суд не вбачає підстав для визначення покарання за сукупністю вироків та застосування положень Закону України "Про амністію у 2016 році" до остаточного покарання за двома вироками, та вважає, що вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2016 має виконуватися самостійно.
Долю речових доказів вирішити на підставі статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
З урахуванням частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає необхідним здійснити розподіл процесуальних витрат та стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме: вартість проведення судової товарознавчої експертизи.
Керуючись статтями 100, 124, 368-370 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі п."г" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили змінити з домашнього арешту на особисте зобов`язання, поклавши на ОСОБА_6 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.
Речовий доказ: мобільний телефон марки LG моделі D724, вважати повернутим ОСОБА_4 .
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2016 виконувати самостійно.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової товарознавчої експертизи в розмірі 170 грн.. 00 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1