Справа № 152/1781/14-к
Провадження1-кп/152/2/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2014 року за № 0000175,
по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, вдівця, раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального
провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого
ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 органом досудового слідства обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, вчиненому за наступних обставин.
8 липня 2014 року о 3 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем "Форд Транзит", державний номерний знак НОМЕР_1 і рухаючись по вулиці Івана Цурканя в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, поблизу будинку № 76, у напрямку с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, в порушення вимог пунктів 2.9 (а), 10.1, 19.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та вимог горизонтальної дорожньої розмітки пункт 1.1 додатку № 2 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, а саме заокруглення проїзної частини праворуч по напрямку його руху, при погіршенні видимості у напрямку руху, не зменшив швидкість, внаслідок чого втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що цей маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем "ВАЗ 2107", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по належній смузі руху в зустрічному напрямку. Після чого, ОСОБА_3 виїхав за межі проїзної частини, де відбувся наїзд автомобілем на дерево.
Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пасажир автомобіля "Форд Транзит" ОСОБА_9 , під час надання медичної допомоги, від отриманих травм померла. Водій автомобіля "ВАЗ 2107" ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не оспорював подію дорожньо-транспортної пригоди, зазначену в обвинуваченні, час та місце ДТП, наслідки ДТП, те, що він керував транспортним засобом будучи в стані алкогольного сп`яніння, проте винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні не визнав, запевняв суд, що зіткнення автомобілів відбулося на його смузі руху.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 7 липня 2014 року він разом із своєю дружиною ОСОБА_9 , друзями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , їх дітьми та ОСОБА_12 і його дружиною поїхали на ставок у с. Хоменки святкувати "Івана Купала". Того вечора він разом з усіма вживав алкогольні напої, проте був у адекватному стані. Після святкування, вже вночі 8 липня 2014 року, вони поїхали додому, завезли ОСОБА_12 з дружиною, і поїхали на заправку у с. Джурин, автомобілем керував він. У автомобілі на той момент були його дружина - ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які сиділи на передньому пасажирському сидінні, біля нього, а ОСОБА_10 з двома дітьми сиділи позаду. Їх автомобіль рухався зі швидкістю біля 60 км на годину з ближнім світлом фар. Рухаючись своєю смугою руху по вулиці Івана Цурканя у с. Хоменки в сторону с. Джурин, неподалік школи він розминувся з автомобілем, який їхав таким чином, що він був змушений притиснутись до правого краю своєї смуги руху, продовжуючи рух. Наблизившись до заокруглення дороги, він помітив світло фар зустрічного автомобіля, який, як йому здалося, рухався на великій швидкості. Проїхавши заокруглення, автомобіль під його керуванням почав рух прямо на спуск, потім відбулося зіткнення. У момент зіткнення автомобілів, він їхав своєю смугою руху, ближче до правого краю дороги. Чи виїжджав на його смугу руху зустрічний автомобіль, обвинувачений не бачив. Після зіткнення, заклинило ліве переднє колесо і автомобіль продовжив рух у лівий бік та з`їхав у кювет, де зіткнувся з деревом.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 337 КПК України суд проводить судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Виходячи з вищенаведених положень закону, суд позбавлений можливості змінити розглядуване обвинувачення за змістом фактичних обставин.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_3 полягає в порушенні вимог пунктів 2.9 (а), 10.1, 19.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та вимог горизонтальної дорожньої розмітки пункт 1.1 додатку № 2 ПДР України, оскільки, на переконання сторони обвинувачення, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем не врахував дорожньої обстановки, а саме заокруглення проїзної частини праворуч по напрямку його руху, при погіршенні видимості у напрямку руху, не зменшив швидкість, внаслідок чого втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що цей маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем "ВАЗ 2107", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по належній смузі руху в зустрічному напрямку, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілої. Між учиненим ОСОБА_3 правопорушенням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками у вигляді смерті одного потерпілого та тяжких тілесних ушкоджень іншого є причинний зв`язок.

При цьому, п. 2.9 (а) ПДР України забороняє водіям керувати транспортними засобами будучи в стані алкогольного сп`яніння; п. 10.1 ПДР України передбачає, що "перед початком руху, перестроювання та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху". Відповідно до п. 19.3 ПДР України "у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умови фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення". Принциповою обставиною для встановлення механізму ДТП та подальшої правової оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_3 є смуга руху, на якій відбулося зіткнення автомобілів. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 стверджує, що зіткнення транспортних засобів відбулося на його смузі руху.
Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було повно, всебічно та неупереджено досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, сторони кримінального провадження не заперечували.
У обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, та згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Так, визнаний органом досудового слідства потерпілим та цивільним позивачем ОСОБА_6 суду показав, що увечері 7 липня 2014 року він приїхав на ставок у с. Хоменки святкувати "Івана Купала", де разом із друзями відпочивав та вживав спиртні напої. Після святкування він, ОСОБА_13 та дівчата, з якими ОСОБА_6 зустрівся на ставку, у тому числі і ОСОБА_14 , поїхали у с. Джурин на дискотеку. Після першої години ночі 8 липня 2014 року він та ОСОБА_15 поїхали додому в с. Клекотина через м. Шаргород автомобілем "ВАЗ 2107", за кермом якого був він. Рухаючись у с. Хоменки, зі сторони с. Джурин вгору, він побачив, що згори за 50-100 метрів йому на зустріч рухається автомобіль з дальнім світлом фар. При цьому, зустрічний автомобіль не реагував на його сигнали про вимкнення дальнього світла, у зв`язку із чим він зменшив швидкість та далі рухався повільно, ближче до правого краю своєї смуги руху. У момент зіткнення автомобілів, його автомобіль рухався своєю смугою. Чи виїжджав ОСОБА_3 на його смугу руху він не бачив. Після зіткнення, він втратив свідомість і до тями прийшов лише у лікарні. Якими частинами автомобілів відбулося контактування він не знає. На місце ДТП він зі слідчими не виїжджав і слідчий експеримент з ним не проводився. Кримінальним правопорушенням йому заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 87356 грн 93 коп. та моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн. і просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь.
Визнаний органом досудового слідства потерпілим ОСОБА_5 суду показав, що обвинувачений ОСОБА_3 його зять, а у ДТП 8 липня 2014 року загинула його дочка ОСОБА_9 . Приблизно о третій годині ночі йому зателефонували з лікарні і повідомили про дорожньо транспортну пригоду. Після цього, він з дружиною приїхали у лікарню, проте до дочки їх не пустили, а о шостій годині 8 липня 2014 року їм повідомили, що ОСОБА_16 померла. Обставини ДТП йому не відомі.
Свідок обвинувачення ОСОБА_15 суду показала, що 7 липня 2014 року вона разом зі своїми друзями святкувала "Івана Купала" на ставку у с. Хоменки, де вони розпивали спиртні напої, потім автомобілем, яким керував ОСОБА_6 поїхали на дискотеку у с. Джурин. Побувши деякий час на дискотеці, вони вирішили поїхати до м. Шаргород. В м. Шаргород вона їхала автомобілем, яким керував ОСОБА_6 , а її друзі поїхали іншою машиною. Їхали вони, на її думку, повільно. Практично усю дорогу вона за допомогою мобільного телефону спілкувалася у соціальній мережі "В контакте", а тому її увага не була зосереджена на дорозі, і вона лише час від часу дивилася на дорогу. Коли вони проїхали міст у с. Хоменки зі сторони с. Джурин і піднімалися вгору, свідок, почувши сигнал машини, підняла голову та побачила світло фар зустрічного автомобіля, а за мить відбулося зіткнення. По якій смузі рухався зустрічний автомобіль, свідок не звернула уваги.
Допитана у судовому засіданні як свідок обвинувачення ОСОБА_11 показала суду, що вона була подругою загиблої у ДТП ОСОБА_9 . З 7 на 8 липня 2014 року вона, її чоловік ОСОБА_10 та двоє їх дітей спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , сім`єю ОСОБА_17 святкували "Івана Купала" на ставку у с. Хоменки, де вони вживали алкогольні напої, у тому числі і ОСОБА_3 . Посвяткувавши, вони автомобілем ОСОБА_3 поїхали додому, спочатку завезли додому сім`ю ОСОБА_12 , а потім поїхали у с. Джурин на заправку. У машині свідок сиділа поруч з ОСОБА_9 на передньому сидінні, а її чоловік ОСОБА_10 з дітьми сиділи в салоні позаду. Автомобіль рухався з увімкненим світлом фар, своєю смугою руху. Не доїжджаючи до мосту у с. Хоменки, в напрямку с. Джурин, свідок помітила на відстані біля 50 метрів світло фар зустрічного автомобіля, а після цього відчула удар та втратила свідомість. Момент та конкретне місце ДТП свідок не бачила.
Свідок обвинувачення ОСОБА_10 суду показав, що в ніч з 7 на 8 липня 2014 року він, його дружина ОСОБА_11 та їхні діти спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 і його дружиною святкували "Івана Купала" на ставку у с. Хоменки, де вони вживали алкогольні напої, у тому числі і ОСОБА_3 . Після святкування, вони поїхали додому автомобілем ОСОБА_3 . Спочатку вони завезли додому ОСОБА_12 з дружиною, а після цього поїхали на заправку у с. Джурин. У машині свідок сидів з дітьми на задньому сидінні, проте йому було добре видно все, що відбувається на дорозі. Його дружина ОСОБА_11 та ОСОБА_9 сиділи на передньому сидінні поруч із водієм ОСОБА_3 . В с. Хоменки вони їхали своєю смугою руху, ближче до обочини у напрямку с. Джурин з невеликою швидкістю. Після того, як їх автомобіль проїхав заокруглення дороги та почав їхати рівно на спуск, він побачив світло фар зустрічного автомобіля, яке їх засліпило, а після цього відбувся удар. Як здалося свідку, зустрічний автомобіль їхав швидко. Після зіткнення їх автомобіль ще трохи проїхав та упав у кювет. Моменту зіткнення та його місця свідок не бачив. ОСОБА_10 також не бачив, чи виїжджав зустрічний автомобіль на їх смугу руху та чи виїжджав їх автомобіль на смугу руху зустрічного транспорту. Твердження свідка з приводу того, що автомобіль, у якому він їхав, рухався своєю смугою, ґрунтуються на тому, що перед зіткненням вони розминулися ще з однією машиною, яка створила перешкоду їх руху, що змусило ОСОБА_3 прижатися до краю проїжджої частини своєї смуги руху.
Клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_12 , з врахуванням думки сторони захисту та потерпілих, знято стороною обвинувачення із тих мотивів, що відомості, які йому відомі не мають визначального значення для кримінального провадження.
Судом, згідно ст. 349 КПК України, за згодою учасників кримінального провадження, задоволено клопотання сторони обвинувачення про зміну обсягу доказів.

Крім показань потерпілих, свідків, допитаних в судовому засіданні сторона обвинувачення посилалася також на відомості, що містяться у досліджених в судовому засіданні доказах, а саме на:
- дані протоколу огляду місця події від 08.07.2014 року, схему та фототаблицю до нього, в яких зафіксовані місце дорожньо транспортної пригоди, дорожнє покриття і його стан, дорожня обстановка на момент ДТП, локалізація останньої на місцевості, розташування, стан транспортних засобів та слідова інформація ( т.1, а.п. 68 91);
- висновки щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`я ніння у ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 08.07.2014 року, згідно з якими як ОСОБА_3 так і ОСОБА_6 станом на 3.45 4.00 год. 08.07.2014 року перебували в стані алкогольного сп`я ніння (т.1, а.п.92, 93);
- висновок судово медичної експертизи трупа ОСОБА_9 №49 від 08.07.2014 року, із якого вбачається, що при судово медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно мозкової травми; множинних саден на голові; забитої рани на чолі (2), на правій вушній раковині; крововиливу в м`які тканини голови в лобно тім`яній ділянці, субарахноїдального крововиливу; закритої тупої травми грудей; перелому 3,4,5,6 ребер справа по лопаточній лінії; забою легенів; гемотораксу справа (400 мл), гемотораксу зліва (1200 мл); закритої тупої травми живота: забитої рани на животі справа; розриву печінки, крововиливу в брижу тонкого кишковика; закритої тупої травми заочеревного простору крововиливу в навколо ниркову клітковину обох нирок; відкритого перелому правої плечової кістки в середній третині зі зміщенням відламків по довжині та ширині; забитої рани на латеральній поверхні правого стегна; відшарування плаценти; антенатальної загибелі плоду, що виникла від дії твердого тупого предмета (предметів) при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_9 настала від отриманої нею сполучної травми тіла. Між смертю ОСОБА_9 і сполучною травмою тіла є причинний зв`язок (т.1 а.п.94 100);
- висновок судово медичної експертизи крові ОСОБА_6 № 1568 від 18 липня 2014 року, згідно якого вбачається, що при судово хімічній експертизі крові ОСОБА_6 методом газово рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 1,0 о/оо ( т.1, а.п. 100 101);
- висновок судово медичної експертизи крові ОСОБА_3 № 1567 від 18 липня 2014 року, згідно якого вбачається, що при судово хімічній експертизі крові ОСОБА_3 методом газово рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 2,0 о/оо ( т.1, а.п. 102 103);
- дані, які містяться у висновку судової транспортно трасологічної експертизи № 273а від 17.07.2014 року, із якої вбачається, що зіткнення автомобіля "ВАЗ 2107", державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля "Форд Транзит", державний номерний знак НОМЕР_1 сталося на проїзній частині автодороги Немирів Могилів Подільський на смузі руху в напрямку м. Могилів Подільський в районі початку осипу бруду, тобто на смузі руху автомобіля ВАЗ 2107. Встановити більш точне розташування місця зіткнення транспортних засобів з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування, не видалося можливим у зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру (т.1, а.с. 109 112);
- дані протоколів огляду транспортних засобів - автомобілів "ВАЗ 2107" та "Форд Транзит" з додатками та ілюстраціями від 13.08.2014 року, в яких описані зовнішні пошкодження автомобілів, наявність слідів та інших речових доказів на транспортних засобах, положення передніх коліс щодо транспортних засобів, зазначено також, що з автомобіля "Форд Транзит" вилучено з передньої правої фари лампочку ближнього дального світла, а з автомобіля "ВАЗ 2107" дві лампочки передніх лівої та правої фар (т.1, а.п. 117 129) ;
- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 13.08.2014 року року, із якого вбачається, що ОСОБА_3 добровільно, в присутності захисника ОСОБА_18 та понятих, показав місце ДТП, розповів про напрямок руху його автомобіля, обставини та механізм дорожньо транспортної пригоди, розміщення автомобілів, при цьому повідомив, що в момент первинного контакту автомобіль, яким він керував, перебував на своїй смузі руху (т. І а.п. 130, 131);
-дані, які містяться у висновку судової автотехнічної експертизи № 331а від 28.08.2014 року згідно з яким, у дорожній обстановці, яка склалася дії водія автомобіля "Форд Транзит", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п.10.1.,19.3 Правил дорожнього руху України. Формально в даній дорожньо транспортній ситуації технічна можливість попередження даної пригоди у водія автомобіля "ВАЗ 2107", державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_6 полягала у виконанні останнім вимог п.12.3 ПДР України. У випадках, коли зустрічний транспортний засіб, виїжджаючий на зустрічну смугу руху, до моменту зіткнення не був загальмований, питання про технічну можливість у водія автомобіля, що рухається по своїй смузі руху, попередити зіткнення шляхом гальмування втрачає зміст, так як ні зменшення швидкості, ні зупинка не виключає можливості зіткнення. В ситуації, яка склалася, з технічної точки зору можливість попередження виникнення дорожньо транспортної пригоди у водія автомобіля "Форд Транзит", державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 полягала у виконанні ним п.п. 10.1, 19.3 Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля "ВАЗ 2107", держаний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля "Форд Транзит", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 19.3 ПДР України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо транспортної пригоди (т.1 а.п. 135 137);
- висновок експертизи технічного стану ТЗ №1271 1273/14 21 від 22.09.2014 року з фото таблицею до нього, із якого вбачається, що на лампочці з передньої лівої фари ближнього світла з автомобіля "ВАЗ 2107", державний номерний знак НОМЕР_2 виявлені сліди прикладення значного ударного навантаження на лампочку спереду назад по ходу руху автомобіля при її роботі в режимі ближнього світла. Так як скляний балон лампочки не зруйнований, визначитись з часом прикладення значного ударного навантаження на лампочку (під час події ДТП чи до ДТП) не визнається за можливе (т.1, а.п. 136 143);
- висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 334а від 18.09.2014 року з ілюстративною таблицею, згідно якого, на момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля "Форд Транзит", державний номерний знак НОМЕР_1 знаходиться у працездатному стані. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи автомобіля "Форд Транзит" державний номерний знак НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП не виявлено. Зазаначені несправності виникли в процесі розвитку події ДТП (т.1,а.п.147-153);
- висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 336а від 18.09.2014 року з фото таблицею до нього, згідно якого, на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля "ВАЗ-2107", державний номерний знак НОМЕР_2 знаходиться в технічно несправному, проте працездатному стані через несправності, вказані в дослідницькій частині висновку. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля "ВАЗ 2107", державний номерний знак НОМЕР_2 на момент експерного огляду експлуатаційних несправносей, які б могли виникнути до ДТП не виявлено. Зазначені несправності виникли в процесі розвитку події ДТП (т.1, а.п.156-163);
- висновок судово медичного експерта №1543 від 09.09.2014 року за матеріалами кримінального провадження №000175 стосовно тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , 1983 р.н., з якого вбачається, що згідно даних "Медичної карти стаціонарного хворого" №3705 Шаргородської ЦРЛ, "Медичної карти стаціонарного хворого" №8487 МКЛ ШМД м. Вінниця, СКТ головного мозку з комп`ютерним диском №82 від 22.07.2014 року та рентгонограм на ім`я ОСОБА_6 у останнього під час стаціонарного лікування були виявлені тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма забій головного мозку, гігрома обох гімесфер, перелом в ділянці вінцевого шва (склепіння черепа) зліва. Відкритий перелом діафіза лівого стегна та базоцервікальний перелом стегна зі зміщенням відламків. Закрита травма грудної клітки. Множинні рани голови, тулуба та кінцівок. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 являлись небезпечними для життя в момент спричинення, тому належать до тяжких тілесних ушкоджень (у відповідності п. 2.1.3 "б", "м" Правил судово-медичного визначення тілесних ушкоджень), виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному у постанові про призначення експертизи 08.07. 2014 року (т.1, а.п.170-171);
- схему організації дорожнього руху на а/д Р-36 "Немирів-Могилів-Подільський", км 62+000 км 63+000 (т.1, а.п.173);
- висновок експерта №124 від 24.09.2014 року із фото таблицею до нього, з якого вбачається, що вартість ремонтно відновлювальних робіт автомобіля марки "ВАЗ 2107", д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску, з ПДВ складає 69758,93 грн. Розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску, в результаті його пошкодження, з ПДВ складає 40585,80 грн (т.1, а.п.178-193).
За клопотанням сторони захисту судом допитано свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні показав, що в ніч аварії він спав вдома, приблизно о 3 годині почув удар. Вийшов на вулицю, зрозумів, що щось сталося і прибіг на місце ДТП, яка сталася на відстані близько 60 метрів від його будинку, побачив, що в кюветі лежав перевернутий на бік БУС, кричали діти. Він з іншими людьми, які сходилися, в першу чергу витягували дітей з БУСа. Потім він викликав швидку допомогу і коли вийшов на трасу її зустрічати, то побачив, що поперек проїжджої частини дороги, трохи на обочині стояв автомобіль "Жигулі". Водій легковика був без свідомості, люди не могли його витягнути, бо у нього була зажата нога. З приводу місця розташування транспортних засобів, свідок показав, що БУС лежав в кюветі з лівого боку в напрямку с. Джурин, на відстані близько 12 метрів від траси, передньою частиною до траси, задньою частиною до сітки, яка відгороджувала город. Він пам`ятає, що асфальт був пропорений від середини в напрямку с. Джурин з правої смуги руху на ліву смугу руху.
Клопотання про допит в якості свідка захисту ОСОБА_20 , з врахуванням думки сторони обвинувачення та потерпілих, знято стороною захисту із тих мотивів, що відомості, які йому відомі не мають визначального значення для кримінального провадження.
Судом, згідно ст. 349 КПК України, за згодою учасників кримінального провадження, задоволено клопотання сторони захисту про зміну обсягу доказів.

Суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтується на припущеннях, докази зібрані органом досудового розслідування з порушеннями кримінально-процесуального закону, носять характер односторонності та неповноти встановлення обставин кримінального правопорушення.

До вказаного висновку суд приходить з наступних підстав.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За правилами ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
За приписами частин 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно зі ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Статтею 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акту, в якому повинно бути викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України є безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, включає сукупність таких обов`язкових ознак як: а) порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту; б) суспільно небезпечні наслідки; в) причинний зв`язок між порушенням і суспільно небезпечними наслідками. Порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог ПДР або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом, при цьому необхідно встановити причинний зв`язок між порушенням правил безпеки руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали. Причинний зв`язок в автотранспортних кримінальних правопорушеннях відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху та наслідками, що настали. Якщо такого зв`язку немає, водій не може нести кримінальну відповідальність за ті наслідки, що настали.

Під час дослідження письмових доказів та у судових дебатах захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 наполягав на визнанні недопустими доказами: висновку судової автотехнічної експертизи № 331а від 28.08.2014 року, оскільки експерт досліджував лише постанову слідчого про призначення експертизи з наперед встановленою фабулою про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_3 виїхав на зустрічну смугу руху; протоколу огляду місця події, схему до нього та в не процесуальний спосіб отримані три фотографії автомобіля "ВАЗ 2107". Тобто експертизу проведено без обгрунтовано необхідних вихідних даних, без проведення слідчого експеременту, огляду ТЗ, виїзду на місце події, експерт не брав до уваги габарити транспортних засобів, що зіткнулися та не співставляв їх з проїжджою частиною, не проводив розрахунків масштабних величин розташування об`єктів до сталих величин розташування складових автомобіля "ВАЗ", не оглядав транспортні засоби, не аналізував пошкодження транспортних засобіб, не досліджував слід гальмування, не проаналізував можливості утворення та продовження осипу бруду, скла та ЛФК та інші дані, необхідні для обґрунтованого висновку. Неналежним доказом, на думку захисника, є висновок експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області від 28 серпня 2014 року № 331а про невідповідність дій водія автомобіля "Форд Транзит" ОСОБА_3 вимогам пунктів 10.1 та 19.3 ПДР, так як вказаний висновок грунтується лише на вихідних даних, зазначених в постанові слідчого, в якій серед іншого констатовано факт, що саме водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем "Форд Транзит", виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем "ВАЗ 2107" під керуванням ОСОБА_6 . При цьому в розпорядження експерта було надано матеріали кримінального провадження, яких він не досліджував і не використовував при проведенні експертизи. Не має доказової бази і висновок експертизи технічного стану транспортних засобів №1271-1273/14-21 від 22.09.2014 року, оскільки експерт не надав відповідь на важливе питання: " Чи випромінювала світло електролампочка ближнього дальнього світла з передньої правої фари автомобіля "Форд Транзит"? Разом з тим, є очевидним, що якщо виходити з версії обвинувачення, то удар автомобілю "Форд Транзит" прийшовся збоку, і він би контактував з лівою лампочкою і вона була б пошкоджена, а вона ціла. На переконання сторони захисту, не свідчать про винуватість ОСОБА_3 висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 334а від 18.09.2014 року, висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 336а від 18.09.2014 року, які носять лише інформативний характер, а показання потерпілих, свідків обвинувачення навпаки свідчать про невинуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КПК України.

Вирішуючи питання про допустимість доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є вирок, ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є вирок ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 1 листопада 1996 року, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом, оскільки це суперечить вимогам ст. 62 Конституції України, яка визначає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Докази повинні визнаватися такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це собою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами. Для визнання доказів такими, що отримані незаконним шляхом, достатньо будь-якого одного із зазначених порушень їх отримання.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" (пункт 4) звертається увага судів на те, що "згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевірити, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обгрунтуванні обвинувачення у вироку.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №12/рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Це означає, що суд може постановити обвинувальний вирок лише у разі, якщо надані докази спростовують всі розумні сумніви стосовно винуватості особи. Докази, які не витримують критерію щодо "поза розумним сумнівом" є підставою для виправдувального вироку.
Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

За правилами статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастро проти Португалії" від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла, тощо.
Ці висновки ЄСПЛ повністю узгоджуються з законодавством України, яке передбачає, що збирання, перевірка та оцінка доказів можливі лише в порядку, та у спосіб, передбачений законом.
Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Частиною 2 ст. 8 та частиною 5 ст. 9 КПК України встановлено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину "поза розумним сумнівом" розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 року у справі "Рудяк проти України", згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення у справі "Авшар проти Туреччини", п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
У судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, слідчим ВР ДТП СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_21 постановою від 14.07.2014 року була призначена транспортно трасологічна експертиза, на вирішення якої ставилося питання про те, де знаходиться місце зіткнення автомобіля "Форд Транзит" із автомобілем "ВАЗ 2107" відповідно до слідової інформації, зафіксованої при ОМП 8.07.2014 року?
Проведення експертизи доручалося НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області.
Згідно із висновком експерта від 17.07.2014 року № 273а (т. І а.п. 109-112), зіткнення автомобіля "ВАЗ 2107" з автомобілем "Форд Транзит" сталося на смузі руху в напрямку м. Могилів-Подільський у районі початку осипу бруду, тобто на смузі руху автомобіля "ВАЗ 2107". Встановити більш точно розташування місця зіткнення транспортних засобів з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування, не видалось можливим у зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру.
Під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту ухвалою суду від 10.02.2015 року призначалася судова транспортно трасологічна експертиза, на вирішення якої ставились наступні запитання: яким було взаємне розташування автомобіля "Форд Транзит" та автомобіля "ВАЗ 2107" на момент їх контакту? Яким було розташування автомобіля "Форд Транзит" та автомобіля "ВАЗ 2107" відносно проїжджої частини у момент контакту? Які пошкодження одержав автомобіль "Форд Транзит" внаслідок ДТП? Якщо ліве переднє колесо автомобіля "Форд Транзит" пошкоджено внаслідок ДТП, то чи може воно обертатися та залишити по собі слід гальмування, зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4? Якщо слід гальмування, зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4 залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", то чи свідчить це про те, що ДТП сталася на смузі руху автомобіля "Форд Транзит"?
Проведення експертизи було доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. У розпорядження експертів було надано кримінальне провадження № 152/1781/14-к та доступ до речових доказів - автомобілів "Форд Транзит" та "ВАЗ 2107".
Згідно з висновком експерта від 24.07.2015 № 240/241/15-21 (т. ІІ а.п. 50-56), на момент контакту автомобіля "Форд Транзит" та автомобіля "ВАЗ 2107", повздовжні вісі їх кузовів розташовувались під кутом близьким до 180 градусів, тобто автомобілі рухались у зустрічних напрямках. Автомобіль "ВАЗ 2107" на час зіткнення розташовувався частково на смузі зустрічного напрямку руху. Автомобіль "Форд Транзит" на час зіткнення з автомобілем "ВАЗ 2107" розташовувався на смузі свого руху чи біля осьової лінії дорожньої розмітки. Від контактування з автомобілем "ВАЗ 2107" автомобіль "Форд Транзит" отримав пошкодження, сконцентровані в передній лівій та лівій бічній частинах кузова. Якщо ліве переднє колесо автомобіля "Форд Транзит" пошкоджено внаслідок ДТП, то, у цій ситуації, не виключена можливість його провертання та залишення по собі сліду бокового ковзання (в редакції питання гальмування), зображеного на схемі до протоколу огляду місця події під № 4. Якщо слід бокового ковзання (в редакції питання гальмування), зображеного на схемі до протоколу огляду місця події під № 4 залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", то цей факт може свідчити про те, що ДТП сталася на смузі руху автомобіля "Форд Транзит".
У зв`язку з розбіжностями між висновками експертів за клопотанням прокурора ухвалою суду від 15 вересня 2015 року було призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: яким було взаємне розташування автомобіля "Форд Транзит" номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля "ВАЗ 2107" номерний знак НОМЕР_2 на момент їх контакту? Яким було розташування автомобіля "Форд Транзит" та автомобіля "ВАЗ 2107" відносно проїжджої частини у момент контакту? Де знаходиться місце зіткнення автомобіля "Форд Транзит" із автомобілем "ВАЗ 2107" відповідно до слідової інформації, зафіксованої при огляді місця події 8.07.2014 року? Які пошкодження одержав автомобіль "Форд Транзит" внаслідок ДТП? Якщо ліве переднє колесо автомобіля "Форд Транзит" пошкоджено внаслідок ДТП, то чи може воно обертатися та залишити по собі слід гальмування (ковзання), зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4? Якщо слід гальмування (ковзання), зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4 залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", то чи свідчить це про те, що ДТП сталася на смузі руху автомобіля "Форд Транзит"?
Проведення експертизи за клопотанням прокурора доручено Житомирському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. У розпорядження експертів було надано кримінальне провадження № 152/1781/14-к та доступ до речових доказів - автомобілів "Форд Транзит" та "ВАЗ 2107".
На виконання ухвали суду від 15 вересня 2015 року 11 лютого 2016 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 8 лютого 2016 року № 764/15-25/92/16-25 (т. ІІ а.п. 84-89), згідно з яким: автомобіль "Форд Транзит" отримав наступні механічні пошкодження: пошкодження в його лівій передній та лівій бічній частині кузова утворилися внаслідок ударного навантаження, направленого спереду назад, внаслідок зіткнення з автомобілем "ВАЗ 2107"; пошкодження в правій передній частині утворились внаслідок контактування з деревом; пошкодження в передній центральній частині автомобіля та в правій бічній частині утворились внаслідок контактування зі стовпчиком огорожі; необхідною та достатньою умовою для встановлення пошкоджень і напрямків деформацій на представлених автомобілях "Форд Транзит" та "ВАЗ 2107" буде рух автомобілів у зустрічному напрямку під кутом близьким до 180 градусів; у момент первинного контакту автомобіль "ВАЗ 2107" розташовувався на смузі зустрічного руху. Автомобіль "Форд Транзит" розташовувався біля осьової лінії горизонтальної дорожньої розмітки чи на своїй смузі руху; якщо ліве переднє колесо автомобіля "Форд Транзит" пошкоджено внаслідок ДТП, то воно може обертатися та залишати по собі слід бокового ковзання, зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4; якщо слід бокового ковзання, зображений на схемі до протоколу огляду місця події під № 4 залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", то це свідчить про те, що ДТП сталася на смузі руху автомобіля "Форд Транзит".
Отже, виходячи з висновку експертизи, проведеної під час досудового розслідування вбачається, що місцемм ДТП є смуга руху автомобіля "ВАЗ 2107", а згідно двох висновків експериз, призначених судом, місцем ДТП є смуга руху автомобіля "Форд Транзит".
Відповідно до вимог ст.356 КПК України судом викликалися експерти ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які проводили експертизи для допиту та роз`яснення висновків.
Допитані у судовому засіданні судові експерти ОСОБА_23 , ОСОБА_24 детально та науково обґрунтовано роз`яснили надані ними експертні висновки.
Експерти ОСОБА_23 , ОСОБА_24 суду пояснили, що при проведенні експертиз ними були досліджені всі необхідні відомості технічного характеру, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження. Зокрема, вони досліджували сліди, які були зафіксовані на проїзній частині дороги при огляді місця ДТП, аналізували механічні пошкодження транспорних засобів після їхнього зіткнення. При цьому брали до уваги висновки експертиз технічного стану транспортних засобів, протокол огляду місця пригоди, схему і фототаблицю до нього. Дослідження проводилися з урахуванням тих фізичних норм, процесів та законів, які зазначені у висновках. З метою встановлення місця зіткнення транспортних засобів, ними досліджувався механізм розвитку даної пригоди (хто куди їхав, як зіткнулися ТЗ, куди кого відкинуло), при цьому в першу чергу був досліджений та проаналізований характер утворення механічних пошкоджень кузовів обох автомобілів, сліди їх контактування, взаємне положення транспортних засобів в момент первинного контактування, встановлено, що слід, зображений на схемі під номером чотири не є слідом гальмування, а є слідом бокового ковзання колеса при його прокручуванні, який залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", яке в момент контакту деформувалося. Експерти зазначили, що практика проведення автотахнічних та трасологічних експертиз зазначає, що якщо на проїзній частині дороги відсутні інші сліди, то осип бруду, аналіз його розміщення говорить про місце зіткнення транспортних засобів, при цьому вони детально дослідили сліди осипу бруду, осипу скла, яке було на стороні "ВАЗ 2107", на стороні автомобіля " Форд Транзит" скла не було. Ці обставини, дослідження слідів на проїзній частині дороги, розрахунки відстаней, з урахуванням габаритів автомобілів, параметрів дороги, та інші дослідження з впевненістю дають можливість стверджувати про те, що зіткнення автомобілів відбулося на смузі руху автомобіля "Форд Транзит".
Судовий експерт ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що через не коректну схему ДТП, відсутність вихідних даних, ним, при проведенні екпертизи, не бралися до уваги габарити транспортних засобів, що зіткнулися, він не співставляв їх з проїжджою частиною, не проводив розрахунків масштабних величин розташування об`єктів до сталих величин розташування складових автомобіля ВАЗ, не виїжджав на місце події, не оглядав транспортні засоби, не аналізував їх пошкодження, не досліджував слід гальмування, не проаналізував можливості утворення та продовження осипу бруду, скла та ЛФП, тобто не врахував в повній мірі слідову інформацію, а обмежився лише інформацією, зазначеною у протоколі огляду місця ДТП від 8 липня 2014 року, а саме: врахував розташування початку та продовження осипу скла, бруду та ЛФК на смузі руху в напрямку м.Могилів Подільський та післяаварійне розташування транспортних засобів на цій же смузі руху та поза смугою руху (на узбіччі), що примикає до вказаної смуги руху. В його розпорядження слідчим було надано лише постанову про призначення транспортно трасологічної експертизи з описовою частиною, відповідно до якої автомобіль "Форд Транзит" виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем "ВАЗ 2107" та протокол огляду місця події зі схемою, фототаблиця, яка є додатком до протоколу огляду місця події на 20 аркушах не надавалась, три фотографії автомобіля "ВАЗ 2107", які він використав при проведені експертизи ним були отриманні приватним шляхом. Для себе він моделював всі необхідні для висновку позиції, але у висновку не зазначав. Крім того, експерт в судовому засіданні пояснив, що після зіткнення автомобіль "ВАЗ 2107" розвернуло, і якщо його розвернути в положення, яке він займав до ДТП, то дійсно зіткнення траспортних засобів відбулося на стороні автомобіля "Форд Транзит".
Суд відхиляє, як неналежний доказ, висновок експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_22 від 17 липня 2014 року № 273а, оскільки, як вбачається із цього висновку, визначаючи місце зіткнення транспортних засобів, експерт врахував розташування початку та продовження осипу скла, бруду та ЛФП на смузі руху в напрямку м. Могилів-Подільський та після аварійне розташування транспортних засобів на цій же смузі руху та поза смугою руху (на узбіччі), що примикає до цієї смуги руху. У той же час, на думку цього експерта, установити більш точно розташування місця зіткнення транспортних засобів з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування, не вдалося, у зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру.
При цьому, зі змісту зазначеного висновку вбачається, що на відміну від експертів Вінницького та Житомирського відділень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, здійснюючи дослідження, експерт НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_22 взагалі не брав до уваги габарити транспортних засобів, що зіткнулися та не співставляв їх з проїжджою частиною, не проводив розрахунків масштабних величин розташування об`єктів до сталих величин розташування складових автомобіля ВАЗ, не оглядав транспортні засоби, не аналізував слід гальмування, а обмежився лише даними, зазначеними у постанові про призначення експертизи та протоколі огляду місця ДТП від 8 липня 2014 року і схемі до нього.
Експерт НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_22 не проаналізував можливості утворення сліду бруду, позначеного на плані-схемі до протоколу огляду місця ДТП від 8 липня 2014 року під № 2 від переднього правого колеса автомобіля "ВАЗ", в той час як утворення сліду бруду саме від переднього правого колеса автомобіля "ВАЗ" може свідчити про те, що місцем зіткнення є смуга руху автомобіля "Форд Транзит", про що зазначено у висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_23 від 24 липня 2015 року № 240/241/15-21 (т. ІІ а.п. 50-56).
Експертом НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_22 не враховано також того, що відповідно до схеми до протоколу огляду місця ДТП від 8 липня 2014 року, осип ґрунту (поз. № 2 на схемі) починається на відстані 2,6 метрів від правого краю проїжджої частини, а враховуючи кінцеве положення автомобіля "ВАЗ" та те, що цей автомобіль задньою частиною, а саме зчіпним пристроєм ("фаркопом") контактує зі стовпчиком, про що свідчить відсутність пошкоджень на задній частині цього автомобіля, можна стверджувати, що осип ґрунту (поз. № 2 на схемі) належить до правого переднього колеса автомобіля "ВАЗ", після чого автомобіль розвернуло навколо цього колеса. Саме на цій обставині акцентовано увагу у висновку експерта за результатами проведення автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 8 лютого 2016 року № 764/15-25/92/16-25 ОСОБА_24 (т. ІІ а.п. 84-89).

Обгрунтований сумнів у суду викликає досліджуваний висновок судової транспортно трасологічної експертизи і з тих підстав, що експертиза слідчим була призначена 14.07.2014 року, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані коли вона отримана експертною установою, про те, коли проведення експертизи доручено експертові ОСОБА_22 , скільки часу витрачено на проведення експертизи, але 17.07.2014 року експертом був вже виготовлений висновок.

Зіставлення досліджених судом висновків експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області від 17 липня 2014 року № 273а з висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24.07.2015 № 240/241/15-21 та висновком експерта Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 8 лютого 2016 року № 764/15-25/92/16-25, з урахуванням роз`яснень висновків, наданих експертами у судовому засіданні, свідчить, що відмінності у цих висновках зумовлені тим, що експертом ОСОБА_22 не проаналізовано дорожньо транспорту пригоду та не дотримано правил, які регулюють порядок та методи проведення експертизи.
За таких обставин, суд відхилив як неналежний доказ висновок експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_22 від 17 липня 2014 року № 273а, оскільки він ґрунтується на вихідних даних, які не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим в ході судового розгляду. При цьому висновки експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24.07.2015 № 240/241/15-21 та експерта Житомирського відділень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 8 лютого 2016 року № 764/15-25/92/16-25, які ґрунтуються на вихідних даних, що відповідають фактичним обставинам справи, підтвердженим у ході судового розгляду, суд вважає обґрунтованими і такими, що мають бути враховані при ухваленні остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_3 , як під час досудового слідства, що підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами, так і при розгляді кримінального провадження в суді винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні не визнав, послідовно та незмінно стверджував, що зіткнення транспортних засобів відбулося на його смузі руху.

При цьому судом встановлено, що орган досудового слідства, взявши до уваги тільки показання потерпілого ОСОБА_6 , висновки первинних експертиз, належних дій по перевірці версії ОСОБА_3 , щодо його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення не провів, не дивлячись на вказівки прокурора ОСОБА_25 , який зобов`язав слідчого при призначенні транспортно-трасологічної експертизи, поставити експертам запитання про взаємне розташування ТЗ на момент їх зіткнення; оглянути за участі експерта та заінтересованих осіб автомобілі "Форд Транзит" та "ВАЗ 2107" і чітко зафіксувати наявні на них ушкодження; за результатами проведених слідчих дій та висновків експертиз, призначити судово-автотехнічну експертизу, проведення якої доручити експертам КНДІСЕ, на вирішення якої, зокрема, поставити запитання щодо відповідності (невідповідності) дій водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вимогам ПДР України (т.2 а.п.27 - 28).
Зазначені вказівки прокурора були виконані не у повному обсязі, при призначенні транспортно-трасологічної експертизи, експертам не було поставлено запитання про взаємне розташування ТЗ на момент їх зіткнення, при огляді автомобіля "Форд Транзит" не зафіксовано пошкодження його лівого переднього колеса та підвіски, що є суттєвим для правильного вирішення справи, а проведення судово-автотехнічної експертизи замість КНДІСЕ доручено експертам НДКЦ при УМВС України у Вінницькій області.
Невиконання слідчим вказівок прокурора є порушенням норм КПК України.
Так, згідно п. 4 ч. 2. ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.
Частинами 4 та 5 ст. 40 КПК України встановлено, що слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Окрім того, судом встановлено, під час досудового розслідування захисник підозрюваного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_18 29 вересня 2014 року звертався до слідчого з розслідування ДТП СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_26 та процесуального керівника прокурора відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_25 з клопотанням про проведення повної автотехнічної експертизи автомобіля "Форд Транзит", на вирішення якої поставити питання щодо ушкоджень транспортного засобу, які він отримав під час ДТП, зокрема про стан переднього лівого колеса (підвіски) та про можливість (неможливість) колеса обертатися та залишити по собі гальмівний шлях, зображений на схемі до протоколу огляду місця ДТП. За наслідками експертизи технічного стану транспортного засобу автомобіля "Форд Транзит", призначити комплексну транспортно-трасологічну експертизу, з метою об`єктивного та правильного визначення місця ДТП (т. ІІ а.п. 29-32).
Проте, постановою слідчого з розслідування ДТП СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_26 від 29 вересня 2014 року (т. ІІ а.п. 33) у задоволенні клопотання захисника було відмовлено. Із цієї постанови вбачається, що слідчий, не аналізуючи заявлене клопотання на предмет його обґрунтованості, розцінив клопотання як спробу сторони захисту ввести орган досудового розслідування в оману, з метою умисного затягування досудового розслідування, перекручування фактичних обставин, об`єктивно встановлених розслідуванням та уникнення ОСОБА_3 кримінальної відповідальності.
Зазначена вище постанова слідчого прийнята з порушенням статей 9 та 25 КПК України щодо обов`язку слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, а також вжиття усіх передбачених законом заходів для встановлення особи, яка вчинила злочин. Крім того, зміст вказаної постанови не відповідає вимогам ст.110 КПК України.
Така позиція суду обґрунтована тим, що згідно з висновками експертів Вінницького та Житомирського відділень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24 липня 2015 року № 240/241/15-21 (т. ІІ а.п. 50-56) та від 8 лютого 2016 року № 764/15-25/92/16-25 (т. ІІ а.п. 84-89), від контактування з автомобілем "ВАЗ 2107", автомобіль "Форд Транзит" отримав пошкодження, сконцентровані в передній лівій та лівій бічній частинах кузова. Якщо ліве переднє колесо автомобіля "Форд Транзит" пошкоджено внаслідок ДТП, то, у цій ситуації, не виключена можливість його провертання та залишення по собі сліду бокового ковзання, зображеного на схемі до протоколу огляду місця події під № 4. Якщо слід бокового ковзання, зображеного на схемі до протоколу огляду місця події під № 4, залишений переднім лівим колесом автомобіля "Форд Транзит", то цей факт може свідчити про те, що ДТП сталася на смузі руху автомобіля "Форд Транзит".
Отже, невиконання слідчим вказівок прокурора, не обгрунтована відмова у задоволенні клопотання захисника щодо призначення експертизи, порушення норм кримінального процесуального закону при проведенні досудового розслідування свідчать про неповноту, односторонність та упередженість досудового розслідування по даному кримінальному провадженні.
Судом досліджено висновок експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_27 від 28 серпня 2014 року № 331а (т. І а.п. 135-137) про невідповідність дій водія автомобіля "Форд Транзит" ОСОБА_3 вимогам пунктів 10.1 та 19.3 ПДР, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному звязку з виникненням події дорожньо транспортної пригоди. Як вбачається із цього висновку та пояснень експерта ОСОБА_27 в судовому засіданні вказаний висновок грунтується лише на вихідних даних, зазначених в постанові слідчого, в якій серед іншого констатовано факт, що саме водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем "Форд Транзит" виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем "ВАЗ 2107" під керуванням ОСОБА_6 . При цьому в розпорядження експерта було надано матеріали кримінального провадження № 000175 на 127 аркушах, яких він не досліджував і не використовував при проведенні експертизи, а лише, як зазначив у висновку, врахував встановлені слідством особливості дорожньої ситуації, а також зробив висновок при умові, що транспортні засоби до ДТП знаходились в працездатному стані. Наведене вище свідчить, що висновок експерта № 331а від 28 серпня 2014 року ґрунтується на вихідних даних, які не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим в ході судового розгляду і не може бути визнаний допустимим доказом і покладений в основу обвинувального вироку.

Не є доказом винуватості ОСОБА_3 висновок експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_22 від 18 вересня 2014 року № 334а (т. І а.п. 147-153), із якого вбачається, що у момент ДТП автомобіль "Форд Транзит" був у справному стані, оскільки він не містить даних, які б свідчили, про винуватість ОСОБА_3 у ДТП, яка мала місце 08.07.2014 року.

Не свідчать про винуватість ОСОБА_3 висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 334а від 18.09.2014 року та висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 336а від 18.09.2014 року, позаяк, навпаки їх дослідження, проведене експертами Вінницького та Житомирського відділень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 24 липня 2015 року № 240/241/15-21 та від 8 лютого 2016 року № 764/15-25/92/16-25, в сукупності з іншими вихідними даними, дозволило їм прийти до висновку про зіткнення ТЗ на стороні руху автомобіля "Форд Транзит".
Суд також вважає неналежним доказом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопрушення протокол проведення слідчого експерименту від 13 серпня 2014 року та схему до нього (т. І а.п. 130, 131), оскільки з протоколу та схеми вбачається, що під час слідчого експерименту, ОСОБА_3 у присутності понятих пояснив та продемонстрував, що у момент ДТП автомобіль, яким він керував, перебував на своїй смузі руху, що власне відповідає його показанням та показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , наданими у судовому засіданні, а також висновкам експертів Вінницького та Житомирського відділень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, які містяться у матеріалах цього провадження.
Підстав критично відноситися до показань обвинуваченого в судовому засіданні та під час проведення слідчого експерименту щодо місця та механізму ДТП у суду не має, оскільки вони не входять в протиріччя з поясненнями в суді свідків обвинувачення та висновками експертів Вінницького та Житомирського відділень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та іншими матеріалами кримінального провадження.
При цьому, суд наголошує, що слідчий експеримент за участі потерпілого ОСОБА_6 органом досудового розслідування не був проведений взагалі, що свідчить про неповноту, необ`єктивність та упередженість досудового розслідування.
Що стосується протоколу огляду місця ДТП від 14 липня 2014 року, плану-схеми до нього та таблиць ілюстрацій (т. І а.п. 68-91), то на переконання суду, самі по собі ці документи не можуть свідчити про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки у них лише зафіксовані сліди ДТП та місце розташування транспортних засобів після зіткнення і без спеціальних знань, робити будь-які висновки на підставі протоколу та схеми, не можливо.
Суд звертає увагу на той факт, що огляд місця події був проведений без участі спеціаліста, хоча в протоколі зазначено, що при огляді місця події був присутній спеціаліст автотехнік ОСОБА_28 , проте протокол огляду місця і події і схема до нього ним не підписані.
У судовому засіданні встановлено і не запречується ОСОБА_3 , що керуючи 8 липня 2014 року транспортним засобом, він порушив підпункт "а" пункту 2.9 ПДР України, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння. Порушення ОСОБА_3 підпункту "а" пункту 2.9 ПДР України, відповідно до обвинувального акту ставиться йому в провину поряд з порушеннями п.п. 10.1, 19.3 ПДР України.
Разом з тим, аналіз норми статті 286 КК України свідчить, що це кримінальне правопорушення належить до кримінальних правопорушень з матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.
Про необхідність з`ясовувати і зазначати у вироках, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також в роз`ясненні, яке міститься у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 09.02.2012 року у справі №5-28кс11.
Стороною обвинувачення, належних та допустимих доказів в підтвердження того, що між порушенням ОСОБА_3 підпункту "а" пункту 2.9 ПДР України та суспільно небезпечними наслідками існує причинний зв' язок суду не надано.
Що стосується покладених стороною обвинувачення в основу обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України таких доказів, як показання свідків обвинувачення ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , то показання жодного із зазначених свідків обвинувачення не доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема те, що, порушуючи Правила дорожнього руху, в момент ДТП він виїхав на смугу зустрічного руху.

Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Про недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема у справах "Тельфнер проти Австрії" від 20 березня 2001 року, "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1996 року, "Капо проти Бельгії" від 13.01.2005 року.

У справі " Барбера, Мєсєгуе і Джабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства" від 25 січня 1996 року).
Також Європейський суд з прав людини в своїй практиці встановив порушення презумпції невинуватості у зв`язку з неврахуванням конкретних, суттєвих і важливих аргументів, наведених захистом, у вироку, на підставі якого засуджено особу (рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року).
Відповідно до ч.1 статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із змінами, внесеними протоколом № 11 нікого не може бути визнано винним у вчинені будь-якого кримінального правовопрушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.
Частинами 1, 3 та 4 ст. 17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Водночас ч. 1 цієї ж статті встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином суд, оцінивши кожний із доказів, наданих стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_3 8 липня 2014 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Факт суспільно небезпечного діяння судом встановлено, але досліджені судом докази не підтверджують вчинення його обвинуваченим і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, тому в цьому випадку він визнається невинуватим з огляду на принцип презумпції невинуватості в доказовому плані недоведеність вини означає доведеність невинуватості.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року " Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" Верховний Суд роз`яснив, що виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його обвинуваченим.
На підставі викладеного та виходячи з положень презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст.62 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.17 КПК України), за змістом яких обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України вчинене ОСОБА_3 , у зв`язку з чим він підлягає виправданню на підставі п. 2 ч.1 ст.373 КПК України.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_3 суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Поміж іншого, відповідно до вимог ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який є предметом розгляду в даному судовому засіданні не відповідає зазначеним вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого у зв`язку з непричетністю до вчинення кримінального правопорушення, … суд залишає цивільний позов позов без розгляду.

Отже, у зв`язку з виправданням обвинуваченого, цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди (т. І а.п. 48-63; т.3 а.п.163 - 175) підлягає залишенню без розгляду.
Долю речових доказів (т. І а.п. 104) слід вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз (т. І а.п. 108, 134, 144, 146, 155, 177, т. 2 а.п. 57, 90, 91) підлягають відшкодуванню за рахунок держави.
Заходи забезпечення кримінального провадження до ОСОБА_3 не застосовувались.
Керуючись статтями 100, 129, 368-371, 373-376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати у зв`язку з не доведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ним.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 6847,86 грн відшкодувати за рахунок держави.

Речові докази:

- автомобіль "Форд Транзит", державний номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_29 ;

- автомобіль "ВАЗ 2107", державний номерний знак НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_30 .

Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_31