Ухвала
Іменем України
16 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 335/7095/17
Провадження № 51-5408 впс 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні подання голови Апеляційного суду Запорізької області про направлення матеріалів провадження з апеляційною скаргоюОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року, з одного суду апеляційної інстанції до іншого,

в с т а н о в и в:

до Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) надійшло подання голови Апеляційного суду Запорізької області про направлення матеріалів провадження з апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року, якою залишено без розгляду скаргу ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого прокуратури Запорізької області від 17.05.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000862 від 23.03.2017 року за ч. 1 ст. 375 КК України за фактом винесення суддею Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_6 завідомо неправосудної ухвали про повернення апеляційної скарги.
Подання внесено на підставі ухвали колегії суддів Апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2018 року, якою встановлено, що у випадку розгляду апеляційної скарги суддями Апеляційного суду Запорізької області у ОСОБА_5 може виникнути обґрунтована невпевненість у безсторонності суду апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_6 є суддею судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області.
Учасникам судового провадження було повідомлено про час та місце розгляду подання, проте в судове засідання вони не з`явилися, що не перешкоджає його розгляду. Заперечень та клопотань про відкладення дати розгляду подання не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені у поданні доводи та матеріали судової справи, суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що воно надійшло до суду з порушеннями правил територіальної підсудності.
Положенням ч. 3 ст. 34 КПК встановлено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
Згідно з ч. 2 ст. 32 КПК кримінальне провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення повинно здійснюватися судом найбільш територіально наближеним до суду, в якому останній обіймає чи обіймав посаду судді, іншої адміністративно-територіальної одиниці.
Окрім того, п. 3 ч. 1 ст. 34 КПК встановлено обов`язок суду, який згідно з частиною 2 цієї ж статті вирішує питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, передати кримінальне провадження на розгляд іншого суду, якщо обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження. Причому у цьому випадку закон не ставить необхідність такої передачі у залежність від початку судового розгляду.
Таким чином, ч. 2 ст. 32, п.п. 1 і 3 ч. 1 ст. 34 КПК встановлюють підстави для обов`язкової передачі кримінального провадження на розгляд іншого суду стосовно особи, яка працює або працювала у відповідному суді та набула процесуального статусу обвинуваченого. Водночас кримінальним процесуальним законом не регламентовано питання щодо необхідності передачі кримінального провадження у випадках, якщо така особа не набула процесуального статусу обвинуваченого.
Виходячи з вимог засади законності, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК).
Відповідно ж до ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (засада доступу до правосуддя).
З огляду на вимоги ч. 5 ст. 9 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція)зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть слугувати підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див., зокрема, рішення у справах «Мироненко і Мартенко проти України», «Фей проти Австрії», «Феррантеллі та Сантанджело проти Італії»).
Пунктом 10 ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на постанову старшого слідчого прокуратури Запорізької області від 17.05.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000862 від 23.03.2017 року за ч. 1 ст. 375 КК України за фактом винесення суддею Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_6 завідомо неправосудної ухвали про повернення апеляційної скарги.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року зазначену скаргу ОСОБА_5 залишено без розгляду.
Не погодившись з указаною ухвалою ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року.
До початку апеляційного розгляду скарги ОСОБА_5 заявив відвід судді-доповідачу ОСОБА_7 та зазначив, що не довіряє всім суддям Апеляційного суду Запорізької області з підстави наявності сумнівів у неупередженості даних суддів під час розгляду його скарги.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області знято з апеляційного розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_5 в зв`язку з наявністю обставин і підстав для звернення до Верховного Суду з поданням про визначення територіальної підсудності апеляційної скарги ОСОБА_5 .
Зважаючи на зазначене, з метою виключення жодного сумніву в об`єктивності й неупередженості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 , а також забезпечення ефективності виконання завдань кримінального провадження та дотримання вимог його засад, суд вважає, що подання голови Апеляційного суду Запорізької області необхідно задовольнити, а матеріали провадження з апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року направити з Апеляційного суду Запорізької області для розгляду до Апеляційного суду Дніпропетровської області, як найбільш територіально наближеного.

Керуючись пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 9, 21, 32, 34 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:

поданняголови Апеляційного суду Запорізької області задовольнити.
Матеріали провадження з апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року направити з Апеляційного суду Запорізької області до Апеляційного суду Дніпропетровської області для розгляду по суті.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3