УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 520/12400/13-к

Провадження № 51-2943ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2018 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2016 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 190 КК на строк 5 років; за ч. 4 ст. 191 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані матеріальною відповідальністю на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані матеріальною відповідальністю на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування: матеріальних збитків 4 337 649 грн., моральної шкоди 500 000 грн.
Апеляційний суд Одеської області 26 січня 2018 року, під час розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами учасників кримінального провадження, в частині призначення ОСОБА_5 покарання скасував вирок районного суду і постановив новий, яким постановив вважати ОСОБА_5 засудженою до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 190 КК на строк 6 років; за ч. 4 ст. 191 КК на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані матеріальною відповідальністю на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані матеріальною відповідальністю на строк 3 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) ОСОБА_5 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення

з 03 жовтня 2013 року по 05 листопада 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості, та неправильне вирішення його цивільного позову, просить змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 і ухвалити новий вирок, яким призначити засудженій покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 190 КК на строк 10 років; за ч. 4 ст. 191 КК на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані матеріальною відповідальністю на строк 3 роки, і на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані матеріальною відповідальністю на строк 3 роки. Також потерпілий просить заявлений ним цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, щоипідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції згідно з ч. 1 ст. 438 КПК є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі потерпілий не навів обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного засудженій ОСОБА_5 покарання та його невідповідності тяжкості вчинених нею злочинів, обставинам їх скоєння та даним про особу засудженої внаслідок м`якості, з огляду на положення ст. 414 КПК та приписи статей 50, 65, КК у їх взаємозв`язку.
Також ОСОБА_4 не зазначив, які саме норми процесуального законодавства були порушені апеляційним судом при вирішені питання щодо цивільного позову, та не вказав як ці порушення плинули на законність і обґрунтованість постановленого цим судом рішення і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 420 цього Кодексу.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, викладені потерпілим у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції в частині зміни вироку апеляційного суду і ухвалення Верховним Судом нового вироку, не відповідають змісту ст. 436 КПК, щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Водночас, Верховний Суд відзначає, що порушуючи питання про призначення ОСОБА_5 більш суворого покаранням ніж те, що призначив апеляційний суд, потерпілим не враховано положення ч. 1 ст. 437 КПК, згідно якої суд касаційної інстанції не має права застосовувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Також, згідно з ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак, всупереч цим вимогам, потерпілий у своїй касаційній скарзі не зазначив чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд,
постановив:
Залишити касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3