Номер провадження: 11-кп/785/802/15
Номер справи місцевого суду: 522/2718/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2015 року, якою заява ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 про скасування тимчасового обмеження виїзду за межі України ОСОБА_8 - відмовлено; ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2015 року, якою тимчасово обмежено виїзд за межі України ОСОБА_8 залишена без зміни,

та б ВСТАНОВИЛА:
До Приморського районного суду м. Одеси звернулась захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 із заявою про скасування тимчасового обмеження виїзду за межі України ОСОБА_8 . У своїй скарзі заявник посилався на те, що подання про тимчасове обмеження управі виїзду за межі України було здійснено державним виконавцем у межах виконавчого провадження № .09.2014 року по виконавчому провадженню № 38897192, було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, а отже виконавче провадження в рамках якого було тимчасово обмежено право ОСОБА_8 на виїзд за межі України закінчено, а вказаний захід існує поза межами виконавчого провадження. Також заявник посилалась на те, що про існування обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_8 дізнався 23.05.2015 року, коли співробітники Державної прикордонної служби надали йому для ознайомлення Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 23.05.2015 року, у якому містилося посилання на «Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2014 року».
ОСОБА_8 був засудженим вироком Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2013 року. У резолютивній частині вироком суду ОСОБА_8 було зобов`язано відшкодувати цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , в частині відшкодування майнової та моральної шкоди 03.05.2013 року вирок суду набрав законної сили.
15.11.2013 року до суду надійшло подання державної виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, яке було обґрунтовано тим, що в провадженні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходилось виконавче провадження відкрите на виконання виконавчого листа № 1-648/13, виданого Приморським районним судом м. Одеси 04.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 грошових коштів. В добровільному порядку рішення суду боржником не виконувалось. У вказаному поданні державний виконавець просив суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_8 . За результатами розгляду вказаного подання суд 17.06.2014 року постановив ухвалу, якою подання задовольнив та тимчасово обмежив ОСОБА_8 виїзду за межі України до виконання зобов`язань за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2013 року по справі № 1522/13790/12.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про скасування тимчасового обмеження виїзду за межі України ОСОБА_8 , та скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 року, якою тимчасово обмежено виїзд за межі України ОСОБА_8 . Вважає, що повернення виконавчого документа стягувану є завершенням виконавчого провадження, що виключає проведення виконавчих дій, в тому числі й продовження тимчасового обмеження особи в праві виїзду за межі України. У зв`язку із завершенням виконавчого провадження, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 року про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_8 підлягає скасуванню. Суд не дослідив належним чином та не надав правову оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи. Матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що вжиття тимчасового обмеження виїзду за межу України стосовно ОСОБА_8 було передчасним, а тому незаконним та таким, що порушує його права та законні інтереси. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань та про його повідомлення про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження. В матеріалах виконавчого провадження також відсутні відомості про вжиття державним виконавцем належних виконавчих дій, окрім виклику боржника, накладення арештів, направлення запитів та направлення до суду зазначеного подання. Державний виконавець мав відомості, наявні в матеріалах провадження, про реєстрацію апелянта на території Першого Суворовського ВДСВ Одеського МУЮ і відповідно, матеріли підлягали направленню до зазначеного Відділу, виконавець не направив матеріали виконання за належністю, і не перевірив майновий стан власноручно, а обмежився лише дорученням державним виконавцям. Зазначені дії не мали жодного результату, оскільки інший державний виконавець просто не знайшов будинок, в якому зареєстрований апелянт, як витікає з Акту від 25.11.2013 року. Таким чином, державний виконавець не в повному обсязі здійснив всі належні заходи, направлені на виконання Вироку і тому Подання було передчасним. В матеріалах виконавчого провадження відсутні жодні докази того, що боржник отримував будь-яку кореспонденцію від ВДВС.

Також суд не мав розглядати подання виконавця Першого Приморського ВДВС в порядку кримінального провадження. Саме в порядку ЦПК України та суддею цивільної колегії повинно було бути розглянутим зазначене подання. Суд першої інстанції під час розгляду Заяви про скасування тимчасового обмеження виїзду за межі України не звернув увагу на те, що оскаржувана ухвала від 17.06.2014 року не ґрунтується на належному процесуальному законі.
Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, якій вважав, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

В судове засідання представник виконавчої служби не з`явився, однак надав до суду заяву у якій заперечував проти задоволення заяви з підстав її необгрнутованості та надав відомості про те, що виконавче провадження було завершено без скасування заходів забезпечення виконання рішення. Однак 09.02.2015 року за заявою потерпілого ОСОБА_10 було відкрито ще одне виконавче провадження, у з`явзку із ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Захисник підтримав подану заяву на наполягав на її задоволенні, крім того, захисник пояснив, що ОСОБА_8 необхідно виїхати за межі України для лікування.

Потерпілий у судовому засіданні заперечував проти задоволення та пояснив, що судове рішення в частині відшкодування цивільного позову не виконується.

Вивчивши матеріали справи судом встановлено, згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України може бути порушено в суді за поданням державного виконавця виключно про виконанні судових рішень.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у звязку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Таким чином суд прийшов до висновку, що повернення виконавчого документу стягувачу є завершенням виконавчого провадження, що однак не виключає проведення виконавчих дій, в тому числі й продовження тимчасового обмеження особи в праві виїзду за межі України, оскільки будь-яких документів про виконання судового рішення (вироку суду) в частині відшкодування цивільного позову на користь потерпілого до суду не надано та відомостей про виконання боржником цих зобов`язань немає. Суд прийняв також до уваги, що заявником не надано жодних документів на підтвердження факту необхідності виїзду ОСОБА_8 на лікування за межі України чи документів, що він виїжджає за межі України для заробітку та погашення боргових зобов`язань. Боржник ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього вироком суду в частині відшкодування цивільного позову.

Також перевіряючи доводи скарги про те, що ОСОБА_8 необхідно лікування за межами України не найшли свого підтвердження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 537, 539 КПК України та ст. 377-1 ЦПК України , колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2015 року, якою заява ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 про скасування тимчасового обмеження виїзду за мужі України ОСОБА_8 - відмовлено; ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2015 року, якою тимчасово обмежено виїзд за межі України ОСОБА_8 залишена без зміни без змін.

Ухвала може бути оскарженою в касаційному порядку у строк 3 місяці.

Судді: