Справа № 359/123/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/307/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 21.03.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
« 21 » березня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

представника Бориспільської виправної колонії №119- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2018 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення на невідбуту частину покарання відмовлено,

в с т а н о в и л а:
До Бориспільського міськрайонного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України обґрунтоване тим, що він відбув 2/3 строку призначеного покарання, отримав 2 заохочення, стягнень не мав, а тому сумлінною поведінкою та старанною працею довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 19.01.2018р. відмовлено в задоволенні вказаного клопотання з підстав того, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання про застосування щодо нього положень ст. 81 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та зазначив, що працював на промисловій зоні БВК №119 та отримав 2 заохочення, останній рік працевлаштований не був з незалежних від нього причин, оскільки припинив роботу цех промислової зони, де він був працевлаштований, а інших вакантних місць для працевлаштування в БВК «119 не було, вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення, оскільки він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без зміни, пояснення представника БВК №119 ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги пояснивши, що Пташинський не довів свого виправлення, при наявності робочих місць працювати бажання не виявляє, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду 1 інстанції є необґрунтованими.

Згідно п.2 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3.11.2015р. ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, строк покарання рахується з 24.09.2015р., а кінець строку 22.01.2019р.,тобто засуджений фактично відбув 2/3 строку призначеного покарання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
На думку колегії суддів, суд І інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
Так, суд приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , обґрунтовано зазначив, що засуджений згідно характеристики в.о.начальника відділення СПС №2 ОСОБА_9 від 29.11.2017р. характеризується посередньо, має 2 заохочення та 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, був працевлаштований на виробництві установи, а саме на дільниці деревообробки, однак з 2017 р. не працює у зв`язку з небажанням, не приймає участі у виховних заходах, які проводяться в установі, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально-корисну активність в організації їх роботи, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та не заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Доводи апеляційної скарги засудженого стосовно того, що він не був працевлаштований, оскільки не було вакантних місць на виробництві БВК №119, не заслуговують на увагу, оскільки згідно характеристики в.о.начальника відділення СПС №2 засуджений не працює з 2017 року у зв`язку з небажанням, під час апеляційного розгляду представник виправної колонії ОСОБА_8 також підтвердив, що Пташинський не бажає працювати, хоча в колонії є місця для працевлаштування.
За таких обставин, враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, колегія суддів вважає, що підстави для умовно-дострокового звільнення від покарання ОСОБА_7 відсутні, а тому ухвала суду І інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Судді