Справа № 202/705/18
Провадження № 1-кс/202/163/2018
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2018 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Індустріального відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В :
12.02.2018 року до суду надійшло зазначене клопотання про арешт майна.
З клопотання убачається, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000253 від 10.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.
Слідчий зазначає, що 10.02.2018 року, близько о 08:40 год., працівниками патрульної поліції по вул. Дніпросталівській в м. Дніпрі був зупинений автомобіль «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , котрий відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , з напівпричепом бортовим «KOGEL», державний номерний знак НОМЕР_3 , що згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_6 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вказаному бортовому напівпричепі знаходився металобрухт, проте документи на вказаний вантаж ОСОБА_7 не надав.
10.02.2018 року було проведено огляд вказаного автомобіля, при котрому встановлено, що він знаходиться у робочому стані без ознак пошкодження. Після проведення огляду автомобіль разом з напівпричепом було вилучено до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, буд. № 6.
Слідчий зазначила, що є достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль було використано як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, а саме порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом.
Предметом злочину являється металобрухт (рейси б/у) вагою 22 тони, тобто непридатні для прямого використання вироби або частина виробів, що за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу та містить у собі метали чи їх сплав, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів та їх сплавів.
Вилучені 10.02.2018 року під час проведення огляду місця події речі, а саме: автомобіль марки «DAF-85АТІ360», типу сідловий тягач Е, державний номерний знак НОМЕР_1 , № шасі VIN - НОМЕР_5 , бортовий напівпричеп «KOGEL», державний номерний знак НОМЕР_3 , та металобрухт вагою 22 тони визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Слідчий зазначила, що у ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені 10.02.2018 року під час проведення огляду місця події речі як на предмет злочину.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Вислухавши доводи прокурора, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, кримінальне провадження № 0000253, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що у провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000253 від 10.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.
За статтею 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, котрий застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, що містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18.02.2016 року, котрий набрав чинності 28.02.2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, котрі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за котрих жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особами, обвинувальний акт щодо яких передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Крім того, слідчим та прокурором не доведено, в чому полягає порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом. У водія ОСОБА_7 в наявності була накладна № 155 від 09.02.2018 року із зазначенням кількості та вартості вказаного металобрухту, котра міститься в матеріалах клопотання та кримінального провадження, хоча слідчий в клопотанні зазначила, що документи на вказаний вантаж ОСОБА_7 не надав.
За встановлених обставин клопотання слідчого про арешт майна задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 170, 172-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Індустріального відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1