У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року щодо нього,

у с т а н о в и л а:

вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року ОСОБА_4 засуджено за статтею 94 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років; за пунктами 7, 13 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі; за частиною четвертою статті 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років; за частиною першою статті 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років. На підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Верховного Суду України від 17 березня 2009 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_9 задоволено частково, вирок апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про поновлення засудженому строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року. Касаційну скаргу ОСОБА_4 на зазначений вирок визнано такою, що не підлягає розгляду.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 11 квітня 2017 року, керуючись статтями 394-396 Кримінально-процесуального кодексу України (1960 року), пунктом 15 розділу Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року щодо ОСОБА_4 залишив без зміни, а касаційні скарги засудженого, його захисника ОСОБА_10 та доповнення до них - без задоволення.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся із заявою до Верховного Суду України про перегляд ухвали суду касаційної інстанції щодо нього в порядку глави 33 КПК і, як вбачається зі змісту його заяви, ОСОБА_4 вважає, що судові рішення щодо нього слід скасувати, оскільки судами було порушено його право на звернення до суду та на справедливий суд, гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод . Заявник посилається на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеними в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2014 року в справі № 6-156 цс 14 та від 21 січня 2016 року в справі № 5-249 кс 15.

Крім того, ОСОБА_4 порушує питання про поновлення строку подання заяви до Верховного Суду України про перегляд оскаржуваної ухвали касаційного суду від 11 квітня 2017 року. Засуджений наголошує на тому, що зазначене рішення надійшло до Вінницької установи виконання покарань (№ 1) 22 травня 2017 року, а йому надано лише 24 травня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 - 3 статті 445 КПК, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подається заява про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 та 2 статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, або з дня прийняття постанови Верховного Суду України, на яку здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК.

Заява засудженого ОСОБА_4 подана Верховному Суду України 18 серпня 2017 року, тобто в строк, який перевищує три місяці з дня ухвалення оспорюваного судового рішення.

Водночас, враховуючи те, що ОСОБА_4, який тримається під вартою, отримав копію ухвали касаційного суду 22 травня 2017 року і це підтверджується ксерокопією зазначеної ухвали з печаткою вхідної кореспонденції установи відбування покарання, колегія суддів вважає, що строк на оскарження засудженим судового рішення пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню відповідно до статті 447 КПК.

Що стосується вимог заявника про скасування постановлених щодо нього цих судових рішень в порядку глави 33 КПК, колегія суддів вважає необхідним зазначити таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

У статті 445 КПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Перегляд судових рішень з цієї підстави передбачає перевірку висновку щодо застосування норм права судом касаційної інстанції в оспореному рішенні у зіставленні з правовим висновком про застосування цих же норм в постанові Верховного Суду України.

Засуджений ОСОБА_4 у своїй заяві не зазначив обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК для перегляду судового рішення Верховним Судом України, а по суті лише висловлює свою незгоду з постановленими щодо нього рішеннями апеляційного та касаційного судів, що відповідно до статті 445 КПК не є підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Крім того, як видно зі змісту постанови Верховного Суду України від 21 січня 2016 року в справі № 5-249 кс 15, на яку посилається засуджений, висновок Верховного Суду України стосувався правозастосування норм права, передбачених статтями 22, 23, 94 і 95 КПК (безпосередність дослідження доказів), тобто інших норм КПК, ніж ті, про які йдеться в оскаржуваному рішенні суду касаційної інстанції, що виключає наявність підстави, передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК, для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Касаційний суд в ухвалі від 11 квітня 2017 року наголосив на тому, що доводи касаційних скарг про те, що Верховний Суд України, розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без врахування його доповнень до скарги, тим самим порушив його право на справедливий судовий розгляд, є неспроможними. Під час розгляду справи Верховним Судом України 17 березня 2009 року, ОСОБА_4 був присутнім в судовому засіданні, надавав пояснення на підтримання своєї касаційної скарги та касаційної скарги із доповненням захисника, наводив додаткові доводи на обґрунтування своєї касаційної скарги. Касаційний суд дійшов висновку про те, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року щодо ОСОБА_4 є законним та обґрунтованим, його зміст відповідає вимогам статті 377 КПК (1960 року), отже право засудженого на касаційне оскарження вироку Апеляційного Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року було реалізоване.

Крім того, зі змісту заяви вбачається, що засуджений ОСОБА_4 оспорює фактичні обставини справи, не погоджуючись з висновками суду про доведеність його винуватості в повному обсязі, вказує на необґрунтоване та незаконне, на його думку, засудження. Однак наведене не може бути предметом перегляду Верховного Суду України в порядку глави 33 КПК. Адже вихід за межі визначених законом предмета та умов перегляду Верховним Судом України рішень призведе до повторного касаційного перегляду, що не відповідатиме положенням статті 445 КПК і буде суперечити принципу правової визначеності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заява засудженого ОСОБА_4 про перегляд судового рішення є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444, 445, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8