Ухвала
Іменем України
02 березня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-4375 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , інваліда другої групи, раніше судимого:
1) вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 05 квітня 2012 року за ч. 3 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 40 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений 23 листопада 2015 року на не відбутий строк 9 місяців 8 днів;
2) вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року за ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців;
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року ОСОБА_4 засуджено:
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
За ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року вказаний вирок змінено.
Пом`якшено ОСОБА_4 призначене за ч. 1 ст. 309 КК України покарання до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
За ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року і призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років
В іншій частині вирок суду залишено без зміни.
Згідно з судовими рішеннями ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 січня 2017 року приблизно о 23.00 год. в палаті № 10 лікарні по вул. Осіянській, 23, в смт. Великий Бурлук Харківської області таємно, повторно викрав 1900 грн. потерпілого ОСОБА_5 , після чого зник з місця вчинення злочину і викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім того, на початку січня 2017 року ОСОБА_4 в с. Каплунівка Краснокутського району Харківської області незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, який зберігав при собі без мети збуту. 31 січня 2017 року приблизно о 15.40 год. по АДРЕСА_2 добровільно видав працівникам поліції даний наркотичний засіб, масою в перерахунку на суху речовину 12,0967 грам.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вважає, що суд безпідставно призначив ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу. Крім цього на думку прокурора апеляційним судом не наведено мотивів відхилення доводів апеляційної скарги прокурора, що він вважає істотним порушенням вимог КПК України.
Мотиви суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Що ж стосується доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій вироку та ухвали, при призначенні ОСОБА_4 покарання суди врахували ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до злочинів середньої тяжкості, дані про його особу, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, є інвалідом другої групи, має на утриманні доньку 2008 року народження.
За відсутності обставин, що обтяжують покарання судами визнано пом`якшуючою обставиною щире каяття.
З огляду на це та враховуючи, що обвинувачений є інвалідом другої групи і до нього не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_4 в межах санкцій ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185 КК України та визначення остаточного покарання за правилами статей 70, 71 КК України з чим погоджується і колегія суддів.
Таким чином, призначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке слід відбувати реально, суд не порушив вимог статей 6567 КК України, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Судді

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3