У х в а л а

24 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого судді ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про відвід суддів Верховного Суду України та заяву судді Верховного Суду України про самовідвід,

в с т а н о в и л а:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень щодо нього на підставі пункту 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У своїй заяві засуджений ОСОБА_4 заявив відвід суддям Верховного Суду України ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Заявляючи відвід указаним суддям, засуджений ОСОБА_4 у своїй заяві наголосив, що звертається до Верховного Суду України особисто вперше і з інших підстав, на відміну від заяв, раніше поданих в його інтересах адвокатами. Однак, враховуючи те, що ці судді вже висловили свою позицію і, на думку заявника, усунулися від виправлення судової помилки, вважав, що його заява не повинна бути передана їм на розгляд.

Крім того, суддя Верховного Суду України ОСОБА_7 заявив самовідвід на підставі пункту 4 частини першої статті 75 КПК - у зв'язку з наявністю інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, оскільки ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року (судове провадження № 5-117кз17) було задоволено відвід захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_16, заявлений судді ОСОБА_7, через що, на переконання судді, він не повинен брати участь у розгляді заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у цій самій справі.

Автоматизованою системою документообігу суду колегію суддів для розгляду даного провадження визначено у складі суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом (п. 1).

У рішенні від 10 грудня 2009 року в справі «Мироненко і Мартенко проти України» (Заява № 4785/02) Європейський суд з прав людини (далі - Суд) вкотре наголосив, що, згідно з усталеною практикою Суду, наявність

безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6

Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного

критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте

переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя

упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до

об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи

забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких

сумнівів у його безсторонності (п. 66). При цьому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 67). У п. 69 указаного рішення Суд також зазначив, що при

визначенні наявності у відповідній справі законних підстав

сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку

йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне

значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви

об'єктивно обґрунтованими.

Як убачається зі змісту ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року, заява адвоката ОСОБА_16 про відвід судді Верховного Суду України ОСОБА_7 була мотивована висловленою ним позицією у даній справі в ухвалі від 24 травня 2016 року (судове провадження № 5-188кз16). Цією ухвалою колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України відмовила захиснику ОСОБА_17 у допуску справи щодо ОСОБА_4 до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд постановленої в цій справі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1 і 3 частини першої статті 445 КПК, через необґрунтованість заяви та відсутність підстав для допуску справи до провадження. В ухвалі колегія суддів, зокрема, зазначила, що захисник ОСОБА_17 у своїй заяві не навів належного обґрунтування на користь вищевказаних підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, а натомість виклав доводи, перевірка яких перебуває поза межами його законодавчо визначених повноважень. Але з огляду на положення Глави 33 КПК, нормами якої регламентовано провадження у Верховному Суді України, таке рішення не перешкоджає захиснику ОСОБА_17 та іншим особам, визначеним у статті 425 КПК, повторно подавати заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України з підстав, зазначених у статті 445 КПК, за умови дотримання передбачених статтями 448 і 449 КПК вимог до такої заяви і порядку її подання та строків на це, визначених статтею 447 цього Кодексу. Водночас ухвала від 24 травня 2016 року не містить таких формулювань, які могли би викликати обґрунтовані побоювання, що у судді ОСОБА_7 сформувалася визначена позиція, яка може позначитися на його безсторонності у разі участі в розгляді інших заяв у даній справі.

З огляду на вищенаведене судді не вбачають підстав для задоволення заяви про самовідвід судді Верховного Суду України ОСОБА_7

Такі самі аргументи дають підґрунтя для висновку про відсутність підстав для задоволення відводу, заявленого засудженим ОСОБА_4 суддям Верховного Суду України ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 у зв'язку з їх участю в постановленні: суддями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухвали від 18 листопада 2016 року (судове провадження № 5-435кз16) про відмову захиснику ОСОБА_17 у поновленні строку на подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 та залишення заяви без розгляду; суддею ОСОБА_6 - ухвали від 16 грудня 2016 року (судове провадження № 5-469кз16) про відмову захиснику ОСОБА_17 у поновленні строку на подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, та залишення заяви в цій частині без розгляду, відмову захиснику ОСОБА_17 у допуску справи до провадження Верховного Суду України про перегляд цієї ж ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, надання строку для усунення недоліків заяви у частині перегляду зазначеної ухвали з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК; суддями ОСОБА_6 та ОСОБА_15 - постанови від 13 липня 2017 року (судове провадження № 5-117кс(15)17) про відмову в задоволенні заяви захисника ОСОБА_16 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_4

До того ж колегія суддів зауважує, що у своїй заяві засуджений ОСОБА_4, пославшись як на підставу для відводу суддів Верховного Суду України ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на висловлену ними раніше позицію у даній справі, не зазначив, які саме формулювання можуть свідчити про їх упередженість та дають заявнику підстави для обґрунтованих побоювань у їх безсторонності.

Керуючись статтями 75, 81 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у задоволенні заяви судді Верховного Суду України ОСОБА_7 про самовідвід.

Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про відвід суддів Верховного Суду України ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8