УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №284/366/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.152 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2017 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором ОСОБА_6 , захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подано апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок Народицького районного суду Житомирської області від 29.06.2017 року скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, в решті вирок залишити без змін.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, застосувавши вимоги ст.75 КК України. Також просить змінити вирок в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, зменшивши її розмір. Однак, під час апеляційного розгляду захисник в частині вирішення цивільного позову свої апеляційні вимоги не підтримав.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимоги ст.65 КК України та недостатньо враховано щире каяття ОСОБА_7 , його активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік засудженого, його відношення до вчиненого, бажання добровільно відшкодувати заподіяні збитки. Він має постійне місце проживання, раніше не судимий, що свідчить про можливість виправлення засудженого і його перевиховання без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим наявні підстави застосування положення ст.75 КК України.
На апеляційну скаргу прокурора захисником подано письмові заперечення в яких просить відхилити апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , а вирок Народицького районного суду від 29.06.2017 року відносно ОСОБА_7 змінити та звільнити його від відбування покарання із випробуванням.
Вироком Народицького районного суду Житомирської області від 29.06.2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 4619, 82 грн., та моральну шкоду в сумі 55 000 грн.
Речові докази: одяг: халат, колготи, жіночі плавки, спортивні брюки, футболку та чоловічі плавки, три порожні пляшки з-під пива, два ґудзика - знищено, диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту залишено в матеріалах провадження.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку, 22.03.2017 року біля 23 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на автобусній зупинці, розташованій поблизу будівлі автобусної станції в смт Народичі Житомирської області, по вулиці Юрченка, 38, після розпивання пива, маючи умисел, направлений на порушення статевої свободи і статевої недоторканості, із застосуванням фізичного насильства, всупереч волі ОСОБА_10 , долаючи опір потерпілої, поклав її на дерев`яну лавку автобусної зупинки, роздягнув та використовуючи свою фізичну перевагу, із застосуванням фізичного насильства, що виразилось в закриванні рота потерпілої своєю рукою, яка в свою чергу намагалась покликати на допомогу, здійснив неповний статевий акт природнім шляхом, чим зґвалтував потерпілу, в результаті чого заподіяв останній умисні тілесні ушкодження, у вигляді: синця на шкірі нижньої губи з ліва на рівні проекції 2-3 лівих зубів; синця на внутрішній поверхні, на межі верхньої та середньої третини лівого стегна, які згідно висновку експерта № 94 від 24.03.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого та його захисника, які частково підтримали свою апеляційну скаргу, просили змінити вирок суду в частині міри покарання, в іншій частині вирок залишити без змін, потерпілу ОСОБА_10 , яка вирок суду першої інстанції просила залишити без змін, дослідивши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження відповідно до вимог ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.152 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, з чим погоджуються апелянти і ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг щодо неврахування судом при призначенні покарання усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.152 КК України є умисним злочином середньою тяжкості проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.
Судом першої інстанції враховано дані про особу винного, який визнав вину у скоєнні злочину, за місцем свого проживання характеризується посередньо, думку потерпілої, яка в під час судового розгляду просила суворо покарати обвинуваченого, заподіяну внаслідок скоєння злочину шкоду обвинувачений не відшкодував.
Суд прийняв до уваги те, що, хоча ОСОБА_7 й не судимий, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки відносно нього у 2016 році СВ Народицького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області було розпочато кримінальне провадження №0000111 за вчинення ним аналогічного злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, яке було на підставі заяви потерпілої закрите відповідно до ст.284 КПК України.
Як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття у вчиненні злочину, активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставину, яка обтяжує, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи сукупність цих обставин, суд першої інстанції призначив покарання в межах мінімальної санкції статті кримінального закону, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, та дійшов до правильного висновку, що покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі та буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Оскільки в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування явної несправедливості та суворості призначеного обвинуваченому покарання, вона задоволенню не підлягає.
Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги захисника щодо застосування положень ст.75 КК України, оскільки характер вчиненого кримінального правопорушення, вищенаведені дані про його особу, на думку колегії суддів, не дають підстав вважати, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та перебування під контролем уповноваженого органу на протязі значного часу унеможливлять вчинення ним нових злочинів.
Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та в силу ст.409 КПК України не являються підставою для скасування або зміни вироку.
За таких обставин посилання апелянтів на ту обставину, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не в повній дотримані вимоги ст.ст.50,65,66 КК України, є неспроможними.
Також є безпідставними й посилання захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 щодо зменшення розміру моральної шкоди.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд вирішуючи цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди, врахував похилий вік потерпілої, характер її фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, те, що вона отримала важку психологічну травму, яка призвела до порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, та відсутність доказів про заподіяння моральної шкоди на суму 150 000 грн., а також враховував майновий стан обвинуваченого, часткове визнання ним позову на суму 10 000 грн. та виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності, прийшов до обґрунтованого та вмотивованого рішення про часткове задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди на суму 55 000 грн.
Крім того, в під час апеляційного розгляду захисник свої апеляційні вимоги щодо розміру моральної шкоди не підтримав.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які би відповідно до вимог ст.412 КПК України, тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Народицького районного суду Житомирської області від 29.06.2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: