Ухвала іменем україни 02 листопада 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001812, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 , цивільного відповідача ОСОБА_6 , представника цивільного відповідача ОСОБА_7 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року та Апеляційного суду Рівненської області від 02 лютого 2017 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в:

у касаційних скаргах, які аналогічні за змістом, засуджений ОСОБА_5 , цивільний відповідач ОСОБА_6 , представник цивільного відповідача ОСОБА_7 стверджують про незаконність судових рішень у частині вирішення цивільних позовів. На обґрунтування своїх вимог зазначають про те, що при вирішенні цивільних позовів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 судом порушено вимоги ч. 3 ст. 23, статей 1179, 1182 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим просять судові рішення щодо ОСОБА_5 у частині цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року ОСОБА_5 , який раніше не судимий,
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на підставі статей 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язку, передбаченого ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання.
Ухвалено стягнути:
- з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди - 1613 грн 78 коп., та моральної шкоди - 10000 грн;
- з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 на відшкодування матеріальної шкоди - 1000 грн, та моральної шкоди - 9000 грн;
-з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 1319 грн 40 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 02 лютого 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 у частині вирішення цивільних позовів змінено: постановлено стягнути: з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди - 6000 грн, із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди - 6000 грн. У решті вирок суду залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримання касаційних скарг, прокурора, який не підтримав касаційні скарги та просив їх не задовольняти, перевіривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Судом ухвалено визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за таких обставин.
17 грудня 2015 року близько 22:00 год. неповнолітній ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з невідомою особою, перебуваючи поблизу зупинки, що по вул. Енергетиків с. Вересневе Рівненського району Рівненської області, застосувавши фізичне насильство до ОСОБА_10 , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні ударів руками та ногами по тулубу, відкрито заволоділи майном потерпілого на загальну суму 1813 грн 78 коп.
25 грудня 2015 року близько 21:00 години неповнолітній ОСОБА_5 повторно за попередньою змовою з невідомою особою, перебуваючи поблизу зупинки розташованої по вул. Енергетиків, с. Вересневе Рівненського району Рівненської області, застосувавши фізичне насильство до ОСОБА_12 , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні ударів руками та ногами по тулубу та відкрито заволоділи майном потерпілого на суму 87 грн. 30 коп.
27 січня 2016 року близько 20.00 години неповнолітній ОСОБА_5 повторно, за попередньою змовою з невідомою особою, перебуваючи поблизу зупинки розташованої по вул. Незалежності с. Вересневе, Рівненського району Рівненської області, застосувавши фізичне насильство до ОСОБА_11 , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилось у нанесенні ударів руками та ногами по тулубу, та відкрито заволоділи майном потерпілої на загальну суму 2284 грн.

Відповідно до ст.433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.

У касаційних скаргах учасниками процесу не заперечується обґрунтованість рішень суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації його дій та при призначенні покарання.

Разом з тим учасники процесу слушно вказують на неправильність вирішення цивільного позову потерпілих.
Так, із матеріалів провадження видно, що потерпілий ОСОБА_10 подав цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди та просив стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 1613 грн 78 коп., а на відшкодування моральної шкоди 50000 грн. ( а. п. 37-39). При цьому представник потерпілої ОСОБА_13 ОСОБА_14 подав цивільний позов до ОСОБА_6 - матері ОСОБА_5 і просив стягнути з неї 2000 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої діями ОСОБА_5 , а також 1500 грн - витрат на оплату правових послуг (а. п. 58-59).
Місцевий суд, з урахуванням змін, внесених судом апеляційної інстанції, ухвалив стягнути: з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди - 1613 грн 78 коп., та моральної шкоди - 6000 грн; з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 на відшкодування матеріальної шкоди - 1000 грн, та моральної шкоди - 6000 грн.
Разом з тим, відповідно до Цивільного кодексу України встановлено наступне:
- ч. 3 ст. 33 неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу;
- частин 1, 2, 3 ст. 1179 неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди;
- ч. 1 ст. 1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
- частинами 1, 2 ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому суд першої інстанції, розглянувши вказані вище цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 встановив, що вони є належними відповідачами за заявленими позовами. Проте суд не перевіряв наявність чи відсутність у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, а також твердження ОСОБА_6 про те, що шкоду потерпілим завдано не з її вини, що вплинуло на правильність вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Ці обставини не були враховані судом апеляційної інстанції, не перевірено належним чином правильність вирішення цивільних позовів у провадженні та не спростовано всі доводи ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про незаконність вироку місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, судові рішення щодо ОСОБА_5 у частині задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 підлягають скасуванню, а провадження в цій частині призначенню нового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 , цивільного відповідача ОСОБА_6 , представника цивільного відповідача ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року та Апеляційного суду Рівненської області від 02 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 в частині задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 скасувати та призначити в цій частині новий розгляд у порядку цивільного судочинства.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

______________________ ___________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3