Справа № 369/6622/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1008/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 07.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
7 вересня 2017 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 липня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит Луганської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Антрацитського міськрайонного суду Луганськоїобластівід 04.02.2009 року за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 311, ст. 70 КК України до 5 (п`яти) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, звільненого 28.11.2012 року умовно-достроково ,
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку, 07 червня 2017 року близько 23 години ОСОБА_7 , знаходячись в маршрутному таксі № 825 сполученням «Київ - Боярка» та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проїжджаючи по вул. Шевченка, 35А в м. Боярка, маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та бажаючи їх настання, поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент заподіяння, яке виразилось в нанесенні удару рукою в область обличчя потерпілого ОСОБА_8 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у виді садна носа та лівої щоки, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 125Д від 20.06.2017року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого перехилився через поручень, що розмежовує пасажирів від водія, відкрито викрав грошові кошти в сумі 80 грн., та був затриманий на місці вчинення злочину.
Не погоджуючись з таким рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, не взяв до уваги всі дані щодо особи наявні в матеріалах справи та ухвалив вирок про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, тобто застосував ст.. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, що призвело до ухвалення надто м`якого покарання. З матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних в тому числі тяжких злочинів, має непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість. За місцем проживання ОСОБА_7 не зарекомендував себе з позитивної сторони, вчинив тяжкий злочин. Також суд не дав належної оцінки наявності обставин, що обтяжують покарання є рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. На думку прокурора, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд не навів у вироку належних доводів, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу , думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненного кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2ст.186 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Разом з тим, незважаючи на те, що в судовому засіданні у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, оскільки ніким не оспарювались, колегія суддів звертає увагу на конкретні обставини справи, ситуаційний момент в якому опинився ОСОБА_7 , який повертаючись з роботи в маршрутному таксі передав кошти на проїзд, однак з невідомих причин не отримав здачі і став вирішувати питання у незаконний спосіб.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції всупереч твердженню прокурора врахував характер і ступінь тяжкості злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та обставини, що обтяжують покарання рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом першої інстанції було також враховано, що ОСОБА_7 посередньо характеризується за місцем проживання, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має на утримання малолітню доньку.

Приймаючи до уваги викладене, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який після відбуття покарання за останнім вироком, став на шлях виправлення, протягом тривалого часу до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання зауважень та нарікань не має, працевлаштувався, за місцем роботи характеризується позитивно, має сім`ю, виховую малолітню доньку, а також ситуацію в якій обвинувачений опинився та не зміг знайти з неї правильний вихід, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України та призначив покарання необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд першої інстанції не навів достатніх доводів щодо можливості звільнення обвинуваченного від відбування покарання з випробуванням, то вони суперечать матеріалам справи. Так, суд першої інстанції, про що прямо указано у вироку, врахувавши дані про особу обвинуваченого, обставини вчиненого злочину, вважав, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , який має на утриманні малолітню дочку, працює, можливе без ізоляції від суспільства.

До того ж колегія суддів приймає до уваги, що матеріальна шкода кримінальним правопорушення не завдана, потерпілий претензій до обвинуваченого не має і просить суворо його не карати, прокурор, який підтримував державне обвинувачення в суді першої інстанції в судових дебатах обґрунтувавши свою позицію просив суд застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком з чим погодився і суд першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, достатніх та безперечних підстав для скасування вироку не вбачається, не наведені вони і в апеляційній скарзі прокурора.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 6 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 засудженого за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3