Дата документу Справа № 320/3088/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 320/3088/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/370/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополя Запорізької області, громадянин України, який має середню освіту, розлучений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) 02.11.2004 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
2) 05.02.2007 Мелітопольським міськрайонний судом Запорізької області за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. 16.01.2009 року звільнений за відбуттям строку покарання;
3) 08.07.2010 Мелітопольським міськрайонний судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
4) 21.01.2013 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. 17.02.2016 знятий з обліку за закінченням іспитового строку,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та його засуджено до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.
Строк покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання - з 10 липня 2017 року.
Вироком вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він на початку січня 2017 року у вечірній час, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , через незачинені ворота, проник до гаражу, який являється іншим сховищем, звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно, а саме: зварювальний апарат, кустарного виробництва, вартістю 1500 грн., ресору на автомобіль, марки ГАЗ-24, вартістю 200 грн., гирю вагою 24 кг, вартістю 200 грн. Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , через незачинені двері, проник до підвалу, який є іншим сховищем, звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно, а саме: 1 скляний бутель із медом, об`ємом 3л, вартістю 150 грн., 1 полімерну пляшку із соняшниковою олією, об`ємом 5л, вартістю 100 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2150 грн.
Крім того, 8 квітня 2017 року о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 шляхом пошкодження фіранки віконного отвору проник до будинку, який являється житлом, звідки таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, а саме: грошові кошти у розмірі 10000 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, в період часу з 18 години 00 хвилин 7 травня 2017 року по 6 годину 30 хвилин 8 травня 2017 року ОСОБА_7 через незачинені ворота, шляхом пошкодження навісного замка, проник до господарської будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно, а саме: м`ясорубку вартістю 100 грн.; соковижималку вартістю 150 грн.; каструлю емальовану, об`ємом 15 літрів, вартістю 300 грн.; каструлю з нержавіючої сталі, об`ємом 10 літрів, вартістю 200 грн.; сахарний пісок, вагою 15 кг., вартістю 10,66 грн. за кілограм, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 910 грн.
Крім того, в період часу з 14 години 30 хвилин по 15 годину 00 хвилин 21 травня 2017 року ОСОБА_7 , через незачинені ворота, шляхом підбору ключа до вхідних дверей, проник до будинку АДРЕСА_3 , після чого перебуваючи в спальній кімнаті, викрав належне потерпілій ОСОБА_10 майно, а саме: грошові кошти в розмірі 16000 гривень, які на момент крадіжки знаходились в шафі у сумці коричневого кольору; банківські карти «Ощадбанку» №№: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які на момент крадіжки знаходились в трельяжі та які для потерпілої матеріальної цінності не мають, чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 16000 грн.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та звільнити його з-під варти в залі суду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що призначене покарання вважає занадто суворим, оскільки суд в достатній мірі не врахував повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочинів, не врахував, що ОСОБА_7 страждає на тяжку хворобу відкриту форму туберкульозу. Також вважає, що суд в достатній мірі не врахував і інші дані про особу обвинуваченого, те, що він має постійне місце проживання, де проживає спільно із цивільною дружино, за місцем проживання характеризується задовільно. На обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває. В суді неодноразово вибачився перед потерпілими, які позови до нього не заявили. Виходячи з наведеного, захисник вважає, що обвинувачений не представляє підвищеної загрози для суспільства та його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи фактичні обставини інкримінованих йому правопорушень та юридичну кваліфікацію його дій, висловлює свою незгоду з рішенням суду в частині призначеного йому покарання.
Вважає, що суд не взяв до уваги всі обставини, що пом`якшують покарання, стан його здоров`я, те, що він на цей час проходить лікування від туберкульозу та гепатиту. Просить взяти до уваги, що він має чотирьох неповнолітніх дітей, самому старшому 6 років, а один з них інвалід.
Просить застосувати до нього амністію, оскільки позовів до нього не заявлено та потерпілі претензій до нього не мають.
Потерпілий ОСОБА_9 звернувся до апеляційного суду із заявою, в якій просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти, зазначає, що він та його дружина ОСОБА_10 , які є потерпілими у провадженні, претензій до свого сина ОСОБА_7 не мають, сам ОСОБА_7 страждає на тяжку хворобу та має на утриманні чотирьох дітей.
Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого, захисника та потерпілого ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, в тому числі, обвинувачений ОСОБА_7 наполягав на звільненні його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію», а захисник адвокат ОСОБА_8 в апеляційному суді підтримала таку позицію обвинуваченого, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарги як захисника так і обвинуваченого, вважала, що підстави як для звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, так і на підставі Акту амністії в даному провадженні відсутні, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання.
Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме врахував дані про особу обвинуваченого, які свідчать про те, що він раніше був неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, не має законних джерел доходу, свою злочинну діяльність продовжив вже після застосування у відношенні нього у цьому кримінальному провадженні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, також суд врахував думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні та суд прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання з позбавленням волі в умовах ізоляції від суспільства.
Разом з тим, суд першої інстанції в достатній мірі врахував і обставини, які пом`якшують покарання, та полягають у щирому каятті у вчиненому та активному сприянні розкриттю злочинів, взяв до уваги сімейний стан обвинуваченого та стан його здоров`я.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для призначення іншого покарання, в тому числі із застосуванням ст. 75 КК України до призначеного судом покарання, відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, даним про його особу, які свідчать про те, що він раніше був неодноразово судимим за вчинення аналогічних злочинів, однак на шлях виправлення не став та невдовзі після закінчення іспитового строку, встановленого за вироком суду за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України скоїв чотири епізоди аналогічних злочинів проти власності, а тому призначене покарання у вигляді 3 років позбавлення волі відповідає вимогам ст. 65 КК України, критерію справедливого покарання та його меті.
При цьому ОСОБА_7 було призначене покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 статті 185 КК України, що також не свідчить про суворість призначеного остаточного покарання.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
Наявність неповнолітніх дітей та захворювань, а також заява потерпілого в суді апеляційної інстанції про звільнення обвинуваченого від покарання висновків суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання лише у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням, не спростовують та на суворість рішення суду не вказують.
Що стосується апеляційної скарги обвинуваченого, яка по суті є клопотанням про звільнення від показання на підставі амністії, то вона задоволенню не підлягає також.
Так в апеляційній скарзі обвинувачений не вказує на підставі якого безпосередньо положення закону він просить його застосувати, зазначає як на приводи його застосування, на наявність у нього неповнолітніх дітей, тяжкого захворювання, відсутність у потерпілих матеріальних претензій.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22.12.2016 року, до кола суб`єктів, до яких він може бути застосований, належать особи, які визнані винуватими у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального Кодексу України.
Разом з тим ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, тобто він не належить до кола суб`єктів, до яких може бути застосований цей закон до набрання вироком законної сили.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И ЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4