АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/1163/17 Номер провадження 11-кп/786/635/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2018 року,

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Велика Багачка Полтавської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, одружений, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
В рахунок відшкодування процесуальних витрат стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави 1 779, 66 грн. за проведення експертиз.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним в наступному.

12.08.2017 року, близько 23.00 год., ОСОБА_9 , в темний час доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом легковим автомобілем „Москвич-2140, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався автодорогою від с.Огирівка до с.Байрак Великобагачанського району Полтавської області зі швидкістю близько 80 км/год. Поблизу будинку АДРЕСА_2 , в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку (дорожні умови), не впорався з керуванням даним транспортним засобом та допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини даної автодороги, що спричинило його перекидання.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній пасажир даного автомобіля ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті.
В поданих апеляційних скаргах обвинувачений та потерпіла, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій, просять пом`якшити призначене судом покарання та застосувати щодо ОСОБА_9 положення ст.75 КК України. Вказали, що при визначенні покарання суд не врахував думки потерпілої з цього приводу. Окрім того, потерпіла знаходиться в скрутному матеріальному становищі, на їх утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, матері потерпілої та обвинуваченого мають незадовільний стан здоров`я та потребують допомоги.
Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілу ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення вказаних апеляційних скарг та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на доказах, що були ретельно перевірені у судовому засіданні та отримали належну оцінку, кваліфікація його дій є правильною і дані обставини ніким із учасників провадження не оспорюються.

Доводи обвинуваченого та потерпілої про необхідність звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням є слушними.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові №5-23кс15(16) від 14.04.2016, для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, суд першої інстанції неповною мірою врахував, що обвинувачений у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також дружину, яка на даний час не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення трьох років. Крім того, мати та теща обвинуваченого є інвалідами і потребують його допомоги. При цьому обвинувачений позитивно характеризується, вперше притягається до кримінальної відповідальності, під час дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим має на даний момент незадовільний стан здоров`я та потребує лікування. Також місцевий суд залишив поза увагою думку потерпілої, яка наполягає на необхідності звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з висновком органу пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, виправлення ОСОБА_9 можливе без позбавлення волі.

Всі ці обставини свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку на підставі ч.2 ст.409 КПК України в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та звільнення ОСОБА_9 відповідно до ст. 75 КК України від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої задовольнити.

Вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02.02.2018 відносно ОСОБА_9 змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, а саме п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині залишити вирок без змін.

Ухвалу апеляційного суду може оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4