Справа № 1-12/11
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області
в складі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. Вінницькі Хутори, Вінницького району, Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ; українця; громадянина України; освіта неповна середня, непрацюючого; неодруженого; раніше судимого:

1)08.09.2004 року Новов`ятським райсудом м. Кірова за ст.. 111 ч.4 КК РФ до 9 (дев`яти) років позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
18 лютого 2000 року біля 19:00 год. в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області біля кафе по вул. Леніна, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_6 (вирок відносно якого постановлено 23 лютого 2004 року Вінницьким районним судом Вінницької області (справа №1-58/2004 року)), грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, безпричинно, з хуліганських спонукань, з особливою зухвалістю наніс кілька ударів руками та ногами по голові ОСОБА_7 , причинивши йому, згідно акту судово-медичної експертизи легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я у вигляді поверхневої забитої рани, синця та садна на обличчі зліва, синця в правій завушній ділянці.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, та суду показав, що 18.02.2000р. відпочивав у кафе в с.Вінницькі Хутора, де вживав спиртне. Перебуваючи в кафе у нього виник конфлікт з ОСОБА_7 вони вийшли на вулицю, де він в ході сварки наніс потерпілому декілька ударів руками та ногами по голові. У скоєнному розкаявся, жалкує, що не стримався та просить його суворо не карати.

За згодою підсудного, згідно ч. 2 ст. 299 КПК України ( в редакції 1960 року), суд визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють підсудний зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснює підсудному, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ст.296 ч.1 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю.

При призначенні виду та міри покарання підсудному ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, обставини його вчинення, сімейний та матеріальний стан підсудного те, що він негативної характеристики не має за місцем проживання, є раніше судимим.

Обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, скоєння злочину в неповнолітньому віці.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При розгляді даної справи суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує, що у відповідності ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Відповідно до ст. 49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків, не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості, не ухилення особи від слідства або суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в ред. 1960 року) суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком. Таке звільнення є обов`язковим. ( п. 8 Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності").
Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд приходить до висновку, що при призначенні покарання ОСОБА_4 підлягає до звільнення від відбуття покарання визначеного в межах санкції за ч.1 ст.296 КК України, за вимогами ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі положень ч. 1 та 2 ст.49 КК України, оскільки з дня вчинення злочину минуло більше 15 років.
Керуючись ст.11-1,22,262, 282 КПК України ( в редакції 1960 року) та на підставі ст.49 КК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

У відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирок суду може бути оскаржено протягом 15 днів з моменту йог проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд вінницької області.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1