Дата документу Справа № 314/6504/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/6504/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1028/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2017 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101), про вирішення питання стосовно його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Кам`янською ВК №101),

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101), про вирішення питання стосовно його умовно-дострокового звільнення.

Своє рішення суд мотивував тим, що з досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що засуджений не довів свого виправлення та не досяг стану, визначеного ст.6 КВК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування своїх вимог вказує на однобічність і неповноту судового розгляду, оскільки судом не перевірено всіх його доводів, та зазначає про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про дослідження доказів у справі. Також зазначає, що він на даний час вже відбув три чверті строку покарання.

Згідно з ухвалою, до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_6 надійшло клопотання про вирішення питання стосовно його умовно-дострокового звільнення.

У судовому засіданні прокурор та представник адміністрації колонії клопотання засудженого не підтримали та вважали, що останній не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 наполягали на задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважала, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання про його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів провадження вбачається, що за вироком Ялтинського міського суду АР Крим від 11 листопада 2011 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.309, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вироком Ялтинського міського суду АР Крим від 02 лютого 2012 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч.4 ст.70 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

Вироком Железнодорожнього районного суду м.Сімферополь від 20 липня 2012 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяць з конфіскацією майна.

Початком строку відбування покарання засудженим ОСОБА_6 є 11 липня 2011 року, а кінцем строку є 23 вересня 2019 року.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , останній, за час відбування покарання, порушує встановлені правила поведінки та розпорядку дня, має ряд стягнень, заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований, у відношенні до працівників адміністрації установи нетактовний і не виконує законні вимоги. На виховну роботу не реагує і не робить належних висновків для себе.

03 вересня 2013 року адміністрацією колонії відмовлено у переведенні для подальшого відбування покарання у колонію мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання.

08 березня 2015 року адміністрацією колонії відмовлено у заміні засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким.

13 вересня 2016 року адміністрацією колонії відмовлено засудженому ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання (а.с.4).

Згідно з довідкою про стягнення та заохочення, засуджений ОСОБА_6 заохочень не має, однак з 21 лютого 2012 року по 31 грудня 2015 року мав 8 доган, 1 попередження, одне поміщення у карцер на 5 діб та одне поміщення до ДІЗО на 15 діб, які на теперішній час погашені (а.с.5).

За час відбування покарання в Кам`янській ВК №101 в період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2016 року засуджений ОСОБА_6 працевлаштований не був (а.с.6).

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наявні в матеріалах провадження відомості не можуть свідчити про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання стосовно його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та вважає, що останній не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому умовно-дострокове звільнення є передчасним, і не досягне мети, визначеної у ч.2 ст.50 КК України.

Доводи засудженого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання стосовно його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4