УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України,
проживаючої за адресою:
АДРЕСА_1 , судимої 17 серпня 2011 року Голосіївським районним
судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років
позбавлення волі, звільненої у зв`язку з відбуттям покарання,
17 листопада 2017 року Оболонським районним судом міста
Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до одного року
шести місяців позбавлення волі,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ст. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнити її від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк.
Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочинів,передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України призначено покарання у виді одного року розбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року восьми місяців позбавлення волі.
На підстав ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді одного року восьми місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинила злочини до ухвалення попереднього вироку Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року, яким її засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді одного року восьми місяців позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції їй призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано її щире каяття, оскільки на стадії досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції вона визнала свою вину у вчиненні злочинів.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_5 звертає увагу на те, що суд не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченої, яка має на утриманні дитину, хворіє важким захворюванням, потерпілі не мають до неї жодних претензій, що, на її думку, є обставинами, які пом`якшують покарання.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що у суду першої інстанції були підстави для призначення їй покарання, що не пов`язане з реальним позбавленням волі, тобто для застосування ст. 75 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, щ 15 серпня 2017 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину «Велика Кишеня», розташованому за адресою: м. Київ, на проспекті Глушкова, буд. 36, реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, взяла банку ікри «Лососева», вартістю 235 грн. 24 коп., яку помістила до сумки та направилася до виходу, однак свій умисел до кінця не довела з причин, що не залежали від його волі, оскільки була затримана біля виходу працівниками охорони цього магазину.

Крім того, 05 вересня 2017 року приблизно 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні гіпермаркету «Метро», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Велика Кільцева, буд. 1-в, реалізуючи умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, взяла ковбасу «Брауншвейська» в кількості 2 шт. загальною вартістю 216 грн.16 коп., ковбасу «Московська» в кількості 1 шт. вартістю 108 грн. 25 коп., заховавши це майно до сумки, не оплативши його, залишила приміщення магазину.

Крім цього, 03 жовтня 2017 року близько 18 год. 40 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину «Мегамаркет», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 50, реалізуючи умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, взяла ковбасу «Салямі» в кількості 2 шт. вартістю 77 грн. 49 коп. кожна, ковбасу «Салямі», вартістю 77 грн. 96 коп., банку ікри «Шаланда» вартістю 290 грн. 63 коп., які заховала під одяг та направилася до виходу, однак свій умисел до кінця не довела з причин, що не залежали від його волі, оскільки була затримана біля виходу працівниками охорони цього магазину.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК Українивідносяться до середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка раніше неодноразово судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружена, не працює.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинила злочини середньої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена визнала свою вину в повному обсязі, розповіла за яких обставин нею були вчинені злочини та зобов`язувалася в подальшому такого не вчиняти.
Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченої, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставину такою, яка пом`якшує покарання.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при призначенні їй покарання не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, є необґрунтованими, оскільки визнання обвинуваченого своєї вини та її щире каяття у вчиненому були враховані судом при призначенні покарання.
Окрім викладеного, судом першої інстанції враховані дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за злочини проти власності, з чого слідує, що призначене їй покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду від 17 листопада 2017 року, не досягло своєї мети, як це передбачено ст. 50 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставину, що пом`якшує покарання наявність важкої хвороби, проте матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей, що підтверджують цю обставину, а тому такі доводи апелянта, на думку колегії суддів, є не переконливими.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_5 не відшкодувала потерпілому матеріальної шкоди, що свідчить про не бажання обвинуваченої усунути негативні наслідки, які вона заподіяла злочином.
Відповідно до вироку суду, питання можливості застосування ст. 75 КК України було предметом дослідження судом першої інстанції під час ухвалення вироку. Суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства, мотивувавши його у вироку суду. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, призначивши ОСОБА_5 строк покарання в межах ближче до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року восьми місяців позбавлення волі, суд врахував всі вказані вище обставини.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаною винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3