Ухвала
Іменем України
09 січня 2018 р.

м. Київ
Справа № 761/10348/17

Провадження № 51-251 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2017 року у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0007361 та № 0002705, щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2017 року
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований на АДРЕСА_1 , проживає на АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин; за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці; за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 31.01.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Прийняте рішення щодо речових доказів і процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 11.06.2016 року близько 21.40 год., перебуваючи на території стадіону «Старт» на вул. Шолуденка, 26-28/4 у м. Києві, діючи умисно, з метою незаконного заволодіння чужим майном звернувся до неповнолітнього ОСОБА_6 з проханням дозволити йому проїхатись на велосипеді по території стадіону. Будучи введеним в оману, не маючи причин не довіряти ОСОБА_5 , ОСОБА_7 передав йому велосипед марки «ВМХ WTP» вартістю 5540 грн. У свою чергу ОСОБА_5 , зловживаючи довірою ОСОБА_6 , удаючи вигляд, що катається, покинув територію стадіону, таким чином незаконно заволодівши вказаним велосипедом.

23.09.2016 року близько 19.35 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , діючи повторно, шляхом зламу замка таємно викрав велосипед марки «ARDIS X-CROSS», заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 6000 грн.

09.10.2016 року близько 23.40 год. ОСОБА_5 , діючи повторно, разом із невстановленою особою проник до квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_9 майно на загальну суму 1900 грн.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2017 року вирок суду першої інстанції у частині призначеного покарання змінено. Призначено ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 місяці; за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує на неправильне застосування апеляційним судом положень ст. 69 КК України. На думку прокурора, у діях ОСОБА_5 відсутні ознаки щирого каяття, а тому висновок апеляційного суду про призначення покарання, нижчого від найнижчої межі встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, вважає необґрунтованим.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які його засудженого, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування щодо засудженого положень ст. 69 КК України при призначенні йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України не можуть вважатися обґрунтованими.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягнення справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.
Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Згідно приписів ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.
На думку колегії суддів, вирішення апеляційним судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Як убачається з наданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, апеляційний суд належним чином врахував тяжкість вчинених злочинів, які є злочинами відповідно невеликої, середньої тяжкості та тяжким, їх кількість і час на протязі якого їх було вчинено, дані про особу винного, який судимий вперше, посередньо характеризується за місцем навчання та попереднього ув`язнення. Повною мірою врахувавши вказані обставини, апеляційний суд дійшов правильного висновку про визначення ОСОБА_5 до відбування за сукупністю злочинів остаточного покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, зваживши на молодий вік засудженого, повне визнання ним вини, встановивши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (сприяння слідству та щире каяття), належним чином умотивувавши своє рішення, апеляційний суд обґрунтовано призначив ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції вказаної норми, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На переконання колегії суддів, таке покарання є співмірним характеру протиправних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів та не сприймається як явно несправедливе внаслідок м`якості чи недостатнє для досягнення мети покарання.
Як убачається зі змісту судових рішень, в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 надавав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, визнавав провину та висловлював жаль з приводу вчиненого, що свідчить про його щире каяття. У зв`язку з цим доводи касаційної скарги прокурора у відповідній частині колегія суддів вважає неспроможними.
Ухвала апеляційного суду в частині призначення засудженому покарання достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, у касаційній скарзі прокурор не навів переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3