Справа № 342/714/17
Провадження № 1-кс/346/1011/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 р. м. Коломия

Слідчий суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Коломиї скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність службової особи прокуратури Городенківського району щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернулась до суду із скаргою, яку мотивує тим, що 28.04.2017р. вона звернулась до прокуратури Городенківського району із заявою про вчинення кримінальних правопорушень суддею Городенківського райсуду Івано-Франківської області ОСОБА_5 , а саме постановлення останньою завідомо неправосудного вироку від 01.04.2013р. та зловживання владою за ознаками ст. 365 ч.1, 375 ч.1 КК України. Однак, дана заява всупереч вимогам ст. 214 КПК України не була внесена в ЄРДР. Тому, просить зобов`язати уповноважену службову особу прокуратури Городенківського району внести відповідні відомості про вчинення суддею злочинів в ЄРДР і розпочати досудове розслідування.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримала. Пояснень по суті скарги не дала, посилаючись на подані нею документи.

Прокурор в судовому засіданні проти скарги заперечив. Пояснив, що заява ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень суддею Городенківського райсуду Івано-Франківської області ОСОБА_5 за своїм змістом та суттю не є повідомленням про кримінальне правопорушення оскільки не містить даних про вчинення таких, а тому була у відповідності до вимог чинного законодавства направлена для розгляду в Городенківське відділення поліції і зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень. За наслідками перевірки Городенківським відділенням поліції було складено відповідний висновок від 25.05.2017р.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні матеріали скарги та наданого слідчим висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_3 , вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

У поданій до прокуратури заяві, яка зареєстрована 18.07.2017р. скаржниця вказує на порушення суддею ОСОБА_5 вимог закону, фальсифікації щодо ухвалення вироку від 01.04.2013р., яким було засуджено ОСОБА_6 і який був предметом апеляційного і касаційного розгляду. Ухвалою суду касаційної інстанції від 24.12.2013р. рішення нижчих судів були залишені без змін. Скаржник вказує, що суддею ОСОБА_5 було порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки вона проголосила вирок в порушення вимог кримінально-процесуальних норм, так як фізично не могла підготувати оголошений вирок, оскільки цього ж дня перебувала в нарадчих кімнатах по інших справах по яких ухвалювала рішення. Тобто, вважає, що вирок було підготовлено задовго до його проголошення не в нарадчій кімнаті.

У відповідності до ч. 1 ст. 214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`заний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

У відповідності до частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) Закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального Кодексу, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб, предмет, та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 19 листопада 2012 р. № 1050 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2012 р. за № 2095/22407 (далі - Інструкція № 1050), де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами - наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення, як це і було передбачено ст. 94 КПК 1960 року.
Згаданою Інструкцією № 1050 врегульовано, зокрема, також порядок вирішення заяв і повідомлень, що надійшли до чергової частини ОВС і в яких відсутні відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Так, після реєстрації їх в журналі єдиного обліку про відомості у них доповідається начальник органу ВС для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або КупАП (п. 3.5 Інструкції № 1050) і такі заяви й повідомлення не вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Диспозиції ст. 365 ч.1, 375 ч.1 КК України передбачають відповідальність за умисні дії , а ст. 365 ч.1 КК України крім того завдання істотної шкоди, про що скаржником даних не вказано.

Згідно повідомлення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05.05.2015р. № 8 вк-4375/14 за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 . Комісією прийнято рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю підстав дисциплінарної відповідальності судді. Даних про іншу реакцію Комісії не має.

Крім того, на даний час Городенківським райсудом відкрито провадження і розглядається заява захисника засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Городенківського райсуду від 01.04.2013р. за нововиявленими обставинами.

Також, суд зауважує, що скаржник просить зобов`язати вчинити дії службову особу неіснуючого органу прокуратури Городенківського району.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 р., Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що "недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом". Відповідно до положення ч. 1 ст. 126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч. 3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом.
Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбаченихКонституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.

В п. 4 даної постанови вказано, що суддя не зобов`язаний давати будь-які пояснення щодо розглянутих справ або справ, які знаходяться в його провадженні, а також надавати їх будь-кому для ознайомлення, крім випадків і порядку, передбачених законом. Порушенням принципів самостійності судів та незалежності суддів слід визнавати, зокрема, витребування від судді пояснень з питань, які підлягають чи були предметом обговорення у нарадчій кімнаті або спроби розкриття таємниці постановлення рішення в інший спосіб, витребовування чи вилучення судових справ, розгляд яких не завершено, а також отримання матеріалів судових справ (копій документів, які містяться у справі, виписок з неї тощо) з порушенням встановленого законом порядку (неповноважним суб`єктом, без належного документального оформлення тощо).
З урахуванням викладеного, оскільки у поданій скаржником в прокуратуру заяві не наведенооб`єктивних даних, які вказують на ознаки складу злочинів, то в задоволенні скарги необхідно відмовити.
На підставі наведеного, та керуючись ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1