Провадження№11-сс/792/404/17
Категорія:ст.170 КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 27 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 27 липня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Зарічанського ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області та накладено арешт на автомобіль марки Volksvagen, моделі Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2017 року близько 08 години 15 хвилин працівниками Хмельницького ВП зупинено на проспекті Миру, 41/4 в м. Хмельницькому автомобіль марки «Volksvagen», моделі Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , та в ході перевірки документів виявлено ознаки підроблення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Цього ж дня даний автомобіль поміщено на штрафмайданчик та визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0003912 від 09 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення необхідністю збереження речового доказу у межах кримінального провадження.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну, постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Свої вимоги аргументує відсутністю у матеріалах кримінального провадження підозри будь-якій особі, що позбавляло слідчого суддю можливості застосовувати даний захід забезпечення кримінального провадження.

Стверджує, що слідчий у своєму клопотанні не довів, що автомобіль є предметом кримінального провадження і на ньому зберігалися сліди злочину.

Наголошу апелянт, що арешт майна порушує права його власника та не є співмірним із завданнями кримінального провадження.

У доповненні до апеляційної скарги представник акцентує увагу на неналежному суб`єкті звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, оскільки положення ч.2 ст.64-2 КПК України наділяють правом на такі дії виключно прокурора. Таким чином, на думку апелянта, правосуб`єктність особи, котра звернулась із клопотанням про арешт майна, слідчим суддею не врахована, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, думку прокурора про необхідність залишення ухвали слідчого судді без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає в силу наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.171, 173 КПК України, при судовому розгляді клопотання, слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження.
Згідно положень ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Крім того, арешт майна, у відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, допускається з метою збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Виходячи як з цих положень закону, так і з завдань та мети арешту майна у кримінальному провадженні, слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого, навівши в ухвалі докладне обґрунтування такого рішення.

Так, із матеріалів кримінального провадження №0003912, внесеного до ЄРДР 09 червня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, вбачається виявлення працівниками поліції в ході перевірки документів явних ознак підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого на автомобіль марки Volksvagen, моделі Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , який був вилучений працівниками поліції 09.06.2017 року.
Таким чином, на даний час, коли проводиться досудове слідство, визнання арештованого автомобіля речовим доказом по справі є доцільним та необхідним заходом, оскільки наявність ознак підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ставить під сумнів законність права власності на такий автомобіль. Вказані обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про наявність обґрунтованих підстав у слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав у слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляну на те, що арештоване майно підпадає під критерії майна, визначеного положеннями ст.98, п.1 ч.2 ст.170 КПК України.
Доводи апелянта про те, що кримінальне провадження відкрито за фактом підробки документів, а тому автомобіль не може бути речовим доказом по справі, не заслуговують на увагу, оскільки згідно положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є не лише матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, але й ті матеріальні об`єкти, які містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт майна у даному кримінальному провадженні являє собою форму забезпечення доказів, що не вимагає оголошення підозри, як і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, наявності чи відсутності потерпілих, розміру завданих збитків, пред`явленого цивільного позову, можливості подальшої конфіскації або спеціальної конфіскації майна, тощо, на що помилково звертає увагу автор апеляційної скарги.

Посилання апелянта на безпідставність обмеження права власності на автомобіль та не співрозмірність такого обмеження із завданнями кримінального судочинства є непереконливими та не можуть у даному випадку вважатися обґрунтованими підставами для відмови слідчому у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказаний транспортний засіб.
При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, взяв до уваги наявність ризику відчуження майна, що свідчить, на переконання колегії суддів, про обґрунтованість та доцільність застосування такого заходу в межах кримінального провадження №0003912.

Не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно позиція сторони захисту про неналежний суб`єкт звернення, так як загальні положення ст.171 КПК України надають право як слідчому за погодженням з прокурором, так самому і прокурору звертатися з відповідним клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

З врахуванням того, що дане клопотання слідчого містить погодження прокурора, висновок про неналежний суб`єкт звернення, є помилковим.
Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційної інстанції, внаслідок чого вимоги апелянта підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 405, п.1 ч.3 ст.407, ст.418, ст.422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 27 липня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Зарічанського ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області та накладено арешт на автомобіль марки Volksvagen, моделі Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .