Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 21 листопада 2017 року касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2016 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Бандурово Гайворонського району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_5 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 квітня 2017 року вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що апеляційний суд розглянув кримінальне провадження із порушенням ст.ст. 419, 404 КПК України, на доводи апеляційної скарги вичерпної відповіді не дав, належним чином своє рішення про закриття кримінального провадження не вмотивув, переоцінив докази безпосередньо їх не дослідивши.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 також ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду. Вважає її такою, що не відповідає вимогам ст. 404 КПК України.
У запереченнях на касаційні скарги прокурора та потерпілого захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 просить залишити останні без задоволення, як безпідставні.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 10 березня 2014 року приблизно о 10 годині 10 хвилин, знаходячись біля ділянки АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , який у цей час був на драбині, став між драбиною та електроопорою, обперся спиною об неї, та руками відштовхнув драбину з ОСОБА_5 від себе. Внаслідок чого ОСОБА_5 впав з драбиною та вдарився потиличною частиною об грунт, отримавши легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора в підтримку касаційної скарги прокурора та потерпілого, пояснення ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги прокурора та потерпілого підлягають до задоволення з таких підстав.

Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зазначена засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх ( як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання її судом, виходячи із змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановлені судового рішення судом, крім випадків передбачених зазначеним Кодексом.
Наведених вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Так, відповідно до змісту оскаржуваної ухвали апеляційний суд прийняв рішення про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, дійшовши висновку, що у ОСОБА_6 був відсутній умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , а його дії, які виразилися в штовханні драбини від стовпа (електроопори), на якій знаходився потерпілий, були направлені на перешкоджання працівникам садового товариства перевірити показники лічильників електроенергії домоволодіння ОСОБА_6 , що свідчить про необережну форму вини останнього, яка регулюється ст. 25 КК України.

Обґрунтовуючи свої висновки, апеляційний суд дав іншу оцінку фактичним обставинам справи, послався лише на показання ОСОБА_6 та пояснення потерпілого. А інші докази, які є в матеріалах провадження, а саме : покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 апеляційний суд всупереч вимог ст. 94 КПК України не перевірив та належної оцінки не дав.
При цьому слід ураховувати, що згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тобто якщо апеляційний суд при перегляді кримінального провадження убачає можливу недоведеність винуватості засудженої особи (як у цьому випадку) або інше можливе поліпшення становища такої особи, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження, вказані у ст. 2 КПК, та необхідність дотримання інших його засад, зокрема, верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, і це не суперечить такій засаді кримінального провадження, як диспозитивність.
Таким чином, всупереч вимогам ст. 404 КПК України апеляційний суд, не провівши судового слідства та не дотримавшись принципу безпосередності дослідження доказів, надав доказам іншу оцінку, ніж ту, яку їм надав суд першої інстанції.
Допущені судом апеляційної інстанції порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 438 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції,який необхідно провести з дотриманням вимог КПК України та ухвалити справедливе рішення, що відповідає положенням ст. 370 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:
Касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3