В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ "23" листопада 2017 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0011049 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської обл., українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 26.04.2010 року Новоград-Волинським міськсудом Житомирської обл. за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України, до 5 р. 2 міс. позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 08 серпня 2017 року приблизно о 12 год. 30 хв., перебував за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 14/38, стоянка ТРЦ «Дома», де у нього виник умисел на здійснення крадіжки з припаркового на стоянці автомобіля марки «Хюндай Сантофе» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме речей, що перебували у всередині даного автомобіля.
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 , дочекавшись поки власник автомобіля піде в особистих справах, переконавшись, що сторонні особи за його діями не спостерігають, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, скориставшись сприятливою умовою, проник до автомобіля марки «Хюндай Сантофе» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , та заволодів навігатором марки «Гармін».
В подальшому, виконавши усі необхідні дії, направлені на реалізацію свого злочинного умислу, поклав навігатор марки «Гармін» до правої кишені власної куртки, чим саме виконавши усі необхідні дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, та був затриманий на водійському сидінні автомобіля власником ОСОБА_5 ..
Своїми злочинним діями ОСОБА_4 намагався завдати ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 3000 грн. 00 коп.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінальних правопорушень, щиро розкаявся у вчиненому.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За таких обставин, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене, ОСОБА_4 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, тобто вчинив всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак свій злочинний умисел до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі.

Призначаючи вид та міру покарання, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його майновий стан, стан здоров`я.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При визначенні міри покарання обвинуваченому суд, з урахуванням його особи, попередньої судимості, вважає за вірне обрати ОСОБА_4 міру покарання у виді обмеження волі в межах санкції ст.185 КК України.

Розглянувши в нарадчій кімнаті заявлене обвинуваченим і підтримане прокурором в судовому засіданні клопотання про звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» та перевіривши законні підстави застосування цього закону, суд прийшов до наступного:
Відповідно до п."є" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Судом встановлено, що обвинувачений має на утриманні матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом 1 групи з дитинства, та не має інших працездатних дітей. Крім того, ОСОБА_4 вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України не є особливо тяжким.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді домашнього арешту враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та дані про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Судові витрати у даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 349, 370, 374, Законом України «Про амністію у 2016 році», суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст. 1 п. «є» Закону України «Про амністію у 2016 році».

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази: навігатор марки «Гармін нуві» чорного кольору imei: НОМЕР_2 залишити у володінні власника ОСОБА_5 ..

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженим з моменту отримання копії вироку.

Суддя: