Справа № 561/884/17
УХВАЛА
21 грудня 2017 року смт Зарічне
Слідчий суддя Зарічненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт Зарічне скаргу потерпілого ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Зарічненського ВП Варашського ВП ГУНП в Рівненській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження,
ВСТАНОВИВ:
27 листопада 2017 року постановою слідчого СВ Зарічненського ВП Варашського ВП ГУНП в Рівненській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 кримінальне провадження № 0000072, внесене до ЄРДР 29 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Копію постанови потерпілим отримано 03 грудня 2017 року.
Скаргу подано в межах строків, визначених ч. 1 ст. 304 КПК України, а саме 09 грудня 2017 року здано відділення поштового зв`язку. До суду скарга надійшла 18 грудня 2017 року.
З поданої скарги вбачається, що постанову про закриття кримінального провадження потерпілий ОСОБА_4 вважає передчасною, винесеною без встановлення об`єктивних ознак протиправного діяння ОСОБА_6 щодо нього. Висновок слідчого про те, що дії ОСОБА_6 підпадають під положення ст. 36 КК України не відповідає обставинам справи. ОСОБА_6 умисно наніс йому тілесні ушкодження, однак слідчим безпідставно не було проведено необхідних процесуальних дій за його повідомленням про кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 , зокрема не допитано сусідів по вилиці, не проведено одночасного допиту, не проведено слідчого експерименту, не призначено судово-медичної експертизи щодо визначення механізму виникнення тілесних ушкоджень, не проведено інших необхідних процесуальних дій, не забезпечено притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності. Вказує, що характер наявних у нього тілесних ушкоджень, описаних у висновку судового експерта (зокрема синець у лівій завушній ділянці) свідчить про те, що вони не могли виникнути від самопадіння на землю, як стверджує ОСОБА_6 . Також він передав слідчому розірваного светра, у якому він знаходився під час побиття ОСОБА_6 , характер ушкоджень якого також вказує на те, що ОСОБА_6 наносив кілька ударів і тягав за одяг, чим спричинив тілесні ушкодження.
В судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Слідча ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду скарги була повідомлена належним чином. У відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши представника потерпілого, дослідивши подані матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, виходячи з такого.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
В судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2017 року слідчим СВ Зарічненського ВП Варашського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000072 від 29 квітня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Мотивуючи постанову про закриття кримінального провадження слідчий вказує, що формально в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 125 КК України, але оцінюючи покази ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можна прийти висновку, що дії ОСОБА_6 підпадають під положення ст. 36 КК України, так як необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
На думку слідчого судді такий висновок слідчого не ґрунтується на нормах закону, виходячи з такого.
У відповідності до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Право на необхідну оборону виникає за наявності визначених законом умов, які полягають у такому: оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи; оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання; має бути своєчасною, посягання має бути реальним, а не існувати в уяві того, хто захищається, шкода може бути заподіяна тільки тому, хто посягає, допускається заподіяння такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Проте поза увагою слідчого залишилися суперечливі покази потерпілого та свідків, які взагалі виключають можливість застосування ст. 36 КК України.
Так, з постанови вбачається, що свідок ОСОБА_6 вказує про те, що 28 квітня 2017 року близько 18.00 год. на подвір`ї місця проживання його сестри ОСОБА_7 , що в АДРЕСА_1 особисто він ніяких тілесних ушкоджень для ОСОБА_4 не наносив, лише відхилявся від нього. Потерпілий ОСОБА_4 у своїх поясненнях вказував, що того дня біля своєї машини ОСОБА_6 різко потягнув його за комір светра, який почав рватися і він відчув сильний удар в голову, від чого втратив свідомість і впав біля машини. До тями прийшов від крику дружини і відчув удари ногами по тілу від ОСОБА_6 .. Свідок ОСОБА_7 вказувала, близько 18.00 год. 28 квітня 2017 року вона через вікно побачила, що на подвір`ї відбувається сутичка її чоловіка ОСОБА_4 з її братом ОСОБА_6 . Коли вона вибігла на вулицю побачила, що на землі лежить її чоловік , а біля нього стоїть її брат. Свідок ОСОБА_8 вказувала, що ОСОБА_4 кулаком вдарив її сина ОСОБА_6 в обличчя, після чого ОСОБА_6 відштовхнув ОСОБА_4 і той впав на землю.
Слідчим не усунуто розбіжностей у показах вказаних свідків шляхом одночасного допиту, двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях, не проведено слідчого експерименту, не допитано сусідів, не призначено судово-медичної експертизи щодо визначення механізму виникнення тілесних ушкоджень, вказаних у висновку судово-медичної експертизи № 136 від 28 липня 2017 року, не з`ясовано слідчим чи могли такі тілесні ушкодження ОСОБА_4 виникнути від самопадіння на землю.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.
Згідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності з вимогами закону слідчий повинен вчинити всі необхідні дії при проведенні досудового розслідування, які спрямовані на збирання, перевірку та оцінку доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст. 2, ч. 5 ст. 110, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Скаргу потерпілого ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.
Скасувати постанову слідчого СВ Зарічненського ВП Варашського ВП ГУНП в Рівненській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 27 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000072, внесеного до ЄРДР 29 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1