Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1827/17
Провадження № 1-кп/480/216/17
Вирок
Іменем України
12 жовтня 2017 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 червня 2017 року за № 0000271 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Старокостянтинів Хмельницької області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця, який проходив військову службу за контрактом на посаді розвідника 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше не судимого, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, -
встановив:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, 16.05.2017 о 08 год. 00 хв., діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не з`явився вчасно з відпустки на службу до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 та ухилявся від обов`язків військової служби до 08 год. 00 хв. 19.06.2017, перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим порушив встановлений порядок проходження військової служби.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України - нез`явлення вчасно на службу з відпустки без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
04 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000271 між прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.
Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України.
ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення, брав участь у проведенні АТО. При цьому, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин при обставинах, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, яке ОСОБА_4 має понести за вчинення кримінального правопорушення, а саме: 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст.ст.473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченому та прокурору.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_3 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.
Розглядаючи в порядку ст.474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.ст.468,469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Так, злочин у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав свою вину, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч.4 ст.474 КПК України та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 повністю усвідомлюють зміст угоди про визнання винуватості, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст.474 КПК України.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України КК України, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_4 суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.
За вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Окрім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього Закону України Про амністію у 2016 році, посилаючись на те, що він є учасником бойових дій, а саме учасником проведення АТО.
Сторони угоди не заперечували щодо застосування до ОСОБА_4 ЗУ Про амністію у 2016 році.
Розглядаючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов такого.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 ЗУ Про застосування амністії в Україні амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.
Відповідно до статті 2 цього Закону, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров,я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині 4 статті 86 КК України, ст.4 ЗУ Про застосування амністії в Україні та статті 9 цього Закону).
Судом встановлено, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Свою вину ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину за ч. 4 ст.407 КК України, який за класифікацією злочину є тяжким злочином, визнає повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 ЗУ Про застосування амністії в Україні, ст.9 ЗУ Про амністію у 2016 році, судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України Про амністію у 2016 році, а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому зрозумілі.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ч.1 ст.369, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, ЗУ Про амністію у 2016 році суд, -
постановив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 04 жовтня 2017 рокуу кримінальному провадженні № 0000271 між прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
На підставі статті 2 Закону України Про амністію у 2016 році звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у зв`язку з амністією.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

12.10.2017