Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________05.02.2018
Справа № 490/9614/16-к
н/п 1-кп/490/881/2017
У Х В А Л А
05 лютого 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5

під час судового розгляду на підставі обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0003715, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тбілісі Грузинської РСР, є громадянином Республіки Грузія, неодруженим, з його слів має на утриманні малолітню дитину, має повну загальну середню освіту, не працює, не має певного місця проживання, до затримання проживав у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який на той час винаймав, є раніше судимим:

- 23 лютого 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до арешту строком на п`ять місяців;

- 20 квітня 2010 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до одного року позбавлення волі;

- 10 червня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі із штрафом у розмірі 1200 грн. (25 жовтня 2013 року повністю відбув покарання у виді позбавлення волі);

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зокрема у тому, що будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, 11 серпня 2016 року, близько 13 год. 00 хв., заходячись біля будинку АДРЕСА_2 , повторно, діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом ривку відкрито викрав майно ОСОБА_6 , а саме золотий ланцюжок плетіння "Людовик" довжиною 60 сантиметрів із золотим хрестиком у вигляді розп`яття Ісуса Хреста загальною вартістю 8 660 грн..

До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 05 лютого 2018 року.

Як випливає зі змісту ст. 331 КПК України, до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор під час вирішення вказаного питання вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб, обґрунтовуючи свою позицію тим, що деякі з ризиків, задля запобігання яким було застосовано запобіжний захід, не перестали існувати та не зменшилися, зокрема такими ризиками є ризик переховування обвинуваченого від суду та ризик вчинення ним нового корисливого злочину.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник проти продовження строку тримання під вартою заперечували, посилаючись на тривалість перебування обвинуваченого під вартою, на те, що він виконував обов`язки з явки до реєстрації до органу пробації, покладені на нього раніше вироком суду, та просили змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт.
Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.
Зі змісту ст. 199 КПК України слідує, що суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
Застосовуючи до ОСОБА_4 запобіжний захід і продовжуючи строк його тримання під вартою слідчий суддя та суд врахували те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину, є раніше судимим на вчинення корисливих злочинів, офіційно не працює, не має певного місця проживання на території України, а також міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи ці обставини, а також суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості в інкримінованому йому злочині, слідчий суддя та суд прийшли до висновків про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме щодо високого ступеню ймовірності того, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 вчинить нові корисливі кримінальні правопорушення і буде переховуватися від суду.

Станом на теперішній час вказані вище обставини не зникли. Відповідно, ризики, враховані при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу і продовження строків його тримання під вартою, не зменшилися.

При цьому, жоден з інших запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, до ОСОБА_4 неможливо застосувати, оскільки він не має певного місця проживання на території України.

Таким чином, прокурором під час розгляду вказаного вище питання доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.

Відповідно, клопотання сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_4 не обвинувачується у злочині, вчиненому із застосуванням насильства або погрозою його застосування чи злочині, який спричинив загибель людини, а також оскільки стосовно нього у цьому провадженні раніше не обирався запобіжний захід у вигляді застави, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , його матеріального та сімейного стан, ступеню вказаних ризиків, суд вважає за необхідне визначити у якості застави, передбаченої ч. 3 ст. 183 КПК України, суму у 85 000 грн., та у разі внесення застави покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 183, 193, 194, 196, 199, 331 КПК України, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити до 05 квітня 2018 року включно.

Визначити розмір застави у 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, ОСОБА_4 слід негайно звільнити з-під варти.

У разі внесення вказаної застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 на увесь період судового провадження наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання та роботи;

- носити електронний засіб контролю.

У разі порушення обвинуваченим вказаних обов`язків, а також його процесуального обов`язку підозрюваного щодо явки до суду за першою вимогою, внесену заставу, ким би її не було внесено, буде звернуто у дохід держави та вирішено питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий: