Провадження № 1-кп/734/9/18 Справа № 734/3878/17
іменем України
17 січня 2018 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любеч, Ріпкинського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , сержанта, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
ОСОБА_5 12.05.2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації. 13.05.2014 року ОСОБА_5 зарахований на військову службу та відповідно до наказу № 7 командира військової частини НОМЕР_1 включений до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого стрільця 2-го мотопіхотного відділення 3-го мотопіхотного взводу 1-ї мотопіхотної роти.
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сержант ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу під час мобілізації в особливий період.
Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду сержант ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 15 грудня 2014 року ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби, проходячи службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України вчасно не з`явився на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , та перебував за її межами до 28.01.2016 року. Під час незаконної відсутності у військовій частині ОСОБА_6 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби за місцем свого проживання.
Отже, сержант ОСОБА_5 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 в період з 15 грудня 2014 року до 28 січня 2016 року включно.
17 січня 2018 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України.
Згідно вказаної угоди прокурор військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене покарання враховуючи рівень суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, його особи, щире каяття та беззастережне визнання своєї винуватості, активне сприяння розкриттю злочину, враховуючи засади гуманізму та виховної ролі кримінального судочинства за ч. 3 ст. 407 КК України, 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільнити від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.
В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 476 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.
Суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України і КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 та захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання за ч.3 ст. 407 КК України, а саме 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, встановивши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Разом з цим, у судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про застосування до ОСОБА_5 ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він брав безпосередню участь в АТО і має статус учасника бойових дій.
Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання захисника підтримав та просив звільнити його від відбування покарання згідно акту амністії.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_5 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 року» від 22 грудня 2016 року.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального Кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій ( крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, статті 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій. Свою вину у вчиненні вказаного злочину за ст. 407 ч. 3 КК України визнає повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст. ст. 368, 369, 371, 373- 376 КПК України, ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд, -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного за цим вороком, у зв`язку з амністією.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя