Справа № 589/2363/17
Провадження № 1-кп/589/88/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2018 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження №0000792 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ображіївка Шосткинського району Сумської області, громадянина України, із загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
07.06.2017 року близько 23:30 ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу, маючи умисел на таємне, з корисливих мотивів викрадення чужого майна, таємно від оточуючих руками завалив стіну будівлі електропідстанції, яка належить товариству з обмеженою відповідальністю «Верес» (далі по тексту ТОВ «Верес»), яке розташоване по вул. Кожедуба, буд. 93, с. Ображіївка, Шосткинського району, Сумської області, яка розвалилась і впала на землю, а цеглу від неї в кількості 208 шт., за ціною 2,45 грн. за 1 штуку, а всього на загальну суму 510 грн, останній повантажив на возик і перевіз до себе на подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 , спричинивши ТОВ «Верес» матеріальний збиток, згідно з висновком товарознавчої експертизи №978 від 29.06.2017 на загальну суму 510 гривень.

Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчинені інкримінованого злочину визнав повністю, зазначивши, що обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Обвинувачений вказав, що в один з днів літку 2017 року, точної дати він не пам`ятає, ввечорі розвалив будку електропідстанції, з розібраної стіни якої він забрав біля 200 цеглин, які відвіз на своєму саморобному візку до себе. З цеглин він планував зробити каналізаційний колодязь. Наступного дня до нього до дому прийшов співробітник поліції і обвинувачений повернув всі викрадені цеглини.

Обвинувачений не оспорює вартості викраденого майна, не заперечує вірність кваліфікації своїх дій органами досудового слідства, а також критично ставиться до вчиненого ним злочину та щиро розкаюється у вчиненому. Разом з тим, проти задоволення заявленого цивільного позову заперечує, вказуючи на те, що заявлена сума збитків є завищеною та представник потерпілого ще на досудовому розслідуванні пропонував придбати залишки споруди за 2000 грн.

Представник потерпілого підтримав цивільний позов в повному обсязі в уточненій редакції. Про міру покарання думку не висловив.

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за клопотанням прокурора та за згодою обвинуваченого і представника потерпілого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. При цьому, учасникам судового розгляду судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, а також доказами наданими на підтвердження цивільного позову.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є середньої тяжкості, характер та наслідки від вчиненого злочину, дані про особу винного, який офіційно не працевлаштований, злочин вчинив вперше, має постійне місце проживання в селі Ображіївка, за місцем мешкання характеризується позитивно, не одружений, утриманців не має, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, разом з тим перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом РППВВ алкоголя (синдром залежності), обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, а також відсутність обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного та виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт, які полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт.

На думку суду, саме таке покарання є співмірним діянню і характеристиці особи та буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Таке покарання породжує відповідальність як для особи, так водночас є корисним для суспільства. Суспільна користь виражається в тому, що вид робіт згідно ст. 56 КК України визначають органи місцевого самоврядування, виконуватись вони повинні на об`єктах комунальної власності і виключно на користь територіальної громади за місцем проживання засудженого.

Перешкод для призначення відповідного виду покарання, передбачених законом, судом не встановлено.

Вирішуючи цивільний позов про відшкодування шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

За цивільним позовом була заявлена до стягнення з обвинуваченого матеріальна шкода, внаслідок кримінального правопорушення, яка складається із вартості робіт, необхідних для відновлення розбитої будівлі електропідстанції в розмірі 2784 грн.

Як вбачається з доданих до позову документів та не спростовувалось під час судового розгляду сторонами, будівля електропідстанції, розібрана обвинуваченим, належить ТОВ «Верес».

Відповідно до висновку № 99/2017 від 15 листопада 2017 року, складеного за результатами обстеження вказаної будівлі, розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок розбирання обвинуваченим будівлі станом на час дослідження становить 2784 грн. При цьому, матеріальна шкода визначалась як вартість відновлювальних ремонтних робіт з врахуванням фізичного зносу будівлі. Тобто згідно з даним висновком вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення пошкоджень будівлі складає 2784 грн.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

У даному випадку судом встановлено, що ОСОБА_4 неправомірно (шляхом вчинення злочину) заволодів 208 цеглинами будівлі електропідстанції, для чого цивільний відповідач завалив стіну будівлі, що належить цивільному позивачу, що унеможливлює подальше використання власником цього майна за його цільовим призначенням.

При цьому, підсудним належними та допустими доказами не спростовано розміру заявлених до стягнення ТОВ «Верес» збитків, а тому судом не приймаються до уваги доводи ОСОБА_4 про їх завищення.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи принцип повного відшкодування шкоди, завданої вчиненням злочину, цивільний позов підлягає задоволенню повністю в сумі 2784грн., адже саме ця сума повністю відшкодує заподіяні підсудним цивільному позивачу збитки. Водночас суд, враховуючи роз`яснення, викладені у абз. 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів", а також у абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна", вважає за необхідне зазначити, що задоволення цивільного позову в цій сумі не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та дану справу згідно з вимогами ст. 337 КПК України розглянуто в межах висунутого обвинувачення.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. При цьому, підстав, передбачених ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, для спеціальної конфіскації металевого возика не має, оскільки він не є знаряддям злочину, вчиненого обвинуваченим. Злочин, передбачений ст.. 185 КК України, вважається закінченим з того моменту, коли особа отримала можливість розпорядитись викраденим майном, а подальші дії особи, зокрема, транспортування (переміщення) викраденого майна за допомогою металевого возика до об`єктивної сторони даного злочину не належать, а відповідно його не можна вважати знаряддям цього злочину.

Питання щодо процесуальних витрат вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 120 (сто двадцять) годин..

Цивільний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Верес" - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Верес" майнову шкоду в сумі 2784 (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати - вартість проведеної експертизи № 978 від 29.06.2017в розмірі 792 (сімсот дев`яносто дві) грн. 00 коп.

Речовий доказ: металевий возик, переданий на зберігання ОСОБА_4 , - залишити у власника ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1