Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/33/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.03.2018 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000262 від 27 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Веселе, Запорізької області, громадянку України, з середньою освітою, неодружену, що не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимої:

19 квітня 2010 року Веселівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. 11 серпня 2011 року, ОСОБА_7 звільнено від подальшого відбування покарання на підставі п. «в» ст.3 ЗУ «Про амністію» від 08.07.2011 року ,

визнано винною та засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь Маловисківської центральної районної лікарні - 2419,62 грн. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави 6438 грн. 76 коп. витрат пов`язаних із залученням експертів.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винуватою та засудив ОСОБА_7 за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння при слідуючих обставинах.

Так, 27 квітня 2017 року приблизно 15.00 год., під час спільного розпиття алкогольних напоїв в квартирі АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та її співмешканцем ОСОБА_10 , виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , умисно, ножем нанесла ОСОБА_10 два удари в область грудної клітини та один удар в область правої руки.
В результаті умисних та протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді рани передньої поверхні грудної клітки справа, що продовжується в рановий канал, ушкодження міжреберного м`яза, пристінкової плеври, травматичний гідропневмоторакс, рани передньої поверхні грудної клітки справа, рани задньої поверхні правого плеча в нижній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 93 від 19 червня 2017 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи встановлених судом обставин цієї справи, кваліфікацію дій та правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, просить скасувати вирок районного суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання, ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, її особі, а також неправильним застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України призначити покарання у виді реального позбавлення волі строком на 5 років, тобто без застосування ст.ст. 75 та 76 КК України.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання не врахував особу ОСОБА_7 , яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину проти життя та здоров`я особи, на шлях виправлення не стала та вчинила новий умисний тяжкий злочин стосовно свого співмешканця ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ніде не працює, вважає, що звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить положенням п.1 та п.26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», є надто м`яким, несправедливим і таким, що не відповідає принципам законності та індивідуалізації покарання.

Провівши за клопотанням прокурора судове слідство в обсязі дослідження характеризуючи даних обвинуваченої ОСОБА_7 , заслухавши в дебатах прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , як і на правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст. 121 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, яка 27 квітня 2017 року близько 15.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 в квартирі по АДРЕСА_3 , умисно нанесла ОСОБА_10 не менше трьох ножових поранення, одне з яких в область грудної клітини, що небезпечне для життя в момент його заподіяння.

ОСОБА_7 факт нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 будучи допитаною в якості підозрюваної, під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанціях не оспорювала, свою вину визнала, стверджує що розкаялась.

В апеляційній скарзі кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України також ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Разом із тим, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, її особі та неправильного застосування судом першої інстанції при ухваленні вироку закону України про кримінальну відповідальність виходячи з наступного.

У роз`яснення, викладених у п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рекомендовано судам при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В цій справі, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку зазначив, про те, що відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, її особу, яка маючи непогашену у встановленому законом порядку судимість за попереднім вироком, знов вчинила умисний тяжкий злочин.
Обставинами, які пом`якшують обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд визнав її щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, а також думку потерпілого ОСОБА_11 , який просив суд призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_7 покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При фактичних обставинах цієї справи та характеризуючих даних, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливо і без ізоляції її від суспільства.

Разом з цим, фактичні обставини цієї справи, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються свідчать про те, що ОСОБА_7 за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 19 квітня 2010 року була засуджена за ч.1 ст. 121 КК України до 3 років позбавлення за спричинення співмешканцю ОСОБА_12 ножового поранення в область грудної клітини, тобто за умисне тяжке тілесне ушкодження, що небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не відбувши покарання, після звільнення у серпні 2011 року з місць позбавлення волі внаслідок акту амністії, ОСОБА_7 на шлях виправлення не стала, ніде не працює, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинила новий, умисний, тяжкий, кваліфікований злочин стосовно свого співмешканця ОСОБА_10 , за даними селищного голови Смолінської селищної ради, ОСОБА_7 проживає в квартирі АДРЕСА_2 без реєстрації, характеризується посередньо.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 завдані внаслідок злочину збитки добровільно не відшкодувала, після вироку суду порушила умови випробування, а саме зникла з постійного місця проживання, в судове засідання апеляційного суду, повторно не з`явилась, без поважних причин, у зв`язку з чим апеляційним судом до неї двічі застосовувався примусовий привід.

Як пояснила ОСОБА_7 , під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції вона свою вину визнає, у вчиненому розкаюється, обставини справи чітко не пам`ятає, оскільки перебувала у стані алкогольні сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З урахуванням характеру, ступеня тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, її особи, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, вчинила новий, умисний, тяжкий злочин маючи не погашену за попереднім вироком, на шлях виправлення не стала, вчинила кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а також її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає, що обвинувачена ОСОБА_7 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому її виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуттям призначеного покарання, в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів переконана у тому, що звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, явно не відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, її особі і не може слугувати запорукою виправлення ОСОБА_7 без ізоляції її від суспільства, а тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Таке рішення, на думку колегії суддів буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000262 від 27 квітня 2017 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання - скасувати та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_7 вважати засудженою за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 14 березня 2018 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 в строк відбування покарання, призначеного за даним вироком, зарахувати строк її попереднього ув`язнення, а саме з 27 квітня по 20 червня 2017 року (включно ) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 09 серпня 2017 року та з 14 березня 2018 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один попереднього увязнення за один день позбавлення волі.

В решті вищевказаний вирок суду - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ: ( підписи )
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .