Справа № 752/6884/17
Провадження №: 1-кп/752/305/18
У Х В А Л А
10.04.2018 року м. Київ

Колегія суддів Голосіївського районного суду міста Києва в cкладі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря - ОСОБА_4 ,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
в ході проведення судового розгляду по кримінальному провадженню № 0011637 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,
в с т а н о в и л а :
в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
В ході судового розгляду на обговорення учасників кримінального провадження поставлено питання щодо доцільності продовження, зміни або скасування обвинуваченій обраного запобіжного заходу.
Прокурор просила продовжити обраний обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в зв`язку із існуванням ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачена може переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілого.
Захисник заперечив щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на інший не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки прокурором не доведено ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Обвинувачена підтримала думку захисника.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я, а саме в умисному вбивстві малолітньої дитини. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченої винуватою в інкримінованому їй злочині, обставини вчинення злочину, відсутність офіційного працевлаштування, а також відсутність даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому у колегії суддів немає обґрунтованих підстав вважати, що на даний час зникли ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків.
При визначенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я, приймаючи до уваги дані про особу, колегія суддів вважає за необхідне залишити раніше обраний щодо неї запобіжний захід без змін, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та її належну поведінку. Залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачена, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження. На даний час колегії суддів не доведено підстав зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вирішуючи дане питання, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом лише при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованості підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості. (Рішення Європейського Суду «Марченко проти України» від 10.02.2011 р.)
Зважаючи на те що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що тримання під вартою в даному випадку не виходить за межі розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та зважаючи на необхідності відкладення судового розгляду, відсутності реальної можливості до вищезазначеної дати завершити судовий розгляд та відсутності даних про зменшення чи відсутність ризиків для зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_7 дію існуючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 09.06.2018 року, включно.
Керуючись ст. 331 КПК України, колегія
у х в а л и л а :
Захід забезпечення кримінального провадження, обраний обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 09.06.2018 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2