В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.02.2018 Справа №607/6815/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000655 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пальчинці, Підволочиського району Тернопільської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, розлученого, непрацюючого, на утриманні 2 престарілих батьків, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Так, 26 лютого 2017 року близько 11 год. 20 хв. в обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував у приміщенні магазину «Сільпо» №118, що по вул.Живова, 15а у м.Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи який він тоді ж і там же, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає та, що він не буде поміченим сторонніми особами, таємно, шляхом вільного доступу намагався викрасти 4 палки ковбаси с/к «Масар», а саме: «Тернопільську», вагою 0, 374 кг, вартістю 65, 2 грн., «Салямі Золотисту», вагою 0, 322 кг, вартістю 56, 74 грн., «Тернопільську», вагою 0, 376 кг, вартістю 65, 55 грн., а також «Салямі Золотисту», вагою 0, 324 кг, вартістю 57, 09 грн., а всього на загальну суму 244, 58 грн., яку заховав під верхній одяг та пройшовши повз касу, не розрахувався, однак, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не закінчив з причин, що не залежали від його волі, оскільки при виході із вказаного вище магазину був затриманим працівниками охорони.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України визнав повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 26 лютого 2017 року близько 11 год. 20 хв. він, перебуваючи у приміщенні магазину «Сільпо» №118, що по вул.Живова, 15а у м.Тернополі, мав намір таємно викрасти 4 палки ковбаси, однак заховавши їх під свій верхній одяг на направляючись до виходу, не розрахувавшись за них на касі, був затриманий працівниками охорони. Про вчинене на даний час він, обвинувачений, щиро шкодує.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, утримує 2 престарілих батьків, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відвернення заподіяної злочином шкоди.

Таким чином, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді штрафу зі стягнення в дохід держави.

Разом з тим, 07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році», відповідно до ст.2 якого звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч.ч. 2-4 ст.408, ст.410, ч.ч. 2-4 ст.411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 цього Закону).

Встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та не підпадає під перелік осіб, зазначених у ч.4 ст.86 КК країни, ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», до яких амністія не застосовується.

Водночас встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, що стверджується довідкою №704/кп від 26 червня 2017 року, виданою адміністрацією в/ч пп НОМЕР_1 .

Таким чином, суд, на основі аналізу вищенаведених обставин, приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» слід звільнити від відбування покарання за даним вироком.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. в дохід держави.

На підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання за даним вироком.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1