Справа № 640/4734/18
н/п 1-кс/640/2703/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
29.03.2018 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено 22.03.2018 р. в ході огляду місця події у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: договори про надання послуг соціальної реабілітації особи, що потрапила в соціально небезпечну життєву ситуацію, у кількості 32 штук.
Органом досудового росзлідування встановлено, що 21.10.2017 року з приміщення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 невстановлена особа вивезла ОСОБА_4 та незаконно утримувала її у реабілітаційному центрі.
Під час огляду місця події, проведеного 22.03.2018 за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 43 тобто у приміщенні реабілітаційного центру лікування нарко-алко залежності «Переход» було виявлено та вилучено 32 договори про надання послуг соціальної реабілітації особи, що потрапила в соціально небезпечну життєву ситуацію.
Слідчий вказує, що під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, тимчасово вилучене під час огляду місця події з метою позбавлення можливості його знищення та переховування.
Слідчий, посилаючись на норми ст.ст. 98, 170 КПК України, вважає за необхідне накласти арешт на вилучене майно.
Слідчий до судового засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просив задовольнити клопотання.
Представник власника майна до судового засідання не з`явився, про час, день та місце слухання даного клопотання повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власника майна та слідчого.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, встановив наступне.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
22.03.2018 на підставі ухвали слідчого судді, був проведений огляд будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено і вилучено майно, яке зазначене в прохальній частині клопотання слідчого.
Згідно ч. 2. ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Всупереч ч.2 ст. 171 КПК України, в клопотанні слідчого, погодженого прокурором, про арешт майна, не зазначено підстави і мета, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Так, до ЄРДР слідчим були внесені відомості про вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення за ознаками ч.1,2 ст. 146 КК України, яке передбачає відповідальність за незаконне позбавлення волі або викрадення людини; вчинені щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу.
Однак, слідчий не обґрунтував клопотання та не довів обставин щодо накладення арешту на вилучене майно.
Ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Проте, з клопотання слідчого про арешт майна та доданих до нього документів не зрозуміло, який вид арешту майна (у вигляді заборони або обмеження права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) слідчий просить застосувати в даному випадку. У клопотанні не зазначено про те, чи це майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації, воно необхідно для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Із клопотання не вбачається, чи набула будь-яка особа статусу підозрюваного, обвинуваченого, що давало б підстави визначити хто саме несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та не надано відомостей про наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у даному кримінальному провадженні, який до клопотання не доданий.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Слідчим не надано даних, що вказане вилучене майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 1, 2 ст. 146 КК України, а тому підстави для задоволення клопотання про арешт майна в цій частині - відсутні.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Отже, враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в :
Зобов`язати слідчого Московського ВП ГУНП в Харківської області підполковника поліції ОСОБА_3 негайно повернути майно його власнику уповноваженій особі реабілітаційного центру лікування нарко-алко залежності «Переход», який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 43, а саме: договори про надання послуг соціальної реабілітації особи, що потрапила в соціально небезпечну життєву ситуацію, у кількості 32 штук, що було вилучено 22.03.2018 під час проведення огляду місця події у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1