В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 300/461/17

Провадження № 1-кп/300/68/2017

25.10.2017 р. смт.Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, з середньою освітою, пенсіонера, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 125 КК України, установив:
14 червня 2017 року о 17.00 год. обвинувачений ОСОБА_4 умисно, таємно, в корисливих цілях, з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу зайшов до спальної кімнати житлового будинку в АДРЕСА_1 , власником якого є потерпіла ОСОБА_5 , звідки викрав грошові кошти в сумі 1500 гривень, внаслідок чого заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.
Крім того, 15 серпня 2017 року близько 17.00 години, обвинувачений ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння на ганку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, вдарив потерпілу ОСОБА_5 , яка є його рідною сестрою, рукою по голові, після чого схопив її за плечі і передпліччя і почав стискати, внаслідок чого потерпілій було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців голови, правого плечового суглобу, обох плеч та лівого передпліччя, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 291 від 30.08.2017 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у кримінальних правопорушеннях, покаявся. просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є пенсіонером.
Потерпіла ОСОБА_5 заявила про відмову від цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, оскільки обвинувачений добровільно відшкодував збитки.
З`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого, потерпілої, котрі просили визнати недоцільним дослідження всіх обставин справи, які визнаються обвинуваченим, переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши положення статті 349 КПК України, що у випадку ухвалення вироку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав, що винуватість ОСОБА_4 у кримінальних правопорушеннях доведена і його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 125 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Відповідно до ч.2 статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання суд відповідно до ч.3 статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості злочину, особу винуватої та обставини які обтяжують і пом`якшують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання суд, у відповідності з п.1, п.2 ч.1 ст. 66 КК України, визнав щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання суд, відповідно до п.13 ч.1 ст. 67 КК України, визнав вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
Суд бере до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, пенсіонер.
При визначенні міри покарання суд враховує також висновки, які містяться в досудовій доповіді Воловецького районного сектора з питань пробації № УП/3/5/1073 від 04.09.2017 року, згідно з якими виправлення обвинуваченого, якому рекомендується профілактична робота, є можливим без ізоляції від суспільства.
На підставі встановлених судом обставин суд вважає, що до обвинуваченого слід застосувати покарання в межах санкції визначеної ч.1 статті 185 та ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу.
Цивільний позов підлягає залишенню без задоволення у зв`язку з відмовою від позову потерпілої в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року, установивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до вимог п. «ґ» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Встановлено, що на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, ОСОБА_4 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим Пенсійним фондом України довічно 30.06.2016 року, кримінальне правопорушення вчинив до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України "Про амністію у 2016 році".
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України "Про амністію у 2016 році", судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд визнав, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України "Про амністію у 2016 році", тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 85,86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п. "ґ" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році", статтями 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у злочині передбаченому ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:
За ч.1 ст. 125 КК України у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян розміром 850 гривень;
За ч.1 ст. 185 КК України у виді 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян розміром 1020 гривень.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян розміром 1020 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_5 залишити без задоволення у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від позову.
На підставі п. "ґ" ч.1 ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання призначеного за цим вироком суду.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Воловецький районний суд.

Головуючий ОСОБА_1