АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №638/5352/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/545/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.190 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Олександрів Володимирської області Російської Федерації, громадянин Російської Федерації, росіянин, з вищою освітою, який не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 27.05.2015 року Київським районним судом м. Харкова за ч.ч. 1, 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Хакрова від 27.05.2015 року, більш суворим, призначеним даним вироком, у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до вироку, ОСОБА_8 у квітні 2014 року (більш точна дата під час досудового розслідування не встановлена) приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні ДП УКР НТЦ «Енергосталь», розташованого за адресою: м. Харків, пр. Науки, 9, маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, з метою наживи та особистого збагачення, зловживаючи довірою раніше не знайомого йому ОСОБА_9 , який є заступником директора проектного інституту ДП УКР НТЦ «Енергосталь», представився робітником Новолипецького металургічного комбінату Російської Федерації, з яким ДП УКР НТЦ «Енергосталь» підтримує робочі відносини, та повідомив, що потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, та йому потрібні гроші в розмірі 1000 гривень на ремонт автомобілю, щоб доїхати до дому.
Після чого, ОСОБА_9 , будучи переконаним в добропорядності і чесності ОСОБА_8 та в тому, що останній поверне гроші найближчим часом, передав йому грошові кошти в розмірі 1000 гривень.
Після чого, ОСОБА_8 , отримавши обманним шляхом від потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 1000 гривень, тим самим незаконно заволодів ними, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, ОСОБА_8 22 грудня 2014 року, приблизно о 09 годині 15 хвилин, перебуваючи в приміщенні ДП УКР НТЦ «Енергосталь», розташованого за адресою: м. Харків, пр. Науки, 9, маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, з метою наживи та особистого збагачення, зловживаючи довірою раніше не знайомого йому ОСОБА_10 , який є заступником директора проектного інституту ДП УКР НТЦ «Енергосталь», представився робітником Новолипецького металургічного комбінату Російської федерації, з яким ДП УКР НТЦ «Енергосталь» підтримує робочі відносини, та повідомив, що потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, та йому потрібні гроші в розмірі 900 гривень на ремонт автомобілю, щоб доїхати до дому.
Після чого, ОСОБА_10 , будучи переконаним в добропорядності і чесності ОСОБА_8 та в тому, що останній поверне гроші найближчим часом, передав йому грошові кошти в розмірі 900 гривень.
Після чого, ОСОБА_8 , отримавши обманним шляхом від потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 900 гривень, тим самим незаконно заволодів ними, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити стосовно ОСОБА_8 новий вирок, яким призначити йому за ч. 2 ст.190 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі. Вирок Київського районного суду м.Харкова від 27.05.2015 стосовно ОСОБА_8 виконувати самостійно. В обґрунтування апеляції вказав, що обвинувачений скоїв 2 епізоди умисних корисливих злочинів проти власності, за попереднім вироком скоїв 6 епізодів шахрайства, не працює, скоював аналогічні злочини, збитки не відшкодував. На думку прокурора, вчинення шахрайських дій для обвинуваченого є способом заробітку, його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.
Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляцію; обвинуваченого та захисника, які заперечували проти скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Правова кваліфікація та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України учасниками розгляду не оспорюється, кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, у зв`язку з чим вирок районного суду перевіряється тільки в частині правильності призначення покарання та застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що ставиться питання в апеляції прокурора.
Покарання призначається відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, його суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.
При призначенні покарання, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працює, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , було визнано щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.
Також, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до середнього ступеню тяжкості.
Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування відповідно до ст. 75 КК України, остаточне покарання призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років позбавлення волі з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки згідно зі ст. 75 КК України та покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, прийняв до уваги обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив покарання, що відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Перевіряючи доводи апеляції прокурора щодо необґрунтованого застосування судом положень ст. 75 КК України, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_8 , 1953 року народження є особою похилого віку, має на утриманні дитину 2003 року народження, щиро розкаявся в скоєному злочині.
Крім цього, колегія суддів приймає до уваги, що після притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 злочини не вчиняв.
При таких обставинах, районний суд обґрунтовано застосував до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України та звільнив його від відбування призначеного покарання як за ч. 2 ст. 190 КК України, так й остаточного покарання, призначеного за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Враховуючи вказані вище дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком районного суду про необхідність застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та необґрунтоване звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є непереконливими, зазначені в скарзі обставини належним чином враховані судом при призначенні покарання, спростовані вказаними в даній ухвалі даними, у зв`язку з чим апеляція прокурора задоволенню не підлягає.
Крім цього, обвинуваченим заявлене клопотання про застосування до нього акту амністії.
Згідно з п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, що не позбавлені батьківських прав та які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, за який засуджений ОСОБА_8 , відноситься до категорії середньої тяжкості.
З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений має доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 32), батьківських прав не позбавлений.

Таким чином, на ОСОБА_8 розповсюджується вказаний акт амністії, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню, а обвинувачений звільненню від відбування покарання.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, ч.2 ст.376 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Застосувати до ОСОБА_8 положення п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» і звільнити його від покарання, призначеного цим вироком.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя -
Судді: