Справа № 448/1173/15-к 1-кп/441/22/2018

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.01.2018 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

її представників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000598 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Річки Жовківського району Львівської області, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, пенсіонера, інваліда 3 групи, освіта вища, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,
В С Т А Н О В И В:
06.09.2013 р. близько 22 години водій ОСОБА_7 у порушення п.12.2 чинних Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), керуючи технічно справним автомобілем марки №ЗАЗ-110308» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є він, рухався по асфальтованій проїзній частині автодорогою сполучення Львів-Шегині у м.Мостиська, на 46 км.+ 150 м. вказаної автодороги у Мостиському районі Львівської області, в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості , не зменшив швидкості руху до такої, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, а також в порушення, вимог п.12.3 ПДР не вжив заходів до своєчасного екстреного гальмування свого автомобіля з моменту об`єктивної можливості виявити пішохода на смузі руху свого автомобіля, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 чим спричинив останньому поєднану травму тіла у вигляді забою головного мозку, крововиливу в речовину мозку та під тверду мозкову оболонку, закритого перелому кісток лівої гомілки з ушкодженням зв`язок лівого колінного суглоба, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 416/13 від 22.10.2013 р. відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння.
Обвинувачений ОСОБА_7 в ході судового розгляду, свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не визнав. Від дачі показань в порядку ст.351 КПК України відмовився на підставі ст.63 Конституції України, проте, відповідаючи на питання учасників судового розгляду, пояснив, що він 06.09.2013р. на своєму автомобілі ЗАЗ не порушуючи ПДР рухався у напрямку Мостиська, зі швидкістю 70 км/год. Попереду, рухався легковий автомобіль, який звернув в населений пункт Судова Вишня. Рухався з увімкненими фарами ближнього світла. Потерпілий будучи в нетверезому стані появився на проїжджій частині автодороги несподівано. Раніше він його не бачив і не міг побачити. Намагаючись уникнути наїзду на пішохода, він розпочав гальмувати, та звертати вправо про що свідчить падіння потерпілого на лівий бік автомобіля.
Просив взяти до уваги висновок експертизи № 4330, який складено на його користь, та просив його виправдати. Вважає винним у ДТП пішохода ОСОБА_9 який, переходячи проїзну частину за межами пішоходного переходу, проявив неуважність та не переконався у безпеці свого руху, чим порушив ПДР України. Також вважає недопустимими дані, які містяться у слідчому експерименті, проведеним за його участі у статусі свідка, та дані висновків автотехнічних експертиз.
Потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що 06.09.2013 р. її син ОСОБА_10 провідував своїх дітей, у вечірній час вона дізналась, що він потрапив в ДТП та перебуває в м. Мостиськах у відділенні реанімації Мостиської лікарні, довгий час перебував у комі та не підлягав транспортуванню. Три місяці знаходився у лікувальному закладі, прийшовши до свідомості по пам"яті розповів про наїзд на нього легкового автомобіля, натепер є нерухомий, внаслідок отриманих травм в ДТП став інвалідом першої групи, заробити гроші на утримання себе та малолітніх двох дітей не може, потребує щоденного догляду та систематичної сторонньої допомоги. Матеральної допомоги ОСОБА_11 не надавав, тепер вона єдина утримує та доглядає свого сина. У результаті ДТП крім понесених матеріальних затрат на лікування сина вона зазнала і моральної шкоди,має психоемоційні навантаження, в неї значно погіршився стан її здоров"я, вона втратила спокій та можливість використовувати час для себе та на свій розсуд. Просила ОСОБА_7 суворо не карати, цивільний позов заявлений нею про відшкодування шкоди підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.
Допитавши потерпілу, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження та оцінивши всі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України доведена повністю зібраними доказами.
Свідок ОСОБА_12 , яка їхала в той день пасажиром в автомобілі Зінько суду показала, що водій їхав з невеликою швидкістю оскільки машина була добре завантаженою, рухались по правій крайній смузі автодороги. Близько 22 години на автодорозі Львів-Шегині за два метри побачила людину, ОСОБА_11 почав відразу гальмувати однак потерпілий ОСОБА_10 будучи у нетверезому стані, стояв на роздільній білій смузі дороги, а потім практично впав на капот їхнього автомобіля, розбилось лобове скло, з капота потерпілий впав на асфальт при повній зупинці автомобіля. Внаслідок ДТП автомобіль був пошкоджений з лівої сторони.
Свідок ОСОБА_13 суду показав, що 06.09.2013 р. він їхав з с. Шегині близько 22 години, приблизно за 200 м. бачив, що йому на зустріч рухались два автомобілі один з яких повернув в с. Судова Вишня, другий продовжив рух по своїй смузі дороги в зустрічному йому напрямку, саме від освітлення дороги фарами цих же автомобілів в поле зору йому потрапив силует який стояв на дорозі, а потім побачив тінь як щось підлетіло серед дороги, підїхавши ближче побачив потерпілого на асфальті, який злетів з капота автомобіля та пошкоджений автомобіль під керуванням ОСОБА_11 . Інших автомобілів при ДТП не було, він зупинився для надання допомоги, а після зупинився інший автомобіль водій якого викликав працівників поліції та швидку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена письмовими доказами.
Протоколом огляду місця ДТП від 06.09.2013 р., схемою та таблицями зображень до нього (т.2 а.с.11-19) зафіксовано місце ДТП на автодорозі сполученням Львів-Шегині поблизу села Княжий Міст. З даних документів вбачається, що ДТП сталася в районі автодороги у напрямку Мостиська горизонтальному відрізку автодороги з асфальтованим покриттям, сухим на момент огляду. Ширина проїзної частини 3.90 м, призначена для руху у двох напрямках з розділовою смугою з узбіччями по обидві сторони проїзної частини. Даних про наявність в районі місця ДТП будь-яких пошкоджень автодороги (вибоїн чи ін.) протокол не містить. На місці події зафіксовано положення транспортниого засобу марки ЗАЗ 110308, осип слідів та бруду, сліди РБК.
Згідно висновком судової експертизи з визначення технічного стану транспортного засобу автомобіля «ЗАЗ-110308» (т.2 а.с.32,44-46), проведеної експертом Львівського НДЕКЦ ОСОБА_14 на підставі постанови слідчого про призначення експертизи з визначення технічного стану транспортного засобу, автомобіль має зовнішні ушкодження аварійного характеру у лівій передній частині. На момент проведення огляду ходова частина, рульове керування та гальмівна система автомобіля не мали технічних несправностей, які могли виникнути до ДТП.
Із записів в протоколі від 05.06.2014 р. (т.2 а.с. 52), проведення слідчого експерименту з відтворення обставин та обстановки події за обставинами ДТП видно, що ОСОБА_7 в присутності понятих зорієнтувавшись на місцевості показав що дійсно 06 вересня 2013 р. близько 22 години автомобіль під його керуванням рухався по автодорозі сполучення Львів-Шегині не доїжджаючи до с. Княжий Міст Мостиського району на дальньому світлі фар в крайній лівій смузі автодороги, яка в даному місці дороги має дві смуги для руху в різних напрямках з швидкістю 70 км/год. На віддалі 194.8 м.від передньої частини свого автомобіля на смузі що розділяє зустрічні потоки ТЗ він побачив у світлі фар пішохода який чи то стояв чи то рухався, однак як показав на місці події, він не звернув на це уваги та продовжив рух не зменшуючи швидкості. Показував.що попереду нього в тій же смузі рухався автомобіль, водій якого зменшуючи швидкість готуючись до виконання маневру лівого повороту звернув до м.Судова Вишня, а він перелаштував свій автомобіль в смугу праворуч перемикнув світло фар на ближнє і продовжив рух де подівся пішоход не звернув уваги, проїхавши за 5 метрів перед автомобілем побачив пішохода, застосував гальмування і викрутив кермо праворуч однак уникнути наїзду на пішохода не зміг.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 24.07. 2014 р. № 1/628, в даній дорожній ситуації водій автомобіля ЗАЗ -110308 ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами п.п.12.2,12.3 чинних ПДР України, водій мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Згідно п.3 зазначеного висновку з технічної точки зору, при заданих в постанові про призначення вихідних даних, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стала суперечність дій водія автомобіля «ЗАЗ-110308» ОСОБА_7 технічним вимогам п.12.3 чинних ПДР. ( т.2 а.с. 61-66).
Висновком додаткової автотехнічної експертизи від 31.07.2015 р. № 1/661 згідно з якою водій ОСОБА_7 повинен був у відповідності з вимогами ПДРУ та з технічної точки зору, при русі в умовах недостатньої видимості або погіршення видимості у напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів рухатись з такою швидкістю, щоб мати змогу зупинити свій транспортний засіб у межах видимості дороги, в даному разі ОСОБА_7 повинен був керуватися технічними вимогами п.п.12.2,12.3 та 19.3 ПДРУ, ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 (т.2 а.с.90).
Згідно висновку додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи № 3317 від 23.09.2015 р. вбачається, що водій ОСОБА_7 повинен був з технічної точки зору керуватися вимогами п.п.12.3 та 1.10 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був застосувати екстрене гальмування , та він мав технічну можливість уникнути скоєння наїзду на пішохода (т.2 а.с.101).
Допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_14 підтвердив свої висновки, суду пояснив, що був присутній при слідчому експерименті 24.05.2014 р. експеримент проводився з транспортним засобом яким керував ОСОБА_7 , останній міняв свої покази. При дослідженні виснововки були зроблені у відповідності до встановлених методик. При проведенні експертиз використовувалися дані, надані для їх проведення матеріалів кримінального провадження.
При проведенні судово-медичної експертизи 10.10.2013 р. гр. ОСОБА_9 (т.2 а.с. 48,49) у останнього за даними медичних документів виявлено, що була поєднана травма тіла у вигляді забою головного мозку, крововиливу в речовину мозку та під тверду мозкову облонку, закритого перелому кісток лівої гомілки з ушкодженням зв`язок лівого колінного суглобу. Вказані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли утворитися 06 вересня 2013 року в момент дорожньо транспортної пригоди та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння.
Згідно висновку експерта № 2994/2013-т проведеного на підставі постанови слідчого про призначення судово-медичної токсикологічної експертизи речового доказу крові від ОСОБА_9 у крові останноього виявлено етиловий спирт в кількості 2.11% (проміле) (т.2 а.с. 41).
Відповідно до висновку токсикологічної експертизи № 2993/2013-т у ОСОБА_7 не виявлено факту вживання етилового,метилового,пропілового спиртів. (т.2 а.с.39)
Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_7 заперечував свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та стверджував те, що безпосередньою причиною ДТП була аварійна ситуація яку створив сам потерпілий, який несподівано появився на дорозі.
Суд перевірив версію обвинуваченого, щодо обставин ДТП.
Із досліджених судом фактичних обставин у справі суд не встановив, що потерпілий ОСОБА_9 несподівано появився на дорозі або переходив дорогу в момент руху автомобіля. Показання свідка ОСОБА_15 , яка стверджувала, що потерпілого не було видно на дорозі і він несподівано умисно кинувся на автомобіль, не можуть братися судом до уваги через те, що вони спростовані показами свідка ОСОБА_13 , який суду показав, що в цей же час він рухаючись в зустрічному напрямку за 200 м. бачив силует який стояв на білій роздільній смузі автодороги саме від освітлення фарами автомобіля під керуванням ОСОБА_11 та іншого, що звернув в напрямку Судової Вишні. З огляду на те, що обвинувачений та свідок ОСОБА_15 є чоловік та дружина суд критично в цій частині оцінює її покази.
Проаналізувавши висновок судової авто технічної експертизи № 4330 від 03.02.2015 р. на який посилається обвинувачений, як незалежний, суд вбачає в ньому абстрактні відповіді, які в подальшому конкретизовані іншими висновками, тому не може покладати такий в основу вироку.
З урахуванням зазначеного з досліджених у ході судового розгляду доказів версія захисту обвинуваченого ОСОБА_16 про визнання очевидно недопустимими докази отримані в ході слідчого експерименту від 05.06.2014 р. від ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що останній в якості свідка не мав змоги скористатися правовою допомогою, та визнання недопустимим висновку експерта № 1/628 від 24.07.2014 р. не знайшли свого підтвердження, оскільки як встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_7 постійно змінював покази на досудовому слідстві у зв`язку з чим перебував у статусі свідка, саме з його пояснень було зібрано матеріали на досудовому слідстві з урахуванням яких проводились всі експертизи та слідчий експеримент, крім того він мав змогу самостійно звернутися в центр надання безоплатної правової допомоги.
Зважаючи на обсяг та характер фактичних обставин, встановлених у справі, суд відкидає висунуті обвинуваченим ОСОБА_11 на свій захист доводи про його невинуватість, оскільки відповідно до п. 12.2 ПДР у темну пору доби швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, а відповідно до п.12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинення транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, саме невиконання обвинуваченим вищезазначених пунктів ПДР знаходиться в причинному зв`язку з виникненням та наслідками дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, а тому дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Підсудний ОСОБА_7 вчинив необережний тяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності. За місцем проживання, характеризується позитивно, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває. Від застосування норм Закону України «Про амністію в 2016 році» категорично відмовився.
Відповідно до ч.2 ст.66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами: вчинення злочину вперше.
Зазначені пом`якшуючі обставини є достатніми для призначення покарання ОСОБА_7 наближеного до мінімально визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України строку позбавлення волі, з можливим звільненням його від відбуття покарання з випробуванням, та з урахуванням того, що він відвідує лікарів і йому необхідний транспортний засіб, не застосовує ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив.
Розглядаючи цивільний позов, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих на їх підтвердження, суд прийшов наступного.
З урахуванням характеру та локалізації тілесних ушкоджень, їх масивності, встановлених комісійною судово-медичною експертизою №6 від 07 листопада 2016 р. підтверджено що у ОСОБА_9 стійка втрата працездатності по наслідкам перенесеної травми голови, отриманої під час ДТП у вересні 2013 р. складає 100%.
Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, регулюється, зокрема, ЦК України, законами України «Про страхування», «;Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним до таких правовідносин та підлягає пріоритетному застосуванню, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р." Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" та іншими.
Питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, вирішується відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України, за якими шкода, завдана особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно ч.3 зазначеної статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Виходячи з положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_4 до ОСОБА_7 та ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.27-74) підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_4 мотивований тим, що вони є потерпілими внаслідок ДТП за участю обвинуваченого ОСОБА_7 . Після спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень він продовжує лікуватись а його мати ОСОБА_4 продовжує нести затрати на лікування, з урахуванням підтверджуючих документів просили стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_9 25678.25 грн. матеріальної шкоди пов`язаної з лікуванням, компенсацію втрати стійкої працездатності одноразовим платежем у розмірі 30969.00 грн. за період з 06.09.2013 р. по листопад включно 2015 р., та компенсацію втрати стійкої працездатності щомісячними платежами по 1147.00 грн. протягом 9 місяців починаючи з 01.12.2015 р.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 компенсацію втрати стійкої працездатності щомісячними платежами по 1378 грн., починаючи з 01.09.2016 р. на період часу до відновлення працездатності.
Представники потерпілих позов підтримали, заявили, що правопорушенням потерпілим завдана моральна шкода, що виразилася у тому, що ОСОБА_9 переніс та переносить фізичний біль, нервові страждання, став інвалідом 1 групи, не може заробляти гроші для утримання своїх неповнолітніх дітей. До ДТП потерпілий вів активний спосіб життя, а після порушений нормальний його ритм, він переніс складну операцію. На тривалий час прикутий до ліжка. До теперішнього часу потребує сторонньої допомоги рідних, фактично є обмеженим у проявах своєї життєдіяльності та залежним від інших людей. Отримана ним травма потребує тривалого реабілітаційного періоду, стала для нього та його матері ОСОБА_4 тяжким не лише фізичним та моральним тягарем, а й фінансовим. Його стан здоров`я постійно потребує коштів на лікування, яких не вистачає, що також пригнічує його моральний стан через безпорадність, зумовлену неможливістю своїми зусиллями змінити ситуацію, в яку потрапив.
Завдану моральну шкоду потерпілі ОСОБА_9 оцінив у 300000 грн., з яких у розмірі 5000 грн. просить стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», а 295000 грн. з обвинуваченого ОСОБА_7 .
ОСОБА_4 просить стягнути на її користь 100000 грн. завданої моральної шкоди з ОСОБА_7 .
Цивільний відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» (т.2 а.с.126) в судове засідання не явились, подали заперечення у яких посилався на те, що до страхової компанії надійшло повідомлення однак необхідно заяву від ОСОБА_9 , яка до цього часу не надійшла. при відповідному документальному підтвердженні можуть бути задоволені.
Обвинувачений ОСОБА_7 цивільного позову взагалі не визнав.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 звертає увагу на те, якщо суд дійде висновку вини його підзахисного то при вирішенні цивільного позову просив врахувати, що потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння, що могло суттєво вплинути на належну реакцію.
Однак, суд виходить з того, що положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.
Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
В судовому засіданні встановлено, що ні потерпілий, ні страхувальник не подавали заяви до страховика ПАТ «НАСК «Оранта» про виплату страхового відшкодування в зв`язку з настанням страхового випадку, а також не подавали документи до страхової компанії.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обов`язок про відшкодування заподіяної шкоди страховиком випливає не з обвинувачення, яке пред`явлено обвинуваченому, а з договірних зобов`язань про відшкодування шкоди, які визначаються спеціальним законом, зокрема - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV, яким передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди і умови такого відшкодування.
Питання правовідносин, які випливають з договірних відносин із страховими компаніями потребують таких досліджень, що не притаманні кримінальному процесу з урахуванням його специфіки та строків судового розгляду.
Крім того, суд враховує ту обставину, що цивільним відповідачем не приймалося рішення про відмову потерпілому у сплаті страхового відшкодування, так як потерпілий та страхувальник до страхової компанії не зверталися з заявами про сплату страхового відшкодування та не подавали документів, необхідних для з`ясування можливості наявності умов та підстав для виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З огляду на викладене, суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно залишити без розгляду.
Щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 компенсації втрати стійкої працездатності така вимога належить залишенню без розгляду, оскільки до позовної заяви не долучено доказів про отримання позивачем пенсії по інвалідності та розміру такої, не долучено свідоцтв про народження дітей, як таких що перебували на утриманні потерпілого.
У ході судового розгляду суд прийшов до висновку, що ОСОБА_9 та ОСОБА_4 довели завдання їм моральної шкоди, що виразилася у спричиненому потерпілому ОСОБА_9 внаслідок отриманих у результаті ДТП тілесних ушкоджень фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує зазнавати у зв`язку з ушкодженням здоров`я. У зв`язку з наведеним з урахуванням принципу розумності та справедливості, та з урахуванням віку і стану здоров"я обвинуваченого (є інвалідом 3 групи) суд вважає, за належне стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 100 000 грн. завданої йому моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 стягнути 100 000 грн. завданої їй моральної шкоди.
З урахуванням часткового задоволення цивільних позовів відповідно до ст.124 КПК України, ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог стягненню з ОСОБА_7 на користь держави підлягають витрати на сплату судового збору, виходячи зі ставок, визначених у п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", що діяли на час подачі позову, на загальну суму 2000 грн., (дві тисячі грн.)
Так на користь держави стягненню підлягають витрати на залучення експертів на загальну суму 4915 грн.14 коп.
Відповідно до ст.100 КПК України речовий доказ у кримінальному провадженні: автомобіль марки «ЗАЗ 110308», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернуто законному власнику необхідно залишити останньому за належністю, як володільцю цього майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши для нього іспитовий строк тривалістю один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши позивачу право у випадку відмови задоволення заяви він не позбавлений права звернутися до суду в цивільному порядку.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 в частині стягнення компенсації втрати стійкої працездатності залишити без розгляду, роз`яснивши йому право при зібранні належних та допустимих доказів звернутися до суду з позовом в цивільному порядку.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, задовольнити на користь ОСОБА_9 частково, на користь ОСОБА_4 повністю.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_9 ( АДРЕСА_2 ) 100000 (сто тисяч грн.) моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) 100000 (сто тисяч грн.) моральної шкоди.
Речовий доказ у даному кримінальному провадженні: автомобіль ЗАЗ - 110308", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_7 - залишити йому за належністю як власнику.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 судовий збір пропорційно задоволеного позову в сумі 2000 грн. (дві тисячі грн.)
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 4915 грн.14 коп (чотири тисячі дев`ятсот п`ятнадцять грн.) 14 коп. (отримувач коштів УДКСУ у Залізничному районі м.Львова, , р/р 0003, МФО 825014)
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, не пізніше наступного дня після ухвалення судового рішення.
Суддя ОСОБА_1