АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУНС 652/338/17 Номер провадження 11-кп/791/850/17 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1 Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого судді:ОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаряОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченогоОСОБА_7 ,
ЗахисникаАдвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_9 на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04 серпня 2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Інгулець Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого майстром дільниці ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
Засуджено:

за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Згідно ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань апробації про зміну місця роботи та проживання.

Постановлено стягнути на користь держави 1590 грн. судових витрат за проведення експертиз.
Вирішено питання з речовими доказами по справі.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 02.05.2017 року близько 03 години, знаходячись біля магазину бару ПП «Камінська», розташованого за адресою вул. Менонітська, 76 с. Кочубеївка Високопільського району Херсонської області, переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень іншій особі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_10 , умисно, наніс останньому два удари предметом, зовні схожим на розкладний ніж в область спини та шиї, чим спричинив ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи № 14 від 22.06.2017 року тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини справа з пошкодженням міжреберної артерії, різаної рани шиї, які утворились в результаті двох ударів колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа, за ознакою небезпеки для життя, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник прокурора Херсонської області ОСОБА_11 , в якій не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, вважає вирок місцевого суду таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. На думку апелянта, суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання з урахуванням положень ст. 75 КК України не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та інші обставини провадження. Своє рішення про застосування ст. 75 КК України суд, на думку апелянта, безпідставно обґрунтував тим, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, притягується до кримінальної відповідальності вперше, має на утриманні неповнолітню дитину. Проте вказані обставини є лише даними про особу обвинуваченого, які судом не визнано пом`якшуючими покарання обставинами, тому ці данні не можуть слугувати підставами для застосування ст. 75 КК України, але можуть бути враховані при призначенні покарання у мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України. Крім того, суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами визнання вини, щире каяття ОСОБА_7 , обґрунтувавши ними можливість застосування ст. 75 КК України, що на думку апелянта є помилковим, оскільки свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_7 визнав під тиском зібраних у провадженні доказів, оскільки потерпілий вказав на нього як на особу, що заподіяла тілесні ушкодження. Тому визнання ним вини, як і його щире каяття слід розцінювати вимушеним та бажанням переконати суд на призначення йому найменш суворого покарання. Крім того, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції формально послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, при цьому не дав належної оцінки підвищеній суспільній небезпеці вчиненого злочину та його обставинам, що полягало в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень людині із застосуванням знаряддя з підвищеними травмуючими властивостями ножа. Враховуючи вищевикладене просить вирок місцевого суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На вказану апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали свої заперечення, в яких заперечували проти задоволення апеляційної скарги заступника прокурора області ОСОБА_9 .
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, є обґрунтованими та належно мотивованими, та ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місце проживання характеризується виключно позитивно, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжує.
Також, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину у вчиненому визнав повністю, щиро кається, відшкодував потерпілому матеріальну шкоду завдану злочином, на його утриманні перебуває малолітня дитина, має постійне місце роботи, що вказує на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та постійного джерела прибутку.
Крім того, цілком слушно при призначенні покарання ОСОБА_7 врахована і позиція потерпілого, який будь яких претензій до обвинуваченого не має та просив призначити йому покарання із застосування положень ст. 75 КК України.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції цілком слушно віднесено визнання вини та щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання відсутні.
Враховуючи наведене, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання і дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України обов`язків, та належним чином такий висновок вмотивував.
На думку колегії суддів, таке покарання є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав вважати, що призначене обвинуваченому покарання є несправедливим через його м`якість, як про те зазначає в апеляційній скарзі прокурор, не вбачається.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст. 75, 76 КК України, безпідтсавно послався на те, що останній характеризується позитивно, притягується до кримінальної відповідальності вперше, має на утриманні неповнолітню дитину допустив порушення, оскільки вказані обставини є лише даними про особу обвинуваченого, які судом не визнано пом`якшуючими покарання обставинами, тому ці данні не можуть слугувати підставами для застосування ст. 75 КК України, але можуть бути враховані при призначенні покарання у мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, не ґрунтуються на законі і не можуть слугувати підставою для висновку про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд вказані обставини фактично встановив, врахував при призначенні покарання, а той факт, що він не визнав їх як пом`якшуючими покарання обставинами, не перешкоджає врахуванню їх при застосуванні положень ст. 75 КК України, оскільки вони не містять такої вимоги, що такого висновку суд має дійти саме на підставі обставин, котрі він визнав такими, що пом`якшують покарання.
Неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення та щиро розкаявся лише під тиском зібраних доказів, оскільки потерпілий вказав на нього як на особу, що заподіяла тілесні ушкодження. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю і щиро розкаявся як і під час досудового розслідування так і під час розгляду справи судом першої інстанції. Крім того, вказані пом`якшуючі покарання обставини встановлені слідчим і затвердженні прокурором у провадженні, що відображено в обвинувальному акті.
Тобто ті обставини, які на думку апелянта не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , були відомі суду першої інстанції на час постановлення вироку, та цілком враховані судом, що знайшло підтвердження в оскаржуваному вироку суду.
Крім того, як вбачається з аудіозапису судових дебатів, прокурор ОСОБА_10 , яка підтримувала державне обвинувачення в суді першої інстанції, під час свого виступу в судових дебатах клопотала перед судом призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням положень ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку 3 роки. Як вбачається з вироку місцевого суду, з вказаною позицію обвинувачення суд першої інстанції фактично погодився і призначив саме таке покарання. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що, враховуючи вимоги апеляційної скарги, позиція обвинувачення є непослідовною.
З вищевказаних підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а отже підстав для скасування оскаржуваного вироку не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04 серпня 2017 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала Апеляційного суду Херсонської області може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня її проголошення.
Повний текст ухвали буде оголошено о 09:15 годині 09 листопада 2017 року.
Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом :
Суддя: