Постанова
Іменем України
22 березня 2018 року

м. Київ
справа № 630/340/14-к
провадження № 51-2055 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , громадянина України, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Жовтневе Золочівського району Харківської області, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Люботинського міського суду Харківської області від 19 лютого 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Цивільний позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.
Прийняте рішення щодо процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 16 жовтня 2012 року приблизно о 23.50 год., керуючи технічно справним автомобілем «МАЗ-551608-236» державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом-самоскидом «МАЗ-856102-010» державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись автошляхом «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони м. Києва в напрямку м. Харкова зі швидкістю близько 40 км/год, на 459 км. + 700 метрів в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху проявив неуважність, при виникненні перешкоди у вигляді автомобіля та автобуса, що стояли попереду нього в попутному напрямку, які від об`єктивно був здатний виявити, не вжив своєчасних заходів до зниження швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на стоячі попереду нього в попутному напрямку автомобіль «Ауді-100» державний номерний знак НОМЕР_3 , автобус «Мерседес-Бенц 0403» державний номерний знак НОМЕР_4 , «Фольксваген-Пассат» державний номерний знак НОМЕР_5 , автомобіль «МАН» державний номерний знак НОМЕР_6 з полупричепом «DON BUR» державний номерний знак НОМЕР_7 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 був смертельно травмований на місці пригоди, а пішохід ОСОБА_9 був госпіталізований до Харківської обласної клінічної лікарні, де помер від отриманих тілесних ушкоджень.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у частині залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_7 скасовано і призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо нього скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На думку засудженого, в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні докази для доведення його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК. Вказує, що вирок ґрунтується виключно на даних автотехнічної експертизи. Разом з тим, всупереч вимогам ст. 332 КПК таку експертизу призначено за клопотанням прокурора без надання можливості стороні захисту поставити експерту свої запитання. Крім того, порушенням вимог процесуального закону вважає участь в суді першої інстанції прокурора ОСОБА_10 , яка не входила до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні. Вказані обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який всупереч вимогам ст. 419 КПК доводів апеляційної скарги засудженого належним чином не перевірив, мотивів щодо їх спростування не навів та безпідставно залишив вирок місцевого суду без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу засудженого необґрунтованою та просила відмовити у її задоволенні.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість вказані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляцію ОСОБА_6 в частині встановлених місцевим судом обставин, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286 КК кваліфіковані правильно.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
В основу вироку суд правильно поклав показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, а також дані висновків судових експертиз. Як повідомили в судовому засіданні свідки, видимість на момент зіткнення становила не менше 50-70 м. Згідно висновку експерта за таких умов видимості ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на перешкоду, а тому порушення ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку з подією, що відбулась.
При цьому доводи засудженого про порушення судом вимог процесуального закону під час призначення судом комплексної судової автотехнічної та трасологічної експертизи є необґрунтованими. Як убачається з матеріалів справи, клопотання прокурора про призначення вказаної експертизи ставилось на обговорення учасників судового провадження, що не позбавляло можливості сторону захисту ставити перед експертом свої запитання (т. 5 а. с. 232-236).
Таким чином, безпосередньо дослідивши докази у справі, суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК.
Не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження й доводи засудженого про відсутність повноважень у прокурора ОСОБА_10 на підтримання державного обвинувачення в суді. Так, згідно постанови першого заступника прокурора Харківської області від 25 лютого 2015 року згаданого прокурора включено до групи прокурорів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , а тому вимоги процесуального закону у даному випадку не порушені (т. 6 а.с. 92).
Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_6 , які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Люботинського міського суду Харківської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3