Справа № 504/2300/17
Провадження №1-кп/523/700/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 17.07.2017 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0001301 від 22.07.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а також цивільний позов зазначеного потерпілого від 20.05.2017 року (в рамках цього ж кримінального провадження) до вказаного обвинуваченого, -

В С Т А Н О В И В:
01.08.2017 року на адресу Суворовського районного суду м.Одеси за ухвалою Апеляційного суду Одеської області надійшли обвинувальний акт й додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а також цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до вказаного обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, які ухвалою судді від 02.08.2017 року призначені для розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Під час підготовчого провадження, з`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_3 щодо можливості призначення до судового розгляду зазначеного обвинувального акту разом із цивільним позовом або їх повернення прокурору, заслухавши з цих же питань й підтримавших думку прокурора, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_4 , вислухавши думку захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які залишили вирішення цих питань на розсуд суду та під час чого останній пояснив суду про отримання ним копії обвинувального акту саме у кримінальному провадженні «№001301», зазначеному ним в наданій для огляду й доданій до обвинувального акту його розписці, дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Положення ст.291 цього ж Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч.4 ст.291, ст.293 зазначеного Кодексу, до обвинувального акту, за загальним правилом й поміж іншого, має додаватися розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову, у випадку його пред`явлення під час досудового розслідування, які прокурор зобов`язаний надати до суду разом з обвинувальним актом, а надання до суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
За ч.1 ст.91 вказаного Кодексу, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, а формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, згідно з диспозицією певної статті КК України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
З огляду на вимоги ст.7 означеного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та розумність його строків.

За приписами ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.
Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 , ані старшим слідчим СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , ані прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки у формулюванні обвинувачення не наведено мотивів вчинення інкримінованого вказаному обвинуваченому діяння, а посилання у зазначеному акті при формулюванні обвинувачення на (дослівно) «вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України» та на висновок судово-медичної експертизи з визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження потерпілого ОСОБА_4 , який є в розпорядженні органу досудового розслідування, - порушує принцип презумпції невинуватості та забезпеченні доведеності вини, передчасно й до початку судового розгляду кримінального провадження розкриває сутність означеного доказу обвинувачення й суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, відповідно, та свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, що є неприпустимим.
Втім, до розглядуваного судом обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001301 від 22.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , прокурором додано розписку вказаного обвинуваченого про отримання копії обвинувального акту в іншому кримінальному провадженні «№001301», що також підтверджено вказаним обвинуваченим у підготовчому судовому засіданні, але обвинувальний акт у останньому з проваджень, про який йдеться у розписці обвинуваченого, - на розгляд цього суду не надходив, що у свою чергу не уявляє собою підтвердження дотримання прокурором вимог ч.4 ст.291, ст.293 КПК України.
Зазначені вище обставини суперечать принципам верховенства права й презумпції невинуватості, неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, закріплених в ст.ст.7, 8, 17, 22, 23 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.8 цього ж Кодексу, підлягає обов`язковому застосуванню.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
За правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові №5-328кс16 від 24.11.2016 року та за ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для застосування усіма суб`єктами владних повноважень і судами, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Викладені вище обставини невідповідності обвинувального акту від 17.07.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 вимогам ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2, 7, 9, 21, 22 цього ж Кодексу, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи презумпції невинуватості, безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, що унеможливлюють призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту разом із цивільним позовом у цьому ж кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту разом із цивільним позовом прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області, для усунення протягом розумного строку виявлених судом недоліків.

Керуючись ст.ст.2, 3, 7, 8, 9, 17, 22, 23, 291, 293, 314, 337, 369-372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт від 17.07.2017 року й додатки до нього у кримінальному провадженні №0001301 від 22.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, разом із цивільним позовом у цьому ж кримінальному провадженні, - повернути керівнику Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Копії повного тексту ухвали направити для виконання керівнику Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1