Справа № 635/7333/17
Провадження № 1-кп/635/539/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2018 року с. Покотилівка.
Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002392 від 13.11.2017 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, громадянки України,, освіта середня, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 13 грудня 2016 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки, із застосуванням ст. 75 КК України іспитовим строком один рік,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимою Харківським районним судом Харківської області від 13.12.2016 року зач. 2, ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, якій було призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від покарання з іспитовим строком на один рік, на шлях виправлення не стала та знову скоїла корисливий злочин при наступних обставинах:

Так, 08.11.2017 року, приблизно 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, з клумби, яка розташована біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, незаконно таємно викрала п`ять кущів декоративної рослини ялівець сланкі козацький «Тамарісцифлорія» з кореневищем вартістю одного куща, згідно висновку товарознавчої експертизи № 23085 від 24.11.2017 року, 600,00 гривень, які належать ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_5 з викраденим майном зникла з місця вчинення кримінального правопорушення, звернувши його на свою користь, чим спричинила потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 3000,00 гривень.

Крім того, 11.11.2017 року, приблизно о 17.00 годині, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, з клумби, яка розташована біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, незаконно таємно викрала два куща декоративної рослини ялівець сланкі козацький «Тамарісцифлорія» з кореневищем вартістю одного куща, згідно висновку товарознавчої експертизи № 23085 від 24.11.2017 року, 600,00 гривень, які належать ОСОБА_4 . Після чого. ОСОБА_5 з викраденим майном зникла з місця вчинення кримінального правопорушення, звернувши його на свою користь, чим спричинила потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1200,00 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, визнала повністю, дала покази, підтвердивши обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щодо часу, місця та способу його настання, щиро розкаялася у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_5 вважала недоцільним дослідження доказів, так як повністю погодилася з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченої ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, витрат на проведення експертизи.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гуренка проти України № 2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченої ОСОБА_5 щодо обставин таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно.

Суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, тобто в скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно. Тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки вона скоїла таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винної, та обставини, що пом`якшують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд не вбачає.

Суд знаходить, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , в своїй сукупності не є виключними та істотно не знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, не знижують суспільну небезпеку правопорушення до рівня, що виходить за межи, встановлені у санкції ч.2 ст. 185 КК України, покарань, що виключає застосування до обвинуваченої положень статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

В зв`язку з відсутністю обставини, що пом`якшує покарання, передбаченої п.2 ч.1 ст. 66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 положень ст. 69-1 КК України, у суду відсутні.

Судом вивчалися відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_5 та встановлено, що вона є громадянкою України, раніше судима 13 грудня 2016 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки, із застосуванням ст. 75 КК України іспитовим строком один рік, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ч.3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів, можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, і вважає, що обвинуваченій ОСОБА_5 має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів.

При призначенні покарання, суд, враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_5 скоїла кримінальне правопорушення в період іспитового строку, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року, яким її було засуджено за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки, із застосуванням ст. 75 КК України - іспитовим строком один рік, призначивши покарання за новий злочин, остаточно призначає покарання обвинуваченій ОСОБА_5 за правилами ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 23085 від 24.11.2017 року в розмірі 495 гривень задовольнити та стягнути зазначену суму з обвинуваченої ОСОБА_5 користь Держави Україна в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Цивільний позов по справі не заявлено.
Запобіжний захід не обирався.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки два місяці.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України, до призначеного покарання, суд, частково, у вигляді одного місяця позбавлення волі приєднує невідбуту частину покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року та остаточно призначає покарання обвинуваченій ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі на строк два роки три місяці.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_5 рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто з моменту її фактичного затримання.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 23085 від 24.11.2017 року в розмірі 495 гривень задовольнити та стягнути зазначену суму з обвинуваченої ОСОБА_5 користь Держави Україна в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Речовий докази кущі декоративної рослини у кількості трьох штук, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_4 , вважати переданими за належністю.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1