Справа № 373/1306/17
УХВАЛА

09 лютого 2018 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору в кримінальному провадженні №0001199 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 191, ч.3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України,
в с т а н о в и в :
До суду надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001199 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.191 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 подав клопотання про повернення вищезазначеного обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам КПК України. Своє клопотання обґрунтував тим, що формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_4 є неконкретним та неповним, тому порушує право на захист його підзахисного. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жодна підозра не оголошувалася, тобто по даному кримінальному провадженню процесуального становища підозрюваного у них не було, що суперечить вимогам ст.276-279 КПК України та свідчить про недотримання органом досудового розслідування права підозрюваного на захист. Крім того, в обвинувальному акті відсутні дані про потерпілого, якому завдана шкода внаслідок вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.191 КК України, а в реєстрі матеріалів кримінального провадження не відображено даних про визнання будь-якої особи потерпілою у даному провадженні. Також, не зазначено в редакції якого закону про кримінальну відповідальність висунуто обвинувачення ОСОБА_4 , оскільки ст.368 КК України має декілька редакцій. Відповідно до ухвал суду першої інстанції, які були залишені в силі судом апеляційної інстанції, обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню вже двічі був направлений прокурору для виправлення даних недоліків, однак недоліки виправлені не були.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання захисника. Вважає, що при складенні вищезазначеного обвинувального акту були дотримані вимоги ст.291 КПК України. Крім того, відповідність даного обвинувального акту встановлена ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2017 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_7 підтримали клопотання захисника ОСОБА_6 .
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 також вважають за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору.
Судом встановлено наступне.
Відповідно до ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001199 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.191 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України, був повернутий прокурору для приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог у зв`язку із не зазначенням в обвинувальному акті анкетних даних потерпілого; не зазначено моменту виникнення попередньої домовленості на вчинення злочину між обвинуваченими, що свідчить про неповноту формулювання обвинувачення; непред`явлення обвинуваченим підозри в рамках даного кримінального провадження, що свідчить про порушення їхнього права на захист .
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 березня 2016 року вищезазначену ухвалу було змінено. Було виключено з мотивувальної частини посилання суду, як на підставу для повернення прокурору обвинувального акту, не зазначення в обвинувальному акті анкетних відомостей потерпілого, що стосується інкримінованого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. В решті ухвалу залишено без змін.
Згідно з ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року вищезазначений обвинувальний акт був повторно повернутий прокурору для приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог з аналогічних підстав.
Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2016 року дану ухвалу було залишено без змін із вказівкою на її законність та обґрунтованість із зазначенням про правомірність наведених в ній підстав і мотивів повернення обвинувального акту.
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2017 року, врахувавши обставини, встановлені ухвалами Апеляційного суду Київської області від 03 березня та 08 грудня 2016 року, вищезазначений обвинувальний акт був втретє повернутий прокурору для приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог, оскільки вказані ухвалами судів першої та апеляційної інстанції недоліки прокурором не усунуті.
Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та зазначено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому правові підстави для його повернення прокурору відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України були відсутні. Призначено новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зважаючи на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2017 суд не бере до уваги усі попередні висновки, зроблені щодо відповідності обвинувального акту вимогам КПК України, оскільки Апеляційним судом Київської області висловлено свою позицію з цього приводу.
Відповідно до приписів ч. 3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Разом з тим, поза увагою судів, що попередньо розглядали це кримінальне провадження та вирішували питання відповідності обвинувального акту вимогам КПК України, залишились обставини, на які звернув увагу захисник ОСОБА_6 у своєму клопотанні.
Так, суд заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, у тому числі обвинувальний акт, дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
В обвинувальному акті зазначено про незаконне заволодіння ОСОБА_4 майном КП «Переяслав-Хмельницьке ВУКГ». Тобто, відповідним кримінальним правопорушенням (злочином), передбаченим ч. 2 ст. 191 КК України, інкримінується завдання ОСОБА_4 майнової шкоди на суму 28826 грн. 50 коп.
Разом з тим, в обвинувальному акті вказано, що «потерпілий (особа, на яку поширюються положення ч.ч. 1-3 ст.55 КПК України) у провадженні відсутній», що свідчить про можливе порушення прав особи, якій інкримінованими ОСОБА_4 діями завдано майнову шкоду на суму 28826 грн. 50 коп. Також, визначення потерпілого у кримінальному провадженні за ч. 2 ст.191 КК України є необхідним для вирішення питання форми обвинувачення відповідно до п.3 ч.1 ст.477 КПК України, що за певних обставин зокрема перешкоджає вирішенню питань, визначених п. 2 ч. 3 ст.314 КПК України.
Таким чином, обвинувальний акт не відповідає приписам п.3 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім того, відповідно до викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, що інкримінуються ОСОБА_4 за ч. 2 ст.191 КК України, мало місце отримання посадовими особами КП «Переяслав-Хмельницьке ВУКГ» конкретно визначених талонів на пальне у визначений час. При цьому, у формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_4 «заволодів майном КП «Переяслав-Хмельницьке ВУКГ», а саме талонами на пальне, загальна вартість яких на момент постачання до КП «Переяслав-Хмельницьке ВУКГ» складала 28826 грн. 50 коп.» у період часу з 26.12.2012 по 05.06.2015.
З зазначеного формулювання обвинувачення неможна визначити чи інкриміновані дії були вчинені одноразово у певний час чи здійснювались кілька разів у різний час (епізодами).
Зазначена невизначеність формулювання обвинувачення не дає можливості суду визначити обсяг пред`явленого обвинувачення у контексті положень ст. 32 КК України щодо розмежування повторності злочинів та продовжуваного злочину, зважаючи на те, що у викладі фактичних обставин кримінальних правопорушень, що інкримінуються ОСОБА_4 та формулюванні обвинувачення за ч. 2 ст.191 КК України, не вказано про спрямування умислу ОСОБА_4 у цих діях (чи охоплювались усі інкриміновані дії єдиним злочинним наміром).
Це, у свою чергу, позбавляє можливості суд вирішити у тому числі питання, визначені п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України (закриття кримінального провадження) у контексті ч.ч. 2, 8 ст. 284 КПК України (закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності).
Неконкретність такого обвинувачення порушує право на захист, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Таким чином, обвинувальний акт не відповідає приписам п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть. відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому ( рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції ( зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Також, зазначена стаття передбачає, що доказуванню підлягають: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9, 55, 91, 92, 284, 291, 314, 376, 392 КПК України, суд,
у х в а л и в :
Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору - задовольнити.
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001199 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 191, ч.3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України, прокурору, вказавши на необхідність приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено о 13 год. 45 хв. 13 лютого 2018 року.
Суддя ОСОБА_1