Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

6 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0012229 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Сегединці Городищенського району Черкаської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

судимого вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області

від 06.02.2015 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України

на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого

від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

________________________________

Справа № 11-кп/796/655/2018
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06.02.2015 року і за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 день.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає про незаконність вироку суду першої інстанції, оскільки суд поклав в обґрунтування своїх висновків про його винуватість припущення та недопустимі докази.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, ОСОБА_6 вказує, що під час досудового розслідування та судового розгляду не було встановлено, від чого настала смерть потерпілого, наявність причинно-наслідкового зв`язку між його діями, якщо вони були, та наслідками. Також стверджує про недопустимість протоколів слідчого експерименту за його та свідка ОСОБА_8 участі, оскільки в ході слідчих дій вони вказали неправдиву інформацію внаслідок застосування психологічного тиску та погроз з боку працівників органу досудового розслідування, про що він повідомляв суду, і під час судового провадження свідок допитана не була. З огляду на викладені обставини просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, стверджуючи про свою непричетність до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, просив вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 умисно заподіяв ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

28 серпня 2016 року близько 21 години 20 хвилин між ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , які знаходилися біля будинку АДРЕСА_3 поруч з озером Тельбін, виник словесний конфлікт. Після цього ОСОБА_6 на ґрунті особистої неприязні, з метою заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, умисно завдав йому три удари кулаками лівої та правої руки в голову, заподіявши тілесні ушкодження, в тому числі внутрішньочерепну травму з крововиливами під оболонки та шлуночки головного мозку та його набряком-набуханням, яка згідно з висновком експерта № 1958/2 від 29.08.2016 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку, а саме, даними, які містяться у протоколах огляду місця події, слідчого експерименту, висновках експерта.

Так, під час слідчого експерименту, який проводився 01.09.2016 року за участю свідка ОСОБА_8 , що було зафіксовано на відеозапис, свідок на місці показала, як 28.08.2016 року ОСОБА_6 разом з нею підійшов до ОСОБА_9 і запропонував поговорити. Коли ОСОБА_6 і ОСОБА_9 відійшли до будівлі, між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 почав розмахувати ножем, а ОСОБА_6 вдарив його в потилицю, від чого потерпілий вдарився об стіну і впав головою на асфальт. ОСОБА_9 хрипів, свідок і ОСОБА_6 пішли за сумками, а, повернувшись через 20 хвилин, побачили, що потерпілий вже мертвий і накритий курткою. Після цього ОСОБА_8 викликала швидку. Працівникам поліції вона повідомила, що потерпілого не знала і нічого не бачила, тому що злякалася (т.1 а.с.93-95).

Під час слідчого експерименту 01.09.2016 року ОСОБА_6 , який перебував у статусі підозрюваного, також на місці відтворив обставини і показав, що ОСОБА_9 на березі пив пиво і влаштував сварку. Потерпілий взяв сумку ОСОБА_8 , витрусив її, забрав кошти, і пив пиво з особами без визначеного місця проживання. Коли він підійшов і попросив повернути гроші, ОСОБА_9 витягнув з кишені ніж і запропонував відійти розібратися до будівлі. Там потерпілий віддав йому гроші, потім став махати ножем, і він двічі вдарив його кулаком в обличчя, від чого потерпілий впав на землю. Він похлопав ОСОБА_9 по щоках, той нормально себе почував і хрипів, бо був п`яний. Коли він повернувся через деякий час, потерпілий був мертвий і накритий курточкою. Працівникам поліції він і ОСОБА_8 повідомили, що шукали сумку і знайшли тіло (т.1 а.с.101-103).

Відповідно до даних у протоколі огляду місця події (трупа) від 29.08.2016 року на АДРЕСА_3 за будівлею спорткомплексу було виявлений труп невідомого чоловіка віком 20-25 років у пошкодженому одязі та з тілесними ушкодженнями у виді синців на повіках правого ока та садна на правій кисті (т.1 а.с.68-75).

Згідно з висновком експерта № 1958/2 від 27.10.2016 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено:

А) Синець на верхній повіці правого ока із забійною раною на його тлі, синець на нижній повіці правого ока із садном на його тлі, два садна в лобній ділянці праворуч, синець на переніссі з дрібними саднами на його тлі, синець в лівій скроневій ділянці із саднами на його тлі, множинні садна в лівій щічній ділянці та на межі лівої виличної та привушної ділянки, два синці на підборідді праворуч, крововиливи в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лобній ділянці праворуч, в лівій лобно-скроневій ділянці та в лівій тьмяно-потиличній ділянці, крововиливи під оболонки та шлуночки головного мозку, крововиливи під оболонки в стовбуровому відділі мозку, набряк- набухання тканини головного мозку.

Б) Садно по задній поверхні правої кисті та одне садно по зовнішній поверхні великого пальця середньої фаланги лівої кисті.

Смерть ОСОБА_9 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та шлуночки головного мозку та його набряком-набуханням, на що вказує вище описане в п.А.

Враховуючи характер, зовнішній вигляд та локалізацію ушкоджень, слід вважати, що всі зазначені ушкодження є прижиттєвими, виникли від дії тупого (тупих) предмету (предметів) за механізмом удару та тертя, особливості травмуючої поверхні якого (яких) не відобразилися. Вищевказана внутрішньочерепна травма, яка обумовила настання смерті, виникла по механізму удару та ротації, тобто внаслідок багаторазових ударів в ділянку голови (в тому числі по нефіксованій голові) подекуди зі зміщенням голови по одній з вісей тіла.

Враховуючи характер ушкоджень, дані судово-гістологічного дослідження (ступінь вираженості клітинної реакції), слід вважати, що вказані ушкодження, комплекс яких сформував внутрішньочерепну травму та обумовив настання смерті, виник приблизно за 30 хвилин до настання смерті постраждалого. Комплекс ушкоджень, описаний в п.А, який сформував внутрішньочерепну травму, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (небезпека для життя крововиливів під оболонки та шлуночки головного мозку та його набряком-набуханням). Між наявною внутрішньочерепною травмою та настанням смерті мається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Виявлене садно на правій кисті та одне садно на великому пальці лівої кисті утворились від дії тупого предмету за механізмом тертя, ймовірно, в той же самий часовий проміжок до настання смерті та мають ознаки легкого тілесного ушкодження, яке не потягло розладу здоров`я та в причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті не знаходиться (т.1 а.с.79-83).

Згідно з висновком експерта № 42/1958/2 від 09.11.2016 року виявлений при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 комплекс ушкоджень, що складає внутрішньочерепну травму, яка обумовила настання смерті, утворився не менш як від 3 (трьох) травматичних дій в ділянку обличчя (підборіддя праворуч, ділянку правого ока та ліву скроневу ділянку) тупим предметом (можливо, ударів руками) з подальшим падінням потерпілого та ударом лівою тьмяно-потиличною ділянкою голови об тупий предмет з переважаючою контактуючою поверхнею (т.1 а.с.90-91).

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 заперечив свою причетність до заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та показав, що він, ОСОБА_8 і потерпілий, з яким він перебував у дружніх стосунках, відпочивали на озері Тельбін. Між ним і ОСОБА_9 виникла сварка, і останній пішов. Коли він і ОСОБА_8 вирішили пошукати ОСОБА_9 , то знайшли його труп.

Цим показанням суд першої інстанції дав оцінку і правильно їх відкинув, про що навів відповідні мотиви, оскільки вони спростовуються викладеними раніше доказами.

На користь висновку суду про неправдивість показань обвинуваченого свідчить і його поведінка після вчинення злочину, оскільки і він, і ОСОБА_8 повідомили працівникам поліції, що особа загиблого їм невідома, хоча ОСОБА_6 раніше навчався з ОСОБА_9 і засуджувався разом з ним одним вироком.

Стосовно показань ОСОБА_6 та доводів, висловлених у суді апеляційної інстанції, про застосування до нього та ОСОБА_8 фізичного та психологічного насильства працівниками поліції, які стріляли в нього, погрожували його та ОСОБА_8 позбавити батьківських прав, у зв`язку з чим під час слідчого експерименту вони відтворили обставини, які не відповідають дійсності, колегія суддів зауважує наступне.

Із заявами та повідомленнями про вчинення працівниками поліції кримінальних правопорушень ні обвинувачений, ні свідок, не зверталися. Також у справі відсутні дані про те, що обвинувачений є батьком певної дитини.

Обставини, які ОСОБА_6 і ОСОБА_8 повідомили під час слідчих експериментів, містять розбіжності як щодо кількості, так і щодо локалізації завданих обвинуваченим потерпілому ударів, що спростовує твердження обвинуваченого про те, що вони давали показання за вказівкою працівників поліції. До того ж, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 пояснив, що, взагалі, не пам`ятає, які свідчення давав під час слідчого експерименту, і повідомив про інші причини конфлікту, який стався між ним та ОСОБА_9 , ніж ті, про які давав показання у суді першої інстанції.

Вживалися судом першої інстанції і передбачені законом заходи для забезпечення прибуття свідка ОСОБА_8 , однак вони виявилися безрезультатними.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який є судимим, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, і обставину, що його обтяжує, рецидив злочинів, і правильно призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, а також застосував положення ст.71 КК України, скільки обвинувачений вчинив злочин протягом іспитового строку, визначеного судом за попереднім вироком.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3