Справа № 631/568/17
Провадження № 1-кп/626/204/2017
Красноградський районний суд Харківської області

09 жовтня 2017 року Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 22.06.2016 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.1 ст.164 КК України до 80 годин громадських робіт, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,
ОСОБА_5 засуджений 22.06.2016 Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, будучи ознайомленим з вироком суду та перебуваючи на обліку у Нововодолазькому відділі кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області він 03.03.2017 був письмово ознайомлений з умовами та порядком відбування покарання у виді громадських робіт і попереджений про кримінальну відповідальність за ч.2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування покарання.
Для відбування покарання у виді громадських робіт строком 80 годин ОСОБА_5 був направлений до КП «Нововодолазьке водопроводно-каналізаційне підприємство», де з 06.03.2017 повинен був приступити до відбування покарання і був ознайомлений під підпис з часом та місцем відбування покарання, з графіком виходу на роботу, але умисно, з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання, не прибув для відбуття покарання та до виконання покладених на нього обов`язків, допустивши невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважної причини, відпрацювавши при цьому 8 годин з призначених вироком суду 80 годин.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 40 КВК України невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин є ухиленням від відбування покарання.
31.07.2017 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину за вказаних вище обставин і сторони погодились на призначення йому узгодженого покарання за ч. 2 ст.389 КК України у виді двох місяців арешту.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що при укладанні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, і просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник також просили укладену з прокурором угоду про визнання винуватості затвердити. При цьому обвинувачений пояснив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши сторони кримінального провадження, з`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, суд дійшов наступного:
Відповідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких завдана шкода лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, призначеного вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 22.06.2016 і його дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 389 КК України.
Згідно зі ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 є добровільним; зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
З`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Відсутні передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України обставини для відмови у затвердженні угоди.
Враховуючи, що умови угоди не суперечать вимогам закону, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, укладена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
В судовому засіданні обвинуваченим заявлено клопотання про застосування до нього п. «в» ст.1 Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Прокурор не заперечував проти застосування щодо обвинуваченого Закону України « Про амністію у 2016 році», оскільки він підпадає під дію цього закону, а саме під п. «в» ст.1 Закону України « Про амністію у 2016 році».
В частині 2 ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» зазначено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до п. в) ст. 1 цього Закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають, зокрема, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
У відповідності до положень частин 8-9 ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього. Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.
Стаття 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачає, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого(підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 має на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , і він не позбавлений батьківських прав, просить застосувати до нього амністію.
Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, тому необхідно його звільнити від відбування призначеного покарання, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» .
Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 373, 374 КПК України, на підставі ст. ст. 85, 86 ч. 2 КК України, п. в) ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", суд
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді двох місяців арешту.
На підставі ст. 85, ч. 2 ст. 86 КК України та п. в) ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" повністю звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківськоїобласті через Красноградський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Головуючий: