УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на дії слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_7 про відмову у визнанні потерпілим, повернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_4 на дії слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_7 про відмову у визнанні потерпілим, повернення тимчасово вилученого майна.

На обґрунтування доводів скарги заявник зазначає, що в провадженні ГСУ СБ України перебуває кримінальне провадження №0000981 від 11.04.2016 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України в рамках якого постановою слідчого було визнано речовими доказами земельну ділянку на якій розташований ринок «Колос» та нежитлову будівлю, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, буд 3А, які належать на праві власності ТОВ «СЕЙБЛ ГРУП» директором та співзасновником якого є ОСОБА_4 .

Поряд з тим заявник вказує на те, що 28.09.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір позики грошових коштів у сумі 300 000 доларів США та в наступному, в якості гарантування виконання умов вказаного договору ОСОБА_4 було запропоновано корпоративні права ТОВ «СЕЙБЛ ГРУП», який з 29.12.2016 став співзасновником, а з 30.12.2016 директором зазначеного товариства.

Постановою старшого слідчого з ОВС 4 відділу 1 УДР ГСУ СБ України Шапакіна про передачу на відповідальне зберігання речових доказів від 20.11.2017 зазначену вище земельну ділянку та нежитлову будівлю було передано на відповідальне зберігання ТОВ «Міжрегіональні фінансові гарантії» генеральним директором та співзасновником якого є ОСОБА_5 .

Заявник зазначає, що 30.11.2017 до ГСУ СБ України було подано клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000981 та скасувати постанову слідчого про передачу речових доказів на відповідальне зберігання, втім постановою слідчого від 30.11.2017 заявнику було відмовлено у визнанні потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого, заявник просить скасувати зазначену постанову слідчого від 30.11.2017, оскільки ОСОБА_8 не виконано умов договору позики від 28.09.2016 та у зв`язку з тим, що останній перебуває у розшуку.

В обґрунтування такої правової позиції скаржник вказує, що постановою слідчого про передачу речових доказів на відповідальне зберігання від 20.11.2017 фактично позбавлено законного володіння спірним майном, власником якого є ТОВ «СЕЙБЛ ГРУП»

Разом з тим скаржник зазначає, що земельна ділянка, на якій розташований ринок «Колос» та нежитлова будівля, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 мають статус тимчасово вилученого майна, оскільки арешт на зазначене майно не накладався.
Посилаючись на зазначене, скаржник просить скасувати постанову слідчого від 30.11.2017 про відмову у визнанні потерпілим та повернути тимчасово вилучене майно, а саме: земельну ділянку на якій розміщується ринок «Колос», а також нежитлову будівлю за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 3-А, власнику ТОВ «СЕЙБЛ ГРУП».

В судовому засіданні заявник підтримав вимоги, уточнив їх, просив скасувати постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим та визнати його потерпілим у даному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що відносно нього ОСОБА_8 вчинив шахрайські дії і заволодів його грошовими коштами.

Також просив повернути тимчасово вилучено майно: земельну ділянку та нежитлові споруди, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , на яких розміщений ринок «Колос». Вказуючи на те, що ТОВ «Сейбл Груп», директором якого він являється, є єдиним законним володільцем спірного майна та в незаконний спосіб позбавлено слідчим права вести підприємницьку діяльність, користуватись власним майном. Зазначив, що слідчими СБ України було проведено обшук на території ринку, після чого усі приміщення були опечатані та постановою слідчого земельна ділянка, усі приміщення та будови, що розташовані на даній земельній ділянці на якій розміщується ринок «Колос» у незаконний спосіб були передані ТОВ «Межрегіональні фінансової гарантії» директором якого є потерпіла ОСОБА_5 .

Після чого потерпіла почала розпоряджатись переданим їй на зберігання майном ринком «Колос», ввела свою охоронну фірму, яка заборонила доступ йому та керівному складу до приміщень ринку, змусила підприємців, які орендують місця на ринку переукладати з підконтрольними їй підприємствами договори.

Слідчий ГСУ СБ України ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні скарги. Вказав, що у його провадженні перебуває кримінальне провадження, відкрите за заявою потерпілої ОСОБА_5 щодо вчинення відносно неї шахрайських дій ОСОБА_8 , який шляхом обману та зловживання довірою заволодів належним ОСОБА_5 майном, в тому числі земельною ділянкою та нежитловими приміщення, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначив, що ОСОБА_8 , діючи як директор ТОВ «Терра Карат», уклав з підконтрольним йому ТОВ «Сейбл Груп» договір купівлі-продажу земельної ділянки та договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, у відповідності до умов яких ТОВ «Терра Карат» передало, а ТОВ «Сейбл Групп» отримало у власність земельну ділянку кадастровий № : 01:018: 0012 загальна площа 29858 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .
Після звернення представника потерпілої з клопотанням про накладення арешту, він прийняв рішення, яким спірне майно земельну ділянку та нежитлову будівлю, на якій розташований ринок «Колос» визнав речовим доказом у даному кримінальному провадженні та передав на відповідальне зберігання ТОВ «Межрегіональні фінансової гарантії» в особі генерального директора ОСОБА_5 , яку зобов`язав забезпечити збереження речових доказів шляхом здійснення їх охорони.
Підтвердив, що з клопотанням про накладення арешту на спірне майно не звертався.
В судове засідання прибув представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення скарги, вказуючи, що заявник не має ніякого відношення до кримінального провадження, дані про яке внесені до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 .
Зазначив, що ОСОБА_5 не була власником спірного майна, втім надавала кошти ОСОБА_8 для придбання земельної ділянки та нежитлової будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , якими ОСОБА_8 заволодів шахрайським шляхом, отже має усі законні права володіти вказаним майном та здійснювати його охорону. Також зазначив, що ТОВ «Сейбл Груп» є підконтрольним підприємством підозрюваного ОСОБА_8 за розробленою злочинною схемою якого відбулось незаконне заволодіння коштами та майном.
Слідчий суддя, заслухавши заявника, слідчого, представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , вивчивши матеріали скарги та надані учасниками матеріали, прийшов до наступного висновку.

Так, в провадженні старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ майора юстиції ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження № 420 160 000 000 00981 від 11.04.2016 за фактом шахрайських дій в особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, дані про яке внесено на підставі заяви ОСОБА_5 .

В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 звернувся до слідчого з заявою про визнання його потерпілим, посилаючись на те, що ОСОБА_8 має перед ним боргові зобов`язання.

30.11.2017 слідчий відмовив ОСОБА_4 у визнанні потерпілим з тих підстав, що відсутні відомості щодо завдання останньому моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Аналізуючи дану постанову та матеріали, що додані учасниками до скарги, приходжу до висновку, що в цій частині скарга не підлягає задоволенню, оскільки вказана постанова відповідає вимогам ст.110 КПК України, є обґрунтованою та мотивованою, а ОСОБА_4 не надав доказів, які б підтверджували протилежне.

Окрім того, заявник не позбавлений можливості самостійно звернутися до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину відносно нього.

Підстав уважати, що в рамках кримінального провадження, дані про яке внесені за заявою ОСОБА_5 , була спричинена матеріальна чи моральна шкода на даній стадії відсутні.

Щодо інших вимог про повернення тимчасово вилученого майна, то в цій частині доводи скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 є директором ТОВ «Сейбл Груп», що підтверджується наказом № 5 від 30.12.2016 та даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

У власності ТОВ «Сейбл Груп» перебуває спірне майно: нежитлова будівля загальною площею 208,9 кв.м, розташована за адресою м. Миколаїв, Миколаївська обл., вул. Будівельників, буд 3А, реєстраційний номер майна 18412452, земельна ділянка кадастровий номер :01:018:0012, загальною площею 29858,00 кв.м, розташована за адресою м. Миколаїв, Миколаївської обл., вул. Будівельників, 3-а, на якій розміщується ринок «Колос». Зазначені обставини підтверджуються сукупністю доказів, досліджений у судовому засіданні (кредитний договір від 04.04.2016, договором іпотеки нежитлової будівлі та земельної ділянки від 04.04.2016, договором купівлі продажу нежитлової будівлі від 02.04.2016, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень).
Зокрема, з договору купівлі продажу від 02.04.2016 вбачається, що ТОВ «Терра Карат» продав ТОВ «Сейбл Груп» нежитлове приміщення за адресою м.Миколаїв, вул.Будівельників, 3А, , яке розташоване на земельній ділянці площею 2, 9858 га кадастровий номер 4810136 900:01:018:0012.
Зазначено, що право власності продавця ТОВ «Терра Карат» посвідчується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_9 11.03.2011 року, номер запису 2943.
Вказані вище право встановлювальні документи судовими рішеннями не скасовані, дані про їх підроблення відсутні.
Отже, станом на час розгляду даної скарги ТОВ «Сейбл Групп» є законним власником спірного майна.
На підставі ухвали від 27.10.2017 слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва 20.11.2017 було проведено обшук слідчим в ОВС ГСУ СБ України ОСОБА_7 в адміністративній будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , під час проведення якого було вилучено ряд фінансово-господарських та інших документів.

Окрім того, в цей же день слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_7 винесено постанову, якою передано на зберігання ТОВ «Міжрегіональні фінансові гарантії» в особі генерального директора ОСОБА_5 , поміж іншого майна, земельну ділянку кадастровий № :01:018:0012 загальною площею 29858,00 кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю загальною площею 208,9 кв.м, реєстраційний № 18412452.

Зобов`язано ОСОБА_5 забезпечити збереження речових доказів шляхом здійснення їх охорони.

Арешт на спірне майно не накладався, вказане у судовому засіданні підтвердив слідчий.

Отже, ТОВ «Сейбл групп» фактично було позбавлено можливості володіти, користуватись та розпоряджатись спірним майном.

Відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Таким чином, спірне майно набуло статусу тимчасово вилученого оскільки слідчим у незаконний спосіб було позбавлено власника права користуватись та розпоряджатись вказаним майном, а потерпілій ОСОБА_5 у позасудовий спосіб передане спірне майно в оперативне управління з метою забезпечення його охорони.

При цьому слідчий не скористався наданим правом, не звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді для накладення арешту, з метою досягнення цілей кримінального провадження забезпечення відчуження спірного майна.

Відповідно до ч.7 та 8 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор мають, зокрема оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Оскільки судом не надавався дозвіл на вилучення спірного майна, в наступному слідчим суддею не накладено арешт на вилучене майно, отже спірне майно набуло статусу тимчасово вилученого.

Частиною 5 ст.171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинну бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої воно було вилучено.

Наслідками не звернення з клопотанням є припинення тимчасового вилучення майна та його повернення особі, у якої воно було вилучене, що закріплено приписами ст.169 КПК України.

Таким чином, слідчий мав діяти у законний спосіб та на наступний день звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на вилучене майно.

Оскільки слідчий у встановлений законом спосіб та визначений час до суду не звернувся, на спірне майно не накладено арешту, а тому тимчасово вилучене майно підлягає поверненню особі у якою воно було вилучене.

Приписами ч.1 ст.40 КПК України визначено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

У відповідності до ч.1 ст.9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.

Між тим, слідчий не дотримався вимог закону, допустив бездіяльність, а відтак скарга заявника є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене, скарга підлягає задоволенню, а тимчасово вилучене майно поверненню особі, у якої воно було вилучено.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд уважає, необхідним зазначити, що такими діями слідчого грубого порушується право власності, захист якого гарантується Конституцією України.

У відповідності до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Предметом шахрайства може бути як чуже майно так і право на таке майно.

Втім, слідчим не зазначено та не вказано на вагомі підстави, які викликають необхідність у передачі ринку «Колос», який знаходиться на спірній земельній ділянці в оперативне управління іншій особі, відносно якої відсутні дані, що остання була власником спірного майна та у протиправний спосіб позбавлена права власності.

У відповідності до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 306, 169, 171, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_4 на дії слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_7 задовольнити частково.
Зобов`язати старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України майора юстиції ОСОБА_7 негайно повернути власнику ТОВ «СЕЙБЛ ГРУП» в особі директора ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно: нежитлову будівлю загальною площею 208,9 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 18412452, земельну ділянку кадастровий номер 48101 36 900:01:018:0012, загальною площею 29858,00 кв.м, розташований за адресою м. Миколаїв, Миколаївської обл., вул. Будівельників, 3-а, на якій розміщується ринок «Колос» в рамках кримінального провадження № 420 160 000 000 00981 від 11.04.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
В іншій частині скарги ОСОБА_4 до слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_7 про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим відмовити.
Повний текст ухвали виготовлено 22.12.2017.
Ухвала оскарженню не підлягає
Слідчий суддя: ОСОБА_1