АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/2632/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/223/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.156 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

при секретарі - ОСОБА_8 ,

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/789/223/17 за апеляційною скаргою прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Гусятинського районного суду від 13 червня 2017 року щодо: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вишнівчик Теребовлянського району, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.2 ст.156 КК України,-

ВСТАНОВИЛА.
Вироком Гусятинського районного суду від 13 червня 2017 року ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України виправдано у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді застави скасовано, грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) грн повернуто заставодавцеві ОСОБА_10 .

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 09.10.2014 року близько 17.30 год., перебуваючи у стані алкогольного спяніння, прийшов в гості до свого шурина ОСОБА_11 , за місцем проживання останнього в с.Гайворонка Теребовлянського району Тернопільської області. Не заставши ОСОБА_11 вдома, ОСОБА_6 , перебуваючи на території подвіря, розпочав спілкування із його дружиною ОСОБА_12 , яка в цей час займалась господарськими справами. Будучи ображеною зухвалою поведінкою ОСОБА_6 та не бажаючи спілкуватись з ним, ОСОБА_12 покинула власне господарство та пішла по особистих справах на город, залишивши на подвірї ОСОБА_6 із своєю малолітньою донькою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, залишившись наодинці із малолітньою ОСОБА_13 , у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої потерпілої вчинення в її присутності розпусних дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення власної статевої пристрасті, а також здатних викликати фізичне та моральне розбещення малолітньої ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на скоєння даного кримінального правопорушення, будучи у нетверезому стані, переконавшись, що за ним ніхто не слідкує, ОСОБА_6 присів на стілець, що знаходився у вказаному господарстві, посадивши малолітню ОСОБА_13 собі на праве коліно. Діючи умисно, ігноруючи існуючі елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, з метою задоволення своїх інстинктів, направлених на моральне розбещення малолітньої ОСОБА_13 , ОСОБА_6 спустив свої штани та нижню білизну зі стегон, оголивши при цьому свої статеві органи та продемонстрував їх малолітній ОСОБА_13 , тим самим вчинив розпусні дії щодо останньої.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою задоволення особистої статевої пристрасті вчинив розпусні дії сексуального характеру, які здатні викликати моральне та фізичне її розбещення, що виразилось у демонстративному здійсненні акту онанізму перед ОСОБА_13 , яка в той момент сиділа в нього на коліні та спростерігала за процесом мастурбації ОСОБА_6 статевого члена рукою.

Вищеописані аморальні дії ОСОБА_6 були припинені внаслідок того, що матір малолітньої - ОСОБА_12 повернулась на подвіря, де виявила ОСОБА_6 , який утримуючи її малолітню доньку на своєму коліні, задовольняв сексуальну потребу шляхом мастурбації свого статевого члена, умисно демонструючи це ОСОБА_13 . Далі ОСОБА_12 припинила злочинні дії ОСОБА_6 , забравши від нього свою доньку та вигнала останнього з подвіря.

Таким чином, ОСОБА_6 , на думку сторони обвинувачення, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КК України, тобто розбещення малолітньої.

Підставою для виправдання ОСОБА_6 стала недоведеність в його діянні складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати судове рішення у звязку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог КПК України, непонотою судовго розгляду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєннні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

В обгрунтування доводів апеляції зазначає про те, що судом не дано належної оцінки показам свідка ОСОБА_12 під час допиту в порядоку ст.225 КПК України, яка повідомила про демонстацію ОСОБА_6 статевого органу та вчинення інших розпусних дій щодо її малолітньої доньки.

Також зазначає що суд не проааналізував показань обвинуваченого та не визнав їх неправдивими хоча вони суперечать показанням батьків малолітньої та свідків вже тільки з огляду на те, що ОСОБА_6 не міг перебувати в положенні стоячи, оскільки всі свідки повідомили що ОСОБА_6 вчиняв розпусні дії, сидячи на стільці та тримаючи ОСОБА_13 на колінах.

Також вважає, що заява ОСОБА_6 в правоохорнні органи про вчинення злочину від 14.10.2014 року суд необгрунтовано визнав недопустими доказом, оскільки вона написана обвинуваченим добровільно.
Враховуючи зазначені обставини, прокурор просить скасувати ухвалений щодо ОСОБА_6 виправдувальний вирок, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 156 КК України і призначити покарання у вигляді 6 років побавлення волі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити з вказаних у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, заяву законного представника малолітньої ОСОБА_13 - ОСОБА_11 про залишення вироку суду без змін та відхилення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_6 у звязку з неведеністю прокурором наявності в його діях складу кримінального правопорушення, суд проаналізував та оцінив представлені стороною обвинувачення докази, а саме:

-показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який не визнав своєї вини у скоєному, пояснивши причину оголенння статевих органів метою справити природні потереби, та несподіваний прихід малолітньої ОСОБА_13 , яка це побачила;

?дані, зафіксовані в протоколі допиту свідка ОСОБА_12 , яка є матірю малолітньої ОСОБА_13 , під час досудового розслідування в порядку ст.225 КК України, за участю підозрюваного та прокурора, в якому свідок повідомила про факт задоволення ОСОБА_6 статевої пристрасті не в спосіб, викладений в обвинувальному акті, а саме: зазначила про те, що повертаючись з городу 9.10.2014 року коло 17 год. у власному домогосподарстві, побачила статевий член ОСОБА_6 в роті малолітньої доньки ОСОБА_13 (3 роки 7 місяців), яку він тримав на колінах, підійшовши ближче, побачила що в ОСОБА_6 спущені штани та оголені статеві органи. Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 оголив статеві органи та демонстрував їх малолітній, а згодом вчиняв акт онанізму(маструбував) в її присутності, сидячи на стільці та тримаючи тримаючи її на колінах. Тобто, суд зробив вірний висновок про те, що під час допиту свідка ОСОБА_12 в порядку, передбаченому ст.225 КПК України нею не було повідомлено обставини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 .

Крім того суд вірно звернув увагу на те, що під час допиту даного свідка 15.10.2014 року ОСОБА_6 , якому вже було оголошено про підозру(15.10.2014 року), не було розяснено прав, передбачених ст.42 КПК України, що істотним порушенням вимог КПК України.

-відмову в суді свідка ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст.63 Конституції України від дачі показань;

-показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , які суд вірно визнав недостатніми для засудження ОСОБА_6 , оскільки вони безпосередньо не бачили події, а дізнались про неї від інших осіб і є показаннями з чужих слів та повинні бути підтверджені іншими доказами;

-заяву про зявлення ОСОБА_6 від 14.10.2014 року до правохоронних органів з зізнанням від 14.10.2014 року, яку суд вірно визнав недопустимим доказом, оскільки повідомлені у ній обставини фактично стали підставою для підозри цієї особи, що є порушенням права ОСОБА_6 на захист ,оскільки йому не було повідомлено про право відмовитись давати пояснення щодо себе.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ретельно дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності і надавши їм належну правову оцінку, обгрунтовано виправдав ОСОБА_6 за пред"явленим обвинуваченнням у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України.

Тверждження прокурора про невірну оцінку судом показань свідка ОСОБА_12 , зафіксованих в порядоку ст.225 КПК України, в яких вона повідомляла про розпусні дії ОСОБА_6 та оголення ним статевого органу, є необгрунтованими, оскільки ці показання суперечать фактичним обставинам праворушення, викладеним у обвинувальному акті, зокрема, як щодо їх хронології так і суті.

Посилання прокурора на неправдивість показань ОСОБА_6 з огляду на їх суперечність показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які повідомили про вчинення обвинуваченим щодо їх доньки розпусних дій в положенні сидячи на стільці, що суперечить показанням обвинуваченого про справляння природніх потреб в положенні стоячи, не заслуговують на увагу з огляду на невідповідність показань ОСОБА_12 фактичним обставинам провадження, викладеним в обвинувальному акті, а також відсутності ОСОБА_11 під час події та повідомлення ним обставини розпусних дій ОСОБА_6 зі слів дружини.

Твердження прокурора про незадоволення судом клопотання прокурора про допит свідка ОСОБА_17 , який за показаннями свідка ОСОБА_10 повідомив їй розпусні дії ОСОБА_6 щодо малолітньої ОСОБА_13 , що, на його думку свідчить про неповноту судового розгляду, з огляду на відсутність клопотань державного обвинувача про дослідження доказів, як в апеляційній скарзі так і в судовому засіданні під час апеляційного провадження, в тому числі і з метою дотримання принципу безпосередності для можливості оцінити їх з метою прийняття рішення, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки суд може вирішувати лише ті питання, які винесені на їх розгляд сторонами та позбавлений можливості проявляти ініціативу у питаннях подання доказів з огляду на принципи диспозитивності та змагальності судового процесу.

Доводи прокурора про необгрунтоване визнання судом недопустим доказом заяви ОСОБА_6 від 14.10.2014 року в правоохоронні органи про явку з повинною є безпідставними, оскільки вказану заяву отримано від особи, якій не було розясено її право відмовитись від дачі пояснень, а тому відповідно до п.п.3,4 ч.2 ст.87 КПК України вона є недопустимим доказом і суд вірно не взяв її до уваги при постановленні вироку.

Отже, вирок суду щодо ОСОБА_6 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407 КПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Гусятинського районного суду від 13.06.2017 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.156 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з її дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2