Справа №486/1373/16-к 29.11.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/532/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч.2 ст.186, ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000932 апеляційну скаргу прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4 травня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 30 березня 2007 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ч. 1 ст. 186, ст. 124, ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 15 серпня 2007 року Суворовським районним судом м. Херсона за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі; звільнився 5 серпня 2011 р. у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 29 березня 2012 р. Каланчацьким районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 185. ч. 2 ст. 186 КК України на 6 років позбавлення волі; звільнений умовно-достроково 22 березня 2016 р. з Новобузького ВЦ Миколаївської області (№103) за рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 р., невідбутий строк 1 рік 10 місяців 7 днів,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст.186 КК України,

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8
обвинувачений: ОСОБА_7 ,
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.186, ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч. ст.186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано до нового покарання, невідбуте покарання за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 29 березня 2012 року і остаточно призначити ОСОБА_7 - 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття призначеного ОСОБА_7 покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто з 11 листопада 2016 року по 4 травня 2017 року включно.

Вирішено питання стосовно речових доказів.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4 травня 2017 року стосовно ОСОБА_7 у частині призначення останньому покарання скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст.186 КК України покарання у виді 4 років та 1 місяця позбавлення волі, за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області, та остаточно призначити ОСОБА_7 за сукупністю вироків покарання у виді 4 років 2 місяці позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_7 , вважає суду першої інстанції в частині призначення останньому покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у безпідставному застосуванні ст. 69 КК України, та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Як вбачається з вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі зазначеної в санкції ч.2 ст.186 КК України на підставі ст. 69 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу останнього та дійшов висновку про призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Однак, оскільки у вироку зазначена лише одна обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , а саме, щире каяття, а інші зазначені обставини, на які посилався суд у вироку відносяться до даних, що характеризують особу обвинуваченого, то прокурор вважає, що було необгрунтовано призначено обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України
Крім цього, суд першої інстанції не врахував, що злочин, який вчинив ОСОБА_7 , згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких, що він був тричі засуджений за аналогічні корисливі злочини, до нього застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, дострокове звільнення із місць позбавлення волі. Проте, як після відбуття покарання у виді позбавлення волі, так і в період умовного дострокового звільнення, ОСОБА_7 знову ставав на шлях скоєння злочинів.
З огляду на викладене, призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України, свідчить про те, що судом тільки констатовано, але не надано належної оцінки даним про особу обвинуваченого, що свідчить про недотримання загальних засад призначення покарання та унеможливлює досягнення його мети - виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на апеляційну скаргу.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник та обвинувачений ОСОБА_7 просять вирок суду залишити без зміни, мотивуючи це визнанням вини, щирим каяттям, відсутністю матеріальних збитків та моральної шкоди, позитивною характеристикою, незадовільним станом здоров`я,знаходженням на утриманні малолітньої дитини.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 9 листопада 2016 року приблизно о 17:30 год. ОСОБА_7 під час прогулянки по м. Южноукраїнськ Миколаївської області, перебуваючи у дворі будинку № 1 по пр-ту Соборності, помітив раніше незнайому йому жінку ОСОБА_9 у зв`язку з чим у нього виник корисливий умисел, направлений на заволодіння майном останньої. З метою реалізації свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, ОСОБА_7 почав слідувати за ОСОБА_10 та коли вона зайшла до ліфтової кабіни на першому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , він вирішив відкрито викрасти золоту сережку з вуха потерпілої. Повністю усвідомлюючи, що його дії будуть помічені потерпілою, діючи повторно та умисно, ОСОБА_7 зайшов до кабіни вказаного ліфта за ОСОБА_9 та з силою шляхом ривка зняв з лівого вуха останньої золоту сережку вагою 1,56 г, вартістю 1854 грн., з якою втік з місця події та в подальшому розпорядився викраденим на свій розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 1854 грн.

Також, 9 листопада 2016 року приблизно о 19:45 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_4 , помітив раніше незнайому йому жінку ОСОБА_12 у зв`язку з чим у нього виник корисливий умисел, направлений на заволодіння майном останньої, а саме мобільним телефоном. З метою реалізації свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, ОСОБА_7 почав слідувати за ОСОБА_12 .. Коли вона зайшла до під`їзду будинку АДРЕСА_4 , він повністю усвідомлюючи, що його дії будуть помічені потерпілою, діючи повторно та умисно підійшов ззаду до ОСОБА_12 , обхопив її лівою рукою, притиснув до стіни та вільною рукою почав обшукувати кишені куртки останньої, при цьому неодноразово вимагаючи від неї передати йому належний їй мобільний телефон «LG Y90 H502F» вартістю 1800 грн. Однак, через опір з боку потерпілої ОСОБА_7 свої умисні дії до кінця не довів та, не заволодівши мобільним телефоном, зник з місця події. ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 намагався спричинити ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 1800 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при винесенні вироку, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно і у незакінченому замаху на таке та кваліфікація цих дій за ч.2 ст.186 та ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України відповідно, сумнівів не викликають, ніким не оспорюється і цей висновок апеляційним судом не перевіряється.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі стосовно неправильного застосування судом першої інстанції ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому занадто м`якого покарання, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими.

Згідно зі змістом положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзаці 2 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Як убачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжкими, ступінь реалізації злочинного умислу, відсутність негативних наслідків унаслідок вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, визнання винуватості, а також те, що обвинувачений є інвалідом 3 групи та має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та врахувавши вищевказані обставини в сукупності з даними про особу обвинуваченого, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції дійшов висновку про застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, та необхідністю реального відбування обвинуваченим покарання.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, встановивши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який хоча раніше судимий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_13 , апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому покарання в розмірі, нижчому від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Отже, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами

Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі прокурора, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України , апеляційний суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття призначеного ОСОБА_7 покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто з 11 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно.

Ухвала суду апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: