Номер провадження: 11-кп/785/448/18
Номер справи місцевого суду: 493/626/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 28.11.2016 року, по кримінальному провадженню №0000167, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працюючий, не одружений, судимий вироком Балтського районного суду Одеської області від 19.04.2011 року за ст. ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3, 187 ч. 3, 69, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, в силу ст. 20 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психологічної допомоги в примусовому порядку за місцем відбуття покарання,

засуджений за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 194 КК України та йому призначено покарання:

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України 11 (одинадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 194 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_8 остаточно визначене покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 - тримання під вартою - залишений до набрання вироком чинності.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 16 березня 2016 року до набрання вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 стягнуто 10000 грн. моральної шкоди, а також на користь держави стягнуто процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 11114,04 грн.

Вироком також вирішені питання щодо речових доказів та накладених під час досудового розслідування арештів майна,

встановив:
Вищевказаним вироком ОСОБА_8 засуджений за те, що 09.03.2016 приблизно, о 21:00 годині, прийшов до будинку, який розташований в с. Піщана Балтського району Одеської області, де мешкала ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється особою похилого віку, з метою отримання в борг грошових коштів, які вона неодноразово позичала йому раніше, де у нього виник злочинний умисел на заволодіння майном останньої із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, поєднаного із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_11 , підійшовши ззаду, ОСОБА_8 схопив її кистю правої руки за шию, почав здавлювати її, потерпіла, захищаючись, намагалась вирватися, внаслідок чого їй було спричинено тілесні ушкодження у виді садна на чолі, синця та поверхневій рані на губах, садна на підборідді, синця на лівому передпліччі, а також коли потерпіла знаходилась у горизонтальному положенні він надавив на грудну клітину невстановленим досудовим розслідування тупим предметом, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді переламу трьох лівих та двох правих ребер.

ОСОБА_8 , з метою умисного вбивства ОСОБА_11 , і позбавлення останньої життя з корисливих мотивів бажаючи довести свій протиправний умисел до кінця, схопив руками за шию потерпілу та почав душити. Внаслідок здавлення органів шиї потерпілій ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця, саден на шиї, переломів під`язикової кістки та хрящів гортані з крововиливами в навколишні тканини, які стосовно живих осіб в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних у момент спричинення.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 померла на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 25 від 10.03.2016 року смерть потерпілої ОСОБА_11 настала внаслідок механічної асфіксії від здавлення органів шиї.

Впевнившись у настанні смерті потерпілої, ОСОБА_8 заволодів належним майном ОСОБА_11 , а саме грошовими коштами в сумі 2465 грн., мобільним телефоном марки «Nokia-1616» вартістю 100 грн. з сім-картою мобільного оператора Київстар вартістю 20 грн., DVD плеєром «Sony» з шнуром живлення вартістю 200 грн., пультом дистанційного керування до DVD плеєра «Video» вартістю 60 грн., радіоприймачем «Кіро» вартістю 40 грн., двома акумуляторними ліхтариками «Дик» вартістю 25 грн. кожний на загальну суму 50 грн., двома зарядними пристроями «АС/ДС» вартістю 30 грн. кожний на загальну суму 60 грн., поліетиленовим пакетом вартістю 2 грн., чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 2997 грн.

Після цього, ОСОБА_8 , з метою знищення майна та приховування слідів розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_11 , підпалив диван і тканинну накидку на скрині в кімнаті житлового будинку, штори на дверях та постіль ліжка в веранді цього ж будинку, створивши таким чином чотири осередки підпалу та залишив будинок. Однак, пожежу було ліквідовано працівниками 12-ДПРЧ Балтської МРС ГУ Державної служби надзвичайних ситуацій України в Одеській області, що дозволило уникнути знищення майна та приховування слідів розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_11 .

На даний вирок прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської обалсті ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вказує, що вважає вирок незаконним в частині призначеного судом покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі винного, просить вирок в цій частині скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України 11 (одинадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 194 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд не врахував характер вчинених ОСОБА_8 злочинів, його особу наявність на момент вчинення злочинів судимості за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, незадовільну характеристику, перебування на обліку у психіатра з діагнозом "легка розумова відсталість", а також обтяжуючих обставин.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі вказує, що вважає вирок незаконним, просить його скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що, на його думку, кримінальне провадження стосовно нього сфабриковане працівниками органу досудового розслідування та прокуратури.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; виступ прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив вирок скасувати, та призначити суворіше покарання, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального та кримінального процесуального закону та Конвенції.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 194 КК України, при обставинах наведених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що його вина в скоєнні кримінальних правопорушень недоведена, є безпідставним, та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 194 КК України, доводиться матеріалами кримінального провадження та доказами, дослідженими судом першої інстанції в їх сукупності.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлені об`єктивні дані, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, які підтверджують, що ОСОБА_8 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів; напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, а також умисне знищення чужого майна шляхом підпалу.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що кримінальне провадження стосовно нього сфабриковане органом досудового розслідування та прокуратури, в суді апеляційної інстанції не підтверджені.

Так, мотивуючи висновки про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 194 КК України, суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .

Згідно звукозапису судового засідання від 26.05.2016 року (а. п. 65-67 т. 2), встановлено, що свідок ОСОБА_14 , яка є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 , пояснила, що 09.03.2016 року ОСОБА_8 приблизно о 18:00 год. прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння, поговорив з батьком та випив з ним по стакану вина і пішов з дому. Він дома не ночував, повернувся додому вранці 10.03.2016 року. Вона обробляла присадибну ділянку, він підійшов до неї, вони поговорили та він хотів вже йти, але в цей момент побачив, що з житлового будинку ОСОБА_11 йде дим з-під даху і вони побігли до її будинку. Вона не знає, чому він пішов до її будинку, загибла була хорошою людиною, завжди виручала їх. Вона підбігла до будинку, коли він її вже виніс. Вона не бачила як він заходив до будинку.

Також, свідок ОСОБА_14 зазначила, що ОСОБА_8 неодноразово вчиняв крадіжки у ОСОБА_11 . Сама загибла ОСОБА_11 неодноразово скаржилась свідку на ОСОБА_8 , казала, що боїться його.

Крім цього, про те, що загибла ОСОБА_11 боялась обвинуваченого ОСОБА_8 стверджували і інші свідки: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 .

Вказаним свідкам роз`яснено їх права та обов`язки, вони були попереджені про передбачену КК України кримінальну відповідальність, а тому підстав не довіряти таким показанням у колегії суддів не виникає, оскільки підстави для того, щоб оговорювати обвинуваченого судом не встановлено.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується і іншими доказами, дослідженими судом, які повністю узгоджуються з вищезазначеними доказами в їх сукупності, та яким була надана належна оцінка, що знайшло своє відображення у вироку, а саме:

-протоколом огляду місця події від 10.03.2016 року з доданими фототаблицями;

-висновком судово-медичної експертизи № 25;

-протоколом отримання зразків нігтів з піднігтьовим вмістом з правої та лівої руки

ОСОБА_8 ;

-протоколами отримання зразків крові у ОСОБА_8 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 15.03.2016 року з відеозаписом до нього, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_8 показав, яким чином він задушив ОСОБА_11 та для того, щоб приховати сліди злочину вирішив підпалити будинок. Вказав місце, де він викинув телефон та пакет в якому знаходились DVD і два ліхтаря, і у вказаному місці був виявлений та вилучений пакет з даними речами, а гроші поклав у карман брюк, а потім під матрац ліжка, де вони і були виявлені та вилучені під час проведення обшуку;

-протоколом обшуку від 14.03.2016 року, згідно якого у домогосподарстві ОСОБА_8

-виявлено та вилучено грошові кошти купюрами: дві по 500 грн., одна 200 грн., дванадцять по 100 грн., одна 50 грн., одна 10 грн., дві по 2 грн. і одна у 1 грн., загальною сумою 2465 грн.;

-протоколом огляду місця події від 15.03.2016 року, згідно якого в лісосмузі, що розташована на сході від домогосподарства ОСОБА_4 в кущах було виявлено поліетиленовий пакет, в якому знаходилися DVD «Sony» сірого кольору, пульт дистанційного керування DVD «Video», шнур живлення DVD, радіоприймач «Кіро» чорного кольору, два ліхтарика акумуляторних чорного кольору «Дик», два зарядних пристрої чорного кольору АС/ДС;

-протоколом огляду предмету від 21.03.2016 року, а саме грошових коштів, які були виявлені в ході проведення обшуку, згідно якого вилучені купюри дві по 500 грн., одна 200 грн., дванадцять по 100 грн., одна 50 грн., одна 10 грн., дві по 2 грн. і одна 1 грн., загальною сумою 2465 грн.;

-актом про пожежу від 10.03.2016 року;

-звітом про причину виникнення пожежі від 10.03.2016 року;

-висновком експерта № 279 від 19.04.2016 року;

-висновком експерта № 280 від 20.04.2016 року;

-речовими доказами;

-висновком судово-психіатричної експертизи № 41 від 19.04.2016 року, ОСОБА_8 на період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічний психічний розлад, недоумство, інший, в тому числі тимчасовий розлад психічної діяльності, не страждав, в зв`язку з чим був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Отже, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 п. 6 ст. 115 КК України, кваліфіковане як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів; ч. 4 ст. 187 КК України, кваліфіковане як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій; ч. 2 ст. 194 КК України, кваліфіковане як умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, підтверджується доказами, які досліджені судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено. Суд першої інстанції оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів підтверджує вину ОСОБА_8 у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 є способом захисту уникнути кримінальної відповідальності.

Перевіркою матеріалів справи встановлено достатньо доказів, які підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 194 КК України. Тому доводи обвинуваченого щодо фальсифікації органами досудового розслідування щодо нього кримінальної справи та недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень спростовуються встановленими фактичними обставинами кримінального провадження, визнаними судом доведеними, а висновок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених у ході судового розгляду показаннях потерпілої, свідків, ряду письмових доказів, яким судом була надана оцінка з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, згідно вимог ст.ст. 94, 374 КПК України.

Колегією суддів апеляційного суду істотних порушень вимог КПК України, які були би підставою для зміни чи скасування судового рішення, у провадженні не встановлено.

Доказів, які би спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційному суду обвинуваченим не надано.

Доводи апеляційної скарги прокурора Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції під час ухвалення вироку не врахував характер вчинених ОСОБА_8 злочинів, його особу наявність на момент вчинення злочинів судимості за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, незадовільну характеристику, перебування на обліку у психіатра з діагнозом "легка розумова відсталість", а також обтяжуючих обставин, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, відповідно до вступної частини вироку суду першої інстанції, зазначено, про наявність судимостей у ОСОБА_8 за скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів.

Також, судом першої інстанції враховано незадовільну характеристику обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем проживання, та наявність обтяжуючих обставин, передбачених ст. 67 КК України, а саме: скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та скоєння злочину відносно особи похилого віку.

Крім цього, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 41 від 19.04.2016 року, ОСОБА_8 на період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічний психічний розлад, недоумство, інший, в тому числі тимчасовий розлад психічної діяльності, не страждав, в зв`язку з чим був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь важкості скоєних кримінальних правопорушень, рівень суспільної небезпеки, особистість обвинуваченого, характеристику з місця проживання, яка являється негативною, думку потерпілої, яка покладається відносно покарання на позицію суду, а також, що підтримує цивільний позов в повному обсязі.

Відповідно до ст. 66 КК України пом`якшуючих обставин судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України, до обставин, які обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_8 , суд відніс те, що він скоїв кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та скоєння злочину відносно особи похилого віку.

Відповідно до практики призначення судами кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, врахував роз`яснення вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства, внаслідок чого вірно призначив йому покарання, в межах санкції ст. 115 ч. 2 п. 6, ст. 187 ч. 4 та ст. 194 ч. 2 КК України, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає в діях суду першої інстанції жодних порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, ні захисником обвинуваченого, ні обвинуваченим ОСОБА_8 , ні прокурором будь-яких клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а також дослідження будь-яких доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, в суді апеляційної інстанції не заявлялися. Також апеляційному суду не заявлялися клопотання щодо неправильного або неповного викладення у вироку суду змісту досліджених доказів або показань потерпілої або свідків. Обвинувачений апеляційному суду пояснив, що він не був позбавлений можливості у судовому засіданні в суді першої інстанції задавати питання потерпілій та свідкам, а також заявляти будь-які клопотання.

Усі клопотання учасників кримінального провадження судом першої інстанції були розглянуті та вмотивовані під час ухвалення вироку.

Інших доводів апеляційному суду надано не було.

За таких обставин, істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для зміни чи скасування ухваленого щодо обвинуваченого судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження доказами і не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження районним судом, а тому колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,
постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської Області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 28.11.2016 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 194 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4