12.02.2018 №363/457/17

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2018 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000092 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, українця, громадянина України, не одруженого, раніше судимого, з вищою освітою, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, стрільця 10 навчальної роти навчального збору військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
22.06.2015 року ОСОБА_5 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2015 №140 солдат ОСОБА_5 прибув для комплектування військової частини за призивом із ІНФОРМАЦІЯ_3 та зарахований до списку особового складу частини, призначений на посаду стрільця 10 навчальної роти навчального збору, та зарахований на всі види забезпечення.
Проходячи військову службу, ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з п. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацією, а відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Тобто, у період з 13.07.2015 року по теперішній час, на території України та на території Київської та Чернігівської областей зокрема, діє особливий період.
Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з 24.06.2015 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
24.06.2015 солдат ОСОБА_5 звернувся за медичною допомогою до медичної військової частини НОМЕР_1 , з подальшим направленням його до лікарні з поліклінікою ГУ МВС України у м Києві. У період з 26.06.2015 року по 02.07.2015 року солдат ОСОБА_5 проходив амбулаторне лікування в лікарні з поліклінікою ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Однак, в порушення вищевказаних норм законодавства України 13.07.2015 року солдат ОСОБА_5 вирішив стати на злочинний шлях та не з`явитися вчасно на військову службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 .
Пізніше, з 30.07.2015 року по 14.08.2015 року ОСОБА_5 проходив стаціонарне лікування у Прилуцькій Центральній районній лікарні, проте по закінченню лікування до військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 так і не з`явився.
Реалізуючи свій злочинний умисел, у період з 13.07.2015 року по 29.07.2015 року та з 15.08.2015 року по 19.01.2017 року, ОСОБА_5 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в особливий період, без поважних на те причин та без дозволу відповідних командирів і начальників, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки в цей період не виконував, часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 . У подальшому, 19.01.2016 року ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 191 КПК України.
Таким чином, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 у період з 13.07.2015 року по 29.07.2015 року та з 15.08.2015 року по 19.01.2017 року діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в особливий період, без поважних на те причин та без дозволу відповідних командирів і начальників, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки в цей період не виконував, часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме не з`явлення вчасно на службу з лікувального закладу, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Під час судового засідання 12.02.2018 року між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 з участю захисника ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з угодою ОСОБА_5 беззастережно та в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України в обсязі згідно обвинувального акту. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.4 ст. 407 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, на підставі ст. 75 КК України він звільняється від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала угоду та просила її затвердити.
Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 також підтримали угоду про визнання винуватості та просили її затвердити.
При цьому ОСОБА_5 пояснив, що укладення угоди є цілком добровільним, він цілком розуміє права, передбаченні п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню з наступних підстав.
Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст.469 КПК України за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого може бути укладена угода про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди (ч.3 ст.474 КПК України).
Дії ОСОБА_5 обґрунтовано кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України. Вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом роз`яснені сторонам наслідки укладання вказаної угоди відповідно до вимог ч.2 ст. 473 КПК України.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Прокурор також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені ч.2 ст.473 КПК України.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України та закону, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
Суд дійшов переконання, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 468, 474, 475, 394 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Угоду про визнання винуватості від 12 лютого 2018 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України укладену між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 з участю захисника ОСОБА_4 - затвердити.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 2 (два) роки не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч.4 статті 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1