Провадження №11кп/792/20/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 683/2848/15-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.111КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 06 червня 2017 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хабаровськ, Російської Федерації, росіянина, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, заступника командира ескадрильї по роботі з особовим складом військової частини п/п В НОМЕР_1 в званні майора Збройних Сил України, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого: в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України (в редакції від 8 квітня 2014 року), та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з 06 червня 2017 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 зараховано у строк призначеного покарання термін попереднього ув`язнення з дня затримання, тобто з 17.09.2015 року по 05.06.2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без зміни тримання під вартою.

На підставі ст.54 КК України ОСОБА_9 позбавлено військового звання майор Збройних сил України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в загальній сумі 4673 грн. 36 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_9 , являючись громадянином України та військовослужбовцем Збройних Сил України, під час проходження військової служби у військовому званні «майор» на посаді заступника командира 3 авіаційної ескадрильї по роботі з особовим складом 7 бригади тактичної авіації ім. П.Франка (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) Повітряних Сил Збройних Сил України, діючи умисно, з корисливих мотивів, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, в період з червня по вересень 2014 року, перебуваючи на території України, в містах Старокостянтинові Хмельницької області та Миргороді Полтавської області, вчинив державну зраду у формі шпигунства, тобто передачі представникам іноземної держави - Російської Федерації (далі по тексту РФ) відомостей, що становлять державну таємницю, а також у формі надання представникам іноземної держави допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, шляхом підготовки, планування та спроби виконати злочинне завдання останніх щодо заволодіння військовим літаком Збройних Сил України та здійснення перельоту ним на територію РФ або на тимчасово окуповану територію України - АР Крим.

Так, в період 25-29 червня 2014 року у м. Старокостянтинові Хмельницької області ОСОБА_9 , діючи всупереч своїм обов`язкам громадянина України та військовослужбовця ЗС України, умисно та з корисливих мотивів, отримав злочинне завдання представника РФ на заволодіння військовим літаком Су-24МР та здійснення перельоту ним на територію РФ або на тимчасово окуповану територію України - АР Крим, і надав добровільну згоду на передачу іноземній державі та їх представникам відомостей, що становлять державну таємницю, пов`язаних з виконанням цього злочинного завдання, а також на надання їм допомоги у виконанні даного завдання та в проведенні підривної діяльності проти України, в обмін на виїзд на постійне проживання в РФ, отримання житла у будь-якому місті РФ, підвищення у військовому званні, отримання допомоги у працевлаштуванні на території РФ та матеріальної винагороди.

01 серпня 2014 року о 7 год. 12 хв. та о 7 год. 40 хв., а також 3 серпня 2014 року о 5 год. 52 хв. у м. Миргороді Полтавської області ОСОБА_9 , на виконання злочинного завдання іноземної держави, діючи умисно, в інтересах РФ та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, передав представникам РФ відомості, що становлять державну таємницю, відповідно до статей 1.1.2, 1.1.3, 4.4.3 «Зводу відомостей що становлять державну таємницю», затвердженого наказом голови Служби безпеки України №440 від 12.08.2005 року, та мають ступінь секретності «таємно», а саме: повідомив їх про отримання завдання на здійснення 01 та 03 серпня 2014 року спеціальних бойових розвідувальних польотів літаком-розвідником Су-24МР з аеродрому міста Миргорода Полтавської області в зону проведення АТО, відправивши SMS-повідомлення з власного номера мобільного телефону НОМЕР_3 на телефонний номер ОСОБА_10 НОМЕР_4 , чим заподіяв шкоду обороноздатності України, оскільки це дало змогу іноземній державі спланувати заходи з протидії та зменшити результативність виконання спеціального завдання.

Після завершення вказаних спеціальних бойових розвідувальних польотів в зону проведення АТО ОСОБА_9 , діючи умисно в інтересах Російської Федерації та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, відповідно до вказівок представників РФ, повідомив їх про результати виконання зазначених спеціальних бойових польотів в зоні проведення АТО, відправивши SMS-повідомлення з власного номера мобільного телефону НОМЕР_3 на телефонний номер ОСОБА_10 . НОМЕР_4 .

Також, 08 вересня 2014 року о 09 год. 26 хв. у м. Старокостянтинові Хмельницької області ОСОБА_9 , продовжуючи свою протиправну діяльність, на виконання злочинного завдання іноземної держави, діючи умисно в інтересах Російської Федерації та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, передав представникам РФ відомості, що становлять державну таємницю, відповідно до статей 1.1.2, 1.1.3, 4.4.3 «Зводу відомостей що становлять державну таємницю», затвердженого наказом голови Служби безпеки України №440 від 12.08.2005 року та мають ступінь секретності «таємно», а саме: повідомив їх про здійснення цього дня спеціального розвідувального польоту літаком-розвідником Су-24МР з аеродрому міста Старокостянтинова Хмельницької області вздовж лінії державного кордону України з Республікою Білорусь та Російською Федерацією на аеродром м. Миргорода Полтавської області, відправивши SMS-повідомлення з власного номера мобільного телефону НОМЕР_3 на телефонний номер ОСОБА_10 НОМЕР_4 , а також залишивши відповідне повідомлення у розділі «Черновики» електронної поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », чим заподіяв шкоду обороноздатності України, оскільки це дало змогу іноземній державі спланувати заходи з протидії та зменшити результативність виконання спеціального завдання.

Крім того, цього ж дня, ОСОБА_9 , діючи в інтересах іноземної держави на шкоду обороноздатності та державній безпеці України, всупереч своїм обов`язкам громадянина України та військовослужбовця ЗС України, на виконання злочинного завдання іноземної держави, передав представникам РФ інформацію з обмеженим доступом «для службового користування» про порядок управління екіпажами повітряних суден в/ч п/п НОМЕР_2 з використанням радіочастоти 128.500 МГц і резервного каналу повітряного ультракороткохвильового радіозв`язку.

Так, використовуючи для доступу в мережу Інтернет власний телефон «SAMSUNG», модель: GT-S8530, IMEI: НОМЕР_5 , якому відповідає номер оператора стільникового зв`язку ТОВ «Астеліт» НОМЕР_6 , ОСОБА_9 особисто надрукував та залишив у розділі «Черновики» електронної поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » повідомлення з текстом: «Poka 128.500, rezerv 1 kanal (kanal pereliotov, castota doljna bit odna u vseh). Esli pomenyaiut, soobschu.».

Цього ж дня, з метою виконання злочинного завдання іноземної держави, о 20 год. 08 хв. льотчик екіпажу літака-розвідника Су-24МР №36 ОСОБА_9 , діючи умисно в інтересах Російської Федерації та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, під час виконання спеціального польоту вздовж лінії державного кордону України з Республікою Білорусь та Російською Федерацією, пролітаючи над м. Шостка Сумської області, відмовився виконувати законну вимогу штурмана даного екіпажу на здійснення правого повороту та скерування літака-розвідника Су-24МР на курс у напрямку м. Лебедин Сумської області, та ухилився від запланованого маршруту польоту, направивши літак до лінії державного кордону України та Російської Федерації.

При цьому ОСОБА_9 , порушивши режим «мовчання», намагався встановити контакт у радіоефірі із невстановленими слідством особами, які направляли звукові запити зі змістом «Воздушное судно, следующее вблизи границы Российской Федерации на высоте 6300, ответьте» на частоті 128.500 МГц 5 каналу повітряного ультракороткохвильового радіозв`язку.

Наблизившись до лінії державного кордону України та РФ, але так і не отримавши відповіді від запитуючої сторони, усвідомлюючи відсутність будь-якої можливості самостійно дістатись до аеродромів на території Російської Федерації та здійснити успішну посадку літака, льотчик екіпажу літака-розвідника Су-24МР №36 ОСОБА_9 не перелетів вказаним літаком через лінію державного кордону України на територію Російської Федерації, вивів його на заплановану лінію польоту м. Шостка - м. Лебедин та закінчив політ, здійснивши посадку на аеродромі м. Миргород Полтавської області.

Враховуючи закінчення 19 вересня 2014 року терміну службового відрядження до м. Миргорода, відповідно до наказу командира в/ч п/п НОМЕР_2 № 186 від 19.09.2014 року, а також подальше усунення від здійснення польотів у зв`язку із наявністю підстав для скасування доступу до державної таємниці, громадянин України ОСОБА_9 не закінчив виконання злочинного завдання іноземної держави по заволодінню військовим літаком Су-24МР та здійснення перельоту ним на територію РФ або на тимчасово окуповану територію України - АР Крим.

Не погоджуючись із вироком суду, обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_9 скасувати та закрити відносно нього провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

Свої вимоги аргументують тим, що суд поклав в основу вироку такі недопустимі докази, як:

-показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які являються співробітниками оперативного підрозділу СБУ і які відбирали пояснення у ОСОБА_13 та його дружини за відсутності захисника без роз`яснення їм права на захист;

-протокол за результатами проведення оперативно-технічного заходу по КРС №1247 у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 17 грудня 2014 року, так як зняття інформації проводилося не в рамках досудового розслідування;

-акт огляду телефону ОСОБА_13 від 22 вересня 2014 року, так як даний огляд проводився у присутності зацікавлених понятих, які на момент проведення слідчої дії працювали в органах контррозвідки СБУ.

Звертають увагу, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не підтверджують сформоване судом обвинувачення, а показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_19 його повністю спростовують.

Наголошують на показаннях свідка ОСОБА_20 , які, на переконання захисту, викладені судом не коректно, оскільки даний свідок не підтвердив намагання ОСОБА_13 08.09.2014 року здійснити переліт на територію РФ. Жодних доказів виїзду обвинуваченого до РФ матеріали кримінального провадження також не містять.

Зазначають, що зняття інформації з телефону обвинуваченого вказує на те, що останній 08.09.2014 року свого брата ні про що не повідомляв, а довідка

в.о. командира в.ч. НОМЕР_2 , підтверджує, що в період липня-вересня 2014 року частота 128.500 не використовувалась.

Стверджують, що стороні захисту не відкриті процесуальні документи, на підставі яких здійснювалось зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.

Акцентують увагу і на тому, що судом в порушення вимог закону не вирішено заявлені стороною захисту клопотання про визнання недопустимими доказів у кримінальному провадженні.

Вказують, що стаття 96-1 КК України, станом на 08.09.2014 року не передбачала застосування спеціальної конфіскації за вчинення будь-якого умисного злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, а тому застосування до обвинуваченого спеціальної конфіскації є безпідставним.

Крім того, обвинувачений у своїй апеляційній скарзі звертає увагу і на те, що нагляд у даному кримінальному провадженні до 22.10.2015 року здійснювався органами прокуратури Хмельницької області, а після цього органами військової прокуратури Хмельницького гарнізону.

Вказує на психологічний тиск, який чинив на нього слідчий під час допиту в якості свідка, примусивши надати зізнавальні показання.

У поданому запереченні на апеляційні скарги сторони захисту, прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, вважає вирок суду законним та належним чином обґрунтованим, а апеляційні скарги процесуальних опонентів безпідставними.

На переконання прокурора, судом при ухваленні вироку, дотримано вимоги ст.374 КПК України, зокрема належним чином сформульовано обвинувачення, яке визнано доведеним, об`єктивно та у повному обсязі досліджені всі докази, яким надана відповідна правова оцінка і які у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг сторони захисту, вислухавши доводи апелянтів на підтримку власних апеляційних скарг з підстав наведених у них, з`ясувавши думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення і безпідставність доводів процесуальних опонентів, перевіривши матеріали кримінального провадження, в тому числі шляхом повторного дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_21 у вчиненні злочину, за обставин наведених місцевим судом і викладених у вироку, ґрунтується на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України, є законним та вмотивованим.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_21 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Зокрема, показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які, як працівники контррозвідки, в рамках контррозвідувальної справи відносно ОСОБА_9 , встановили та задокументували факти передачі обвинуваченим представникам іноземної держави - Російської Федерації (РФ) відомостей, що становлять державну таємницю, а також надання представникам іноземної держави допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, шляхом підготовки, планування та спроби виконати злочинне завдання останніх щодо заволодіння військовим літаком Збройних Сил України та здійснення перельоту ним на територію РФ або на тимчасово окуповану територію України - АР Крим.

При цьому будь-яких перешкод допитати вказаних осіб у якості свідків, чинний КПК України не містить.

Дані свідки, в межах своїх повноважень, виявили та належним чином задокументували обставини надання обвинуваченим ОСОБА_9 іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Факти протиправних дій ОСОБА_9 , які виявлені в рамках контррозвідувальної справи, підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які спільно з обвинуваченим виконували бойові польоти в липні-серпні 2014 року в зону АТО, і які вказували на поширення обвинуваченим серед військовослужбовців проросійських настроїв та антиукраїнських висловлювань, а також ігнорування останнім вимог командування щодо активного спілкування по мобільному телефону.

Низька якість виконання обвинуваченим завдань розвідки підтверджується показаннями свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Відповідно до показань свідка ОСОБА_20 , наданих як в суді першої так і в апеляційній інстанції, він у якості штурмана екіпажу під командуванням ОСОБА_9 виконував бойовий розвідувальний політ вздовж кордону з РФ в режимі радіомовлення, в ході якого обвинувачений, порушуючи режим радіомовлення, відповів на запити невідомої радіостанції, а також порушив курс, направивши літак в напрямку території РФ та не реагував на численні зауваження з цього приводу, про що свідок доповів командиру частини після завершення польоту.

Твердження сторони захисту про те, що показання свідка ОСОБА_20 викладені місцевим судом не коректно, оскільки даний свідок не підтвердив намагання ОСОБА_13 08.09.2014 року здійснити переліт на територію РФ, суперечать зібраним в матеріалах провадження доказам, зокрема повторно дослідженим апеляційним судом показанням вказаного свідка, який підтвердив надані показання в суді першої інстанції, викладені у вироку суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.

Тобто, не дивлячись на те, що свідок ОСОБА_20 , як і свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 прямо не вказували на ОСОБА_9 , як особу яка намагалася переправити військовий літак на територію РФ та шпигуна, однак наводили такі фактичні дані, що у своїй сукупності відтворюють цілісну картину події, що відбулася насправді. За таких обставин суд цілком слушно дійшов переконання, що вина обвинуваченого доводиться, в тому числі і показаннями свідків «поза розумним сумнівом».

Крім того, вина обвинуваченого доводиться і даними протоколу за результатами проведення оперативно-технічного заходу по КРС №1247 у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 17 грудня 2014 року, в яких зафіксовані телефонні розмови та СМС повідомленя між обвинуваченим та його рідним братом громадянином російської Федерації ОСОБА_10 , представником спецслужб ГРУ ГУ РФ під умовною назвою «Врач», та дружиною обвинуваченого, в ході яких обвинувачений повідомляв про отримання завдань на здійснення спеціальних бойових розвідувальних польотів літаком-розвідником; час та маршрут таких польотів; результати виконання зазначених спеціальних завдань; планування заволодіння військовим літаком ЗС України, та переліт ним в РФ, узгодження деталей цього завдання та обставини, які завадили це зробити.

Аналіз телефонних з`єднань між обвинуваченим та його братом, свідчить про інтенсивність спілкування напередодні скоєння злочину (перед бойовими польотами та після них).

Відповідно до висновку фоноскопічної експертизи звукозапису від 08.10.2015 року №5317/3518, усне мовлення, зафіксоване в телефонних розмовах, належить обвинуваченому ОСОБА_9 .

Згідно висновку державного експерта з питань таємниць №20 від 23 липня 2015 року інформація про час та маршрут виконання спеціального польоту вздовж державного кордону України літаком, який здійснив екіпаж під командуванням ОСОБА_9 належить до державної таємниці.

Також, вина обвинуваченого доводиться і речовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, зокрема оглянутими в суді першої інстанції та повторно дослідженими судом апеляційної інстанції належних ОСОБА_9 ноутбука марки «Dell» та планшета, які підтверджують контакти обвинуваченого із зареєстрованими на території РФ абонентами за допомогою програми «Skype» та електронної поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якій у розділі «Чернетки» містяться два вхідних повідомлення щодо каналу перельотів та частоти 128.500, яка збігається і частотою яка використовувалась екіпажем літака під командуванням ОСОБА_9 , відповідно до довідки командира в/ч польова пошта НОМЕР_2 , та переглядом обвинуваченим сторінок «Карта России со супутника», «Карта местности со супутника», Карта Миллерово (місце знаходження військового аеродрому РФ).

Даючи оцінку доводам апеляційних скарг сторони захисту, колегія суддів вважає, що докази винуватості ОСОБА_9 забрані в даному кримінальному провадженні і досліджені судами двох інстанцій, є достатніми для висновку про скоєння обвинуваченим інкримінованого йому злочину.

Відхилення клопотань сторони захисту про визнання недопустимими доказами проведення ряду процесуальних дій, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки достатніх доводів на неналежне проведення таких дій суду не надано.

Посилання апелянтів на порушення судом вимог закону, а саме не вирішення заявлених стороною захисту клопотання про визнання недопустимими доказів у кримінальному провадженні, є безпідставними, адже оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви відмови у задоволенні клопотань сторони захисту про визнання доказів недопустимими.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.

Упродовж розгляду справи місцевий суд, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України.

Всупереч твердженням захисника, у апеляційній скарзі фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 , отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, та часткового повторного дослідження судом апеляційної інстанції, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст.84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу захистом не наведено.

Доводи обвинуваченого та його захисника щодо недопустимості такого доказу, як проколу за результатами проведення оперативно-технічного заходу у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 17 грудня 2014 року з додатками, з підстав отримання даної інформації поза межами досудового розслідування, колегією суддів не приймаються, адже фактичні дані, отримані в результаті проведення оперативно-технічних заходів до внесення відомостей до ЄРДР, визнаються належним доказом у кримінальному провадженні за умови, якщо вони були отримані в порядку, передбаченому КПК, з урахуванням особливостей, встановлених ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» та ЗУ «Про контррозвідувальну діяльність», що повністю відповідає приписам ч.2 ст.99 КПК України. При цьому, місцевим судом належним чином перевірено ту обставину, що усі оперативно-технічні заходи проводилися в межах заведеної працівниками контррозвідки КРС №1247, на підставі ухвал слідчого судді Апеляційного суду Хмельницької області від 28.03.2014 р., 28.05.2014 р., 01.08.2014 р., 06.10.2014 р.

Усі оперативно-технічні заходи були спрямовані виключно на викриття злочинної діяльності обвинуваченого та проводились на підставі відповідних процесуальних рішень, прийнятих із дотриманням вимог діючого процесуального закону та процесуальних строків, законність яких перевірено апеляційним судом.

При цьому, колегія суддів погоджується із доводами сторони захисту про те, що орган досудового розслідування, в порушення вимог ст.290 КПК України, своєчасно не відкрив стороні захисту матеріалів, які стали правовою підставою для проведення оперативно-технічних заходів у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 17 грудня 2014 року, тим самим не забезпечивши можливості процесуальним опонентам перевірити допустимість результатів таких дій, однак вважає, що дане порушення не є істотним і не може тягнути за собою визнання таких результатів недопустимим доказом по справі, адже не впливає на доказове значення вказаних заходів.

Безпідставними, на переконання колегії суддів, є доводи захисту щодо недопустимості і такого доказу, як акту огляду телефону, планшету та ноутбуку належних обвинуваченому від 22.09.2014 року, з підстав проведення такої слідчої дії у присутності зацікавлених понятих. Дані процесуальні дії здійснювалися на підставі ст.7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», за згодою обвинуваченого, який під час судового розгляду не заперечував добровільність надання працівникам контррозвідки вказаних технічних засобів. При цьому, у відповідності до положень ст.237 КПК України, участь понятих у проведенні огляду не є обов`язковою. Також стороною захисту не доведено зацікавленості понятих у проведенні даних процесуальних дій.

Твердження сторони захисту, що зняття інформації з телефону обвинуваченого вказує на те, що останній 08.09.2014 року свого брата ні про що не повідомляв, а тому в його діях відсутній склад злочину, є неспроможними.

Зміст фонограм телефонних розмов між обвинуваченим і його рідним братом ОСОБА_10 свідчить про обговорення ними обставин спеціального розвідувального польоту, який мав місце 08.09.2014 року, при цьому обвинувачений запевняв свого брата про завчасне повідомлення про даний політ (мета польоту, час) представника спецслужб Росії під умовною назвою «Врач».

Факт повідомлення обвинуваченим свого брата про політ 08.09.2014 року підтверджується змістом СМС повідомлень між ними, який відбувався 11.09.2014 року, в ході яких обвинувачений повідомляв як маршрут польоту, так і обставини чому угон літака не вдалося здійснити, в тому числі із причин активних дій штурмана літака.

Не ґрунтується на матеріалах провадження і твердження сторони захисту про те, що вирок суду побудований на припущеннях, а висновки суду, які викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, дослідив всі докази і, давши їм оцінку, обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідків, висновки експертиз та інші докази по кримінальному провадженні.
Під час перевірки матеріалів провадження також не встановлено порушення права ОСОБА_9 на захист, як під час досудового розслідування, так і під час розгляду кримінального провадження судом по суті. Обвинувачений, з огляду на матеріали кримінального провадження, мав практичну можливість захищати свої права всіма можливими способами, в тому числі з участю захисника, чим власне скористувався, запросивши до участі в провадженні захисника.

Посилання ОСОБА_9 на психологічний тиск, який чинився на нього слідчим при проведенні досудового розслідування, що призвело до надання зізнавальних показань, є голослівними, адже нічим не підтверджується. Місцевий суд, жодних зізнавальних показань обвинуваченого в основу вироку не поклав, а надав оцінку виключно тим доказам, які безпосередньо сприймав і досліджував в судовому засіданні. При цьому обвинувачений не був позбавлений права надати свої показання щодо обставин інкримінованого йому обвинувачення в суді, у присутності захисника, однак відмовився від цього.

Отже, умисні дії ОСОБА_9 , які виразились в діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: шпигунство, надання іноземній державі та їх представникам допомоги в проведенні відривної діяльності проти України, судом першої інстанції вірно кваліфіковані як державна зрада за ч.1 ст.111 КК України.

Призначене ОСОБА_9 покарання, включаючи застосування спеціальної конфіскації, на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями), є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_9 в апеляційному порядку не виявлено.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду, при перевірці справи в апеляційному порядку, колегія суддів не встановила.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 06.06.2017 року по 20.06.2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року по 19.03.2018 року включно, відповідно до Закону України від 18.05.2017 року за №2046-VIII, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .