АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 06 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року

за участі: прокурора представника ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , яке погоджене із прокурором Київської міської прокуратури № 1 ОСОБА_7 , та накладено арешт на транспортний засіб марки «Mitsubishi» модель «Pajero Wagon» (номер кузова НОМЕР_1 ), свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , заборонивши ОСОБА_6 користуватися та розпоряджатися зазначеним автомобілем.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що клопотання необхідно задовольнити з метою збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Щодо строку апеляційного оскарження автор апеляційної скарги зазначає, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення ОСОБА_6 , копія ухвали слідчого судді на поштову адресу власника майна не надсилалася, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня, а про заборону користування та розпорядження належним ОСОБА_6 майна на праві приватної власності транспортним засобом останньому стало відомо під час тимчасового затримання вищевказаного автомобіля працівниками поліції 10 грудня 2017 року, про що було складено акт. Разом з тим, текст оскаржуваної ухвали представник отримав від слідчого в електронному вигляді лише у січні 2018 року, а тому вважає, що строк на оскарження вказаної ухвали був порушений з поважних причин.
Автор апеляційної скарги вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та безпідставною.
Звертає увагу на те, що в матеріалах кримінальної провадження не міститься жодного доказу, який міг би об`єктивно свідчити про незаконність вибуття спірного транспортного засобу із володіння потерпілого по справі. Крім того, слідчими в ході досудового розслідування взагалі не встановлювались та не з`ясовувались обставини на підставі яких відбувався рух даних транспортних засобів у цивільному обороті від одного володільця до іншого; які саме речові права стосовно даного автомобіля є або були наявні у осіб у володінні яких знаходились вказаний автомобіль.
Разом з тим, представник в апеляційній скарзі зазначає, що слідчим під час звернення до суду із клопотанням про арешт спірного транспортного засобу не було представлено до суду жодного доказу, який міг би свідчити про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення.
Наголошує також автор апеляційної скарги на порушення територіальної підслідності справи.
Звертає увагу і на той факт, що спірний транспортний засіб був придбаний ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу від 28 вересня 2016 року, що підтверджується даними, які містяться у Національній інформаційній системі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи кожної апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення ОСОБА_6 , йому, як власнику майна, копія ухвали слідчого судді не надсилалася, про заборону користування та розпорядження належним ОСОБА_6 на праві приватної власності транспортним засобом. Матеріалами провадження не спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 стало відомо про арешт майна лише 10 грудня 2017 року, а текст оскаржуваної ухвали представник отримав від слідчого в електронному вигляді лише у січні 2018 року. За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 07 липня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000155, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 разом з невстановленим спільником незаконно заволодів, зокрема і вищеназваним транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 .

28 липня 2017 року слідчий СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Київської міської прокуратури № 1 у м. Києві ОСОБА_7 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб марки «Mitsubishi» модель «Pajero Wagon» (номер кузова НОМЕР_1 ) та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , заборонивши ОСОБА_6 користуватися та розпоряджатися зазначеним автомобілем.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року зазначене клопотання задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000155, про накладення арешту на вищезазначений автомобіль, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні необхідно накласти арешт на транспортний засіб марки «Mitsubishi» модель «Pajero Wagon» (номер кузова НОМЕР_1 ) та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Крім того, як встановила колегія суддів, вищезазначене майно у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 07 липня 2017 року, яка була надана прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Дослідивши апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 , колегія суддів вважає, що доводи в частині того, що ОСОБА_6 не є стороною кримінального провадження, оскільки його не повідомлено про підозру у вчиненні злочину і він не є обвинуваченим, не заслуговують на увагу, з урахуванням мети арешту, а саме забезпечення збереження речових доказів, оскільки у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що і мало місце.

Твердження представника власника майна пропорушення територіальної підслідності справи, є безпідставними відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, місцем вчинення кримінального правопорушення є вул. Антоновича, 176, яка знаходиться в Голосіївському районні м. Києва

Разом з тим, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді в частині накладення заборони у користуванні транспортним засобом, оскільки така заборона або обмеження може бути застосована, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, лише уразі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Таких даних ні клопотання слідчого, ні оскаржуване судове рішення не містять, як і не обґрунтовано можливість настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у разі незастосування такого заходу.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині заборони користування транспортним засобом, з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження та частково задовольнити його апеляційну скаргу.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. києві ОСОБА_8 , яке погоджене із прокурором Київської міської прокуратури № 1 ОСОБА_7 , та накладено арешт на транспортний засіб марки «Mitsubishi» модель «Pajero Wagon» (номер кузова НОМЕР_1 ), свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , заборонивши ОСОБА_6 користуватися та розпоряджатися зазначеним автомобілем, скасувати в частині заборони користування ОСОБА_6 вказаним транспортним засобом.
В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/786/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1