Справа № 732/1374/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/26/2018
Категорія - ч.1 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 червня 2016 року за № 0000186, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2017 року, щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Чернігівської області, українця, громадянина України, працюючого оперуповноваженим Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, з неповною вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню доньку, 2012 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дібровне Городнянського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з вищою світою, безробітного, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2017 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано невинуватими в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України та виправдано.

Речові докази не надавалися.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати відсутні.

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інкримінується вчинення кримінального правопорушення у сфері службової діяльності.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у перевищенні влади, вчиненому групою осіб, тобто умисному вчиненні працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходили за межі наданих їм прав та повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадянина ОСОБА_7 , та супроводжувалось стосовно потерпілого насильством, було болісним і таким, що ображає особисту гідність потерпілого, за відсутності ознак катування

За даними обвинувального акту 10 червня 2016 року, близько 21 години 10 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, здійснював оперативну допомогу слідчо-оперативній групі Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області при проведенні виїзду за заявою ОСОБА_14 щодо вчинення крадіжки речей з його будинку АДРЕСА_3 .

В ході здійснення вказаної допомоги ОСОБА_10 спільно з місцевим дільничним інспектором поліції Городнянського ВП Менського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_11 , діючи на власний розсуд, прибули до домогосподарства АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_7 , з метою перевірки причетності його до вчинення крадіжки у ОСОБА_14 .

Того ж дня близько 21 години З0 хвилин ОСОБА_10 та ОСОБА_15 в порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Кримінально-процесуального кодексу України зайшли до вказаного господарства без належно для того дозволу та відразу здійснили фактичне затримання ОСОБА_7 , який спав, та застосували до нього спеціальний засіб «кайданки», без належних для того підстав.

Виводячи фактично затриманого ОСОБА_7 з домогосподарства на вулицю, ОСОБА_10 та ОСОБА_15 безпідставно нанесли йому тілесні ушкодження по різним частинам тіла: голові, плечам, спині та ногам. Також нанесли тілесні ушкодження по руці матері ОСОБА_7 - ОСОБА_16 , яка намагалась перешкодити обвинуваченим наносити тілесні ушкодження її сину.

В подальшому, ОСОБА_10 та ОСОБА_15 силоміць вивели ОСОБА_7 на вулицю, посадили його до службового автомобіля та возили по с. Дібрівному Городнянського району. Близько 23 години 30 хвилин 10 червня 2016 року ОСОБА_10 та ОСОБА_15 доставили ОСОБА_7 до Городнянської ЦРЛ, де його оглянув лікар та зафіксував наявні тілесні ушкодження. Після огляду ОСОБА_7 без складання будь-яких документів відпустили до дому.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 579 від 23.06.2016 року ОСОБА_7 завдані наступні тілесні ушкодження: садна лівого та правого променево-зап`ястних суглобів, поверхнева рана правого променево-зап`ястного суглобу, синці лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглобу, забої м`яких тканин тьмяно-потиличної ділянки зліва та м`яких тканин лівої стопи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесні ушкодження у вигляді садна лівого та правого променево-зап`ястних суглобів та поверхнева рана правого променево-зап`ястного суглобу виникли від дії тупого предмету по механізму тиснення та тертя, а у вигляді синців лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглобу, забоїв м`яких тканин тьмяно-потиличної ділянки зліва та м`яких тканин лівої стопи виникли від дії тупого предмету по механізму удару. Виходячи з кількості ушкоджень, їх характеру та розташування, ОСОБА_7 піддавався впливу, не менше 7 травмуючих дій.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 580 від 14.06.2016 року ОСОБА_16 завдано тілесні ушкодження у виді синця та забиття м`яких тканин правої верхньої кінцівки, які виникли від дії тупого предмету або при ударі об такі, та вони відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, й могли утворитись 10.06.2016 року. Виходячи з кількості ушкоджень, їх характеру та розташування ОСОБА_16 піддавалася впливу, як мінімум 1 травмуючої дії.

Дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кваліфіковано за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, суд першої інстанції вказав, що показання обвинувачених є послідовними, підтверджуються показаннями інших свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, при цьому суд зауважує, що обвинуваченими виконаний обов`язок повідомити свого керівника про підстави та про необхідність застосування спеціального засобу, а також про завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень внаслідок застосування фізичної сили. Ряд доказів визнані судом недопустимими, оскільки органом досудового розслідування при отриманні цих доказів допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Сторона ж обвинувачення не надала суду переконливих доказів вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду та ухвалення нового, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст. 365 КК України, з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, у державних органах влади та управління, їх структурних підрозділах на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки та покладенням обов`язків, відповідно до п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст. 365 КК України, з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, у державних органах влади та управління, їх структурних підрозділах на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки та покладенням обов`язків, відповідно до п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Судові витрати стягнути з обвинувачених, а долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, залишивши їх у матеріалах судової справи.

Автор скарги вказує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, апелянт переконаний, що суд незаконно виправдав ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , не навівши переконливих доводів для їх виправдання, в той час як стороною обвинувачення надані докази, які повністю доводять вину обвинувачених і логічно узгоджуються між собою. Звертає увагу апеляційного суду на показання свідка ОСОБА_16 , які місцевий суд визнав суперечливими, проте прокурор переконаний в протилежному, оскільки даний свідок був безпосереднім очевидцем подій. Що ж стосується показань свідка ОСОБА_14 , то навпаки прокурор вважає їх суперечливими і такими, що покликані притягнути ОСОБА_7 до відповідальності через неприязне відношення як до особи що має відповідати за можливу крадіжку речей з будинку свідка. Крім того, вказує на показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які залишені поза увагою суду, а саме на предмет причетності ОСОБА_19 до скоєння крадіжки у Пиниці. Ряд свідків: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 вказують на спокійну поведінку потерпілого, чим фактично спростовують опір працівникам поліції. Також апелянт акцентує увагу апеляційного суду на тому, що рішення про адміністративне затримання та затримання ОСОБА_7 за ст. 208 КПК України на той час не приймалося, воно потребувало погодження як з керівництвом так і з прокуратурою. При прийнятті рішення прокурор просить звернути увагу і на показання свідка ОСОБА_23 , який повідомив що не пам`ятає чи втікав ОСОБА_24 чи його відпустили, що свідчить про приховування інформації, оскільки жодні заходи щодо розшуку в разі втечі не вживалися, проте цим показанням оцінки взагалі не надано. Спираючись на показання свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які були понятими на слідчих експериментах, та з урахуванням переглянутих матеріалів, з приводу яких у сторони захисту не виникло зауважень, прокурор переконаний, що судом фактично встановлено оригінальність відеозаписів, а тому висновок суду про їх недопустимість як доказу суперечить положенням ст. 374 КПК України. Показання свідка ОСОБА_27 вважає сумнівними, оскільки вони не відображають дійсної картини перебігу подій, а показання свідка ОСОБА_28 суд взагалі не оцінив, оскільки б вони підтвердили неправомірність дій обвинувачених. Апелянт впевнений, що майже всі показання допитаних під час судового слідства свідків містять лише інформацію про обставини вчинення на думку ОСОБА_14 кримінального правопорушення ОСОБА_7 , про факт його затримання.

Крім показань свідків вина обвинувачених підтверджується заявою потерпілого ОСОБА_7 , слідчими експериментами, висновком експертів, про отриманні ОСОБА_7 та ОСОБА_16 тілесні ушкодження отримані в той день за встановлених обставин. Отже, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на рішення, що свідчить про невідповідність його висновків фактичним обставинам.

Також судом не в повному обсязі дотримано вимоги ст. 374 КПК України щодо змісту вироку, а саме не вирішено долю речових доказів.

Судом як в мотивувальній так і резолютивній частині не зазначено підстав виправдання обвинувачених, а саме у зв`язку з недоведеністю вини чи у зв`язку з відсутністю і їх діях складу злочину.

На дану апеляційну скаргу адвокатом ОСОБА_8 в інетерсах ОСОБА_11 , адвокатом ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 подано заперечення, в яких ретельно проаналізовані усі позиції сторони обвинувачення, викладені в скарзі і надано їм своєї оцінки. Обидва захисники просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вислухавши в судовому засіданні сторони, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Колегія суддів задовольнила клопотання прокурора в частині дослідження доказів і безпосередньо дослідила усі докази, запропоновані стороною обвинувачення. Зокрема, допитані обидва обвинувачені, потерпілий, свідки, досліджені матеріали кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_10 в засіданні апеляційного суду винним себе не визнав і показав, що в 2016 році працював на посаді оперуповноваженого карного розшуку Городнянського відділення поліції Чернігівської області. 23.06.2016 р. знаходячись в складі слідчо-оперативної групи виїхав в село Дібрівне Городнянського району, звідки надійшла інформація про крадіжку майна у місцевого жителя. Знаходячись на місці, він від місцевого жителя ОСОБА_14 дізнався, що дану крадіжку з його господарства скоїв місцевий житель ОСОБА_7 , з яким обвинувачений був знайомим,оскільки в минулому той працював в Городнянському відділенні поліції, але був звільнений у зв`язку з порушеннями по службі. Слідчим ОСОБА_29 , який керував діями слідчо-оперативної групи, було дано розпорядження опитати ОСОБА_7 , тому ОСОБА_10 та дільничний інспектор ОСОБА_11 направились до нього додому. Вдома у ОСОБА_7 знаходилась його мати, яка дозволила пройти в будинок, сам ОСОБА_7 лежав у будинку на ліжку і перебував в стані алкогольного сп`яніння. На пропозицію, де він перебував у час, коли була здійснена крадіжка та на пропозицію проїхати у відділення міліції, ОСОБА_7 відповів грубістю, нецензурно лаявся та вдарив ногою в живіт ОСОБА_11 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 вчинив злісну непокору законним діям поліцейських, до нього було застосовано фізичний примус і наручники та він був посаджений в автомобіль поліції, доставлений на місце скоєння крадіжки, де місцева жителька ОСОБА_30 вказала на ОСОБА_7 як на особу, яка в той же день побила її. ОСОБА_7 в своєму будинку чинив фізичний опір, вкусив ОСОБА_10 за руку. ОСОБА_7 відвезли до Городнянської районної лікарні, де по черзі освідували у судово-медичного експерта його, ОСОБА_17 і ОСОБА_18 . Після цього ОСОБА_7 з приміщення лікарні втік і його в цей вечір не знайшли. Обвинувачений вважав, що діяв в межах наданих йому законом повноважень, оскільки знаходився на службі, у форменному одязі працівника поліції, фізичний примус та спецзасоби застосовувались до ОСОБА_7 у зв`язку з тим опором, який він чинив поліцейським.

Аналогічні показання дав в суді обвинувачений ОСОБА_11 , який також не визнав себе винним.

Потерпілий ОСОБА_7 в засіданні апеляційного суду показав, що 10.06.2016 р. в денний час він в стані алкогольного сп`яніння перебував вдома. До нього зайшли співробітники поліції ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , з якими він раніше був знайомий по колишній службі в поліції. Останні, без попередження одягли на нього наручники, коли він перебував ще в ліжку, побили його, затягли в автомобіль поліції, звинувачуючи в злочині. Сам він ніякого опору поліцейським не чинив.

Свідок ОСОБА_16 , мати потерпілого ОСОБА_7 в апеляційному суді показала, що 10.06.2016 р. вона в денний час перебувала у себе вдома, працювала по господарству, а її син ОСОБА_7 знаходився в житловому будинку. До них додому заходив їхній односелець ОСОБА_31 , про щось говорив з її сином, розмови вона не чула. Потім до них приїхали співробітники поліції ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , котрі з її дозволу увійшли в житловий будинок і стали вимагати, щоб її син поїхав з ними. Хоча він їхати не відмовлявся і опору не чинив, вони вдвох заламали йому руки, одягли наручники, стали душити, били, потім посадили в машину і кудись повезли. Перед цим на прохання сина вона передала йому його одяг та взуття. Через кілька годин він повернувся. Наступного дня вона бачила у сина синці і садна на руках, він звернувся до лікарні.

Свідок ОСОБА_14 в засіданні апеляційного суду показав, що 10.06.2016 р. в денний час разом з потерпілим по справи ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_22 разом вживали алкогольні напої. Того ж дня в своєму будинку він бачив ОСОБА_7 , який проникнув туди самовільно, а побачивши ОСОБА_14 , утік. В будинку свідок виявив зникнення його речей: ноутбуку, бензопили та металевого посуду. Він здогадався, що ці речі викрав ОСОБА_7 , пішов до нього додому вияснити стосунки. Але той говорити з ним відмовився. Через деякий час викрадені речі знайшли схованими на вулиці. Свідок викликав поліцію і розповів поліцейським про усі вказані обставини, вказавши, що він підозрює ОСОБА_7 в скоєнні у нього вдома крадіжки.

Свідок ОСОБА_22 в засіданні апеляційного суду показав,що 10.06.2016 р. він разом зі свідком ОСОБА_32 та потерпілим ОСОБА_7 в денний час розпивав спиртні напої. Від своєї матері пізніше він дізнався, що в цей же день ОСОБА_7 побив її, розбив окуляри. Свідок бачив ОСОБА_7 в автомобілі поліції, який вів себе агресивно, кидався битись, виривався, ображав оточуючих. Працівники поліції в присутності свідка ніяких ушкоджень йому не заподіювали.

Свідок ОСОБА_19 в засіданні апеляційного суду показав, що на вулиці села Дібрівне 10.06.2016 р. знайшов майно, яке, як він узнав пізніше, було викрадене у ОСОБА_14 , після чого була викликана поліція. Бачив ОСОБА_7 в автомобілі співробітників поліції в наручниках, останній вів себе неадекватно, лаявся, виривався, ображав оточуючих.

Свідок ОСОБА_20 в суді показала, що 10.06.2016 р. вдень бачила, як ОСОБА_7 виходив з дому свідка ОСОБА_14 , а увечері бачила ОСОБА_7 в автомобілі поліції, у одного з поліцейських була прокушена рука.

Свідок ОСОБА_33 показав, що працює слідчим Городнянського відділення поліції і 10.06.2016 р. в складі слідчо-оперативної групи здійснив виїзд в село Дібрівне, звідки зателефонував місцевий житель про скоєння у нього крадіжки. Оскільки свідки показували на особу, яка скоїла крадіжку на ОСОБА_7 , він розпорядився, щоб від нього відібрали пояснення. Рішення про затримання ОСОБА_7 він не приймав, а останній був посаджений в поліцейський автомобіль тому, що скоїв опір поліцейським. В подальшому ОСОБА_7 був доставлений до районної лікарні, де був освідуваний лікарем, з приміщення лікарні він утік.

Свідок ОСОБА_27 , співробітник Городнянського відділення поліції, дав аналогічні показання в апеляційному суді, додавши, що після того, як ОСОБА_7 був посаджений в автомобіль поліції, він бачив, що останній вів себе агресивно, виривався, ображав оточуючих.

Свідок ОСОБА_23 , допитаний в апеляційному суді на пропозицію прокурора, показав, що працює начальником слідчого відділення Городнянського відділення поліції. По телефону слідчий ОСОБА_33 , який виїхав на місце пригоди 10.06.2016 р. в село Дібрівне доповів, що в даному селі скоєна крадіжка, в якій підозрюється ОСОБА_7 також він доповів, що при спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_7 скоїв опір, вкусив одного з них, а після того, як був доставлений в лікарню, утік звідти.

Свідок ОСОБА_21 показав, що 10.06.2016 р. в селі Дібрівному в автомобілі поліції він бачив потерпілого ОСОБА_7 , який знаходився в стані якогось сп`яніння.

Даючи оцінку показанням свідків, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що усі вони не підтверджують винуватості ОСОБА_17 і ОСОБА_18 . Колегія суддів погоджується з оцінкою показань ОСОБА_16 яка дана місцевим судом і вважає, що вона дає показання про неправомірні дії обвинувачених з метою покращити становище свого сина у зв`язку з можливим притягненням його до кримінальної відповідальності. Про неправдивість цих показань свідчить те, що свідок стверджувала, що її син ОСОБА_7 під час спілкування з поліцейськими в стані алкогольного сп`яніння не перебував і вів себе спокійно, у той час як усі інші допитані свідки стверджували про перебування ОСОБА_7 в цей час в стані алкогольного сп`яніння. Цей свідок стверджувала, що ОСОБА_10 душив її сина, проте тілесних ушкоджень, характерних для цього, у ОСОБА_7 не виявлено.

Колегія суддів звертає увагу, що показання свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_23 , на важливості для сторони обвинувачення яких наголошується в апеляційній скарзі, фактично не викривають обвинувачених в інкримінованому їм злочині. Зокрема свідок ОСОБА_28 , допитаний в суді першої інстанції, не був очевидцем подій, про всі обставини дізнався по телефону, тому його показання ніяк не свідчать про скоєння злочину обвинуваченими.

Показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_19 про агресивну поведінку потерпілого ОСОБА_34 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, підтверджує правильність показань обох обвинувачених про його ж поведінку у своєму будинку, активний його опір поліцейським та заподіяння їм тілесних ушкоджень.

Суд відхиляє позицію автора скарги про можливу обмову потерпілого свідком ОСОБА_14 . Показання цього свідка перевірені шляхом його повторного перехресного допиту в апеляційному суді, ніяких суперечностей в них не встановлено, як і не встановлено особистих неприязних відносин, які б могли слугувати підставною для обмови потерпілого.

Апеляційним судом було досліджено протоколи слідчих експериментів з участю ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_35 , ОСОБА_14 . Судом першої інстанції ці докази в порядку ч. 3 ст. 358 КПК України були визнані такими, що викликають сумнів у їхній достовірності та виключені з числа доказів. (т.1 а.с. 135-160). Це рішення місцевого суду колегія суддів вважає правильним і обґрунтованим. Так, усі протоколи слідчих експериментів містять інформацію про час, місце і учасників даних слідчих дій. Інформація про хід і результати цих дій міститься в додатках до протоколів оптичних дисках, які є невід`ємною частиною кожного протоколу. При перегляді оптичних дисків було встановлено, що інформація, яка міститься на них, не відповідає даним протоколів, про що прямо зазначено у вироку. Оптичні диски були опечатані слідчим прокуратури Чернігівської області Кожедубом, який даних слідчих дій не проводив. Усі оптичні диски не є оригіналами документів, в порушення ч. 3 ст. 99 КПК України вони виготовлені з оригінальних носіїв без участі спеціалістів, а оригінальні носії інформації суду пред`явлені не були. Колегія суддів наголошує, що в слідчих діях брало участь кілька осіб слідчий, свідок(потерпілий) з яким слідча дія проводилась та особа, яка проводила відеозйомку. Участь останньої (оператора відеозйомки) в протоколах слідчих експериментів ніяк не вказана, хто ця особа невідомо, підпису її немає, хоча вона є повноцінним учасником слідчої дії, без якої ця слідча дія неможлива. Отже, наявні сумніви у достовірності доказів є обґрунтованими і апеляційний суд не може взяти ці докази до уваги.

Колегія суддів критично відноситься до апеляційної вимоги прокурора в частині ненадання оцінки показанням свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 (понятих при проведенні слідчих експериментів). Протоколи слідчих експериментів були виключені судом з числа доказів, а при апеляційному розгляді прокурор не наполягав на допиті цих свідків.

Не знайшла підтвердження в засіданні апеляційного суду думка прокурора, викладена у скарзі про те, що ОСОБА_7 був відпущений додому після огляду його в лікарні. Усі причетні до цього свідки показали, що він з лікарні утік, його шукали, але в нічний час знайти не змогли. Той факт, що ніхто з поліцейських в нічний час 11.06.2016 р. не зайшов додому до потерпілого, не свідчить, що ОСОБА_7 був з лікарні відпущений, а не втік.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 579 від 11.06.2016 р., у ОСОБА_7 зафіксовано легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, в тому числі від одягнутих на нього наручників. (т.1 а.с. 134).

З висновків судово-медичної експертизи № 58 від 15.06.2016 р. у ОСОБА_10 зафіксовано легкі тілесні ушкодження, які могли бути йому заподіяні унаслідок ударів та укусу. (т.2 а.с. 81).

На думку колегії суддів, наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді синців, які могли утворитись від дії твердих предметів по типу удару або тертя, свідчить про боротьбу між ними і спростовує показання ОСОБА_7 , адже він не міг би активно опиратись, коли на нього були одягнуті наручники, застібнуті за спиною.

З висновків судово-медичної експертизи № 59 від 15.06.2016 р. у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не виявлено (т.2 а.с. 85). Даючи оцінку цьому висновку, колегія суддів наголошує, що в дослідницькій його частині судово-медичним експертом описано медичну документацію відносно ОСОБА_11 , з якої вбачається, що лікарем-хірургом 10.06.2016 р. встановлено діагноз: забій передньої черевної стінки, закрита травма живота. Дана обставина, на думку колегії суддів, спростовує показання потерпілого про те, що він не чинив опору, а на нього було вдягнуто наручники в ліжку і підтверджує показання обох обвинувачених про неправомірні дії потерпілого ОСОБА_7 , який вдарив ногою в живіт ОСОБА_11 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 580 від 13.06.2016 р. у свідка ОСОБА_16 виявлено синці правої верхньої кінцівки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я (т.1 а.с. 128-129).

На думку колегії суддів, наявність цих тілесних ушкоджень свідчить лише про те, що свідок ОСОБА_16 теж сприяла активному опору свого сина ОСОБА_7 . Цей доказ спростовує показання потерпілого, який за його словами увесь час знаходився в наручниках і не міг вчиняти ніяких активних дій.

Місцевий суд зробив правильного висновку у вироку, що показання обвинувачених про опір ним при виконання службових обов`язків поліцейських з боку ОСОБА_7 належними і допустимими доказами не спростовані. Їхні показання є послідовними, логічними, підтверджуються іншими доказами, які дослідив місцевий суд і колегія суддів апеляційного суду.

За місцем служби в Городнянському відділенні поліції обидва обвинувачені характеризувались виключно позитивно (т.1 а.с. 176-190).

Стаття 365 КК України передбачає кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав і повноважень, якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

В даному випадку дії обох обвинувачених не виходили за межі наданих їм прав і повноважень. Вони обидва, виконуючи службові обов`язки поліцейських, з`явились додому до потерпілого ОСОБА_7 у зв`язку з заявою громадянина Пиниці про крадіжку в його будинку, яку, зі слів ОСОБА_36 , скоїв саме ОСОБА_7 . Усі їхні дії були спрямовані на виявлення особи, причетної до крадіжки в будинку свідка ОСОБА_36 . Ніяких підстав для того, щоб накидуватись на сплячого ОСОБА_7 , одягати йому наручники прямо в ліжку й потім бити, у ОСОБА_17 і ОСОБА_18 не було. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив та підкріпив це відповідними доказами, що застосування наручників та фізичної сили до потерпілого було зумовлено його неправомірною поведінкою, фізичним опором співробітникам поліції. Обидва обвинувачені, знаходячись при виконанні службових обов`язків, мали право у відповідності до ст. 42-45 Закону України «Про національну поліцію» застосовувати фізичну силу, спеціальні засоби і у випадку фізичного опору доставляти правопорушника до відділення поліції. Про відсутність умислу на перевищення службових повноважень обома обвинуваченими свідчить той факт, що вони доповіли своєму безпосередньому керівництву про застосування ними спецзасобів. Про це ж свідчить доставлення ОСОБА_7 до лікарні і огляд його медичним працівником. Таким чином, застосування фізичної сили і спецзасобів до ОСОБА_7 не виходило за межі наданих ОСОБА_17 і ОСОБА_18 повноважень, своїх дій вони ні від кого не скривали, тому складу злочину ці їхні дії не містять.

Крім того, пред`явлене ОСОБА_17 і ОСОБА_18 обвинувачення викладене у такий спосіб, що позбавляє суд в будь-якому випадку ухвалити обвинувальний вирок. Так згідно диспозиції ч. 1 ст. 365 КК України, вказані в ній дії можуть визнаватись злочинними, якщо вони заподіяли істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. В пункті 3 примітки до ст. 364 КК України зазначено, що істотною шкодою вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Тобто, заподіяння ОСОБА_7 істотної шкоди повинно було б бути виражене в обвинувальному акті в грошовій формі, чого в даному випадку зроблено не було. При цьому колегія суддів спирається на судову практику касаційних судів України, яка вже склалась на момент ухвалення вироку (Ухвала Верховного суду України від 27.10.2016 р., справа № 5-99кс-16, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 р. відносно ОСОБА_37 ).

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення скарги прокурора в частині не вирішення судом першої інстанції долі речових доказів. У відповідності до обвинувального акту й додатків до нього, речові докази в них не зазначені.

Колегія суддів відхиляє твердження автора апеляційної скарги про те, що у вироку не зазначено підстав для виправдання обвинувачених. Мотивувальна частина вироку відповідає вимогам ч. 3 ст. 374 КПК. Зокрема, у ній вказано, в чому обвинувачуються ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , прямо зазначено, що це пред`явлене їм обвинувачення визнане судом недоведеним і наведені підстави для виправдання. В даному випадку суд обґрунтовано дійшов висновку, що в діях обох обвинувачених відсутній склад кримінального правопорушення, з чим погоджується колегія суддів. Резолютивна частина вироку також відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Аргументи місцевого суду щодо підстав виправдання обох обвинувачених є переконливими, а досліджені апеляційним судом докази у своїй сукупності не підтверджують скоєння ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інкримінованого їм злочину.

Істотних порушень норм КПК, які дають підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407-409, 411-419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2017 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано невинуватими в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України та виправдано залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу негайно після її проголошення, може бути оскаржена протягом трьох місяців до Верховного Суду з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4