Справа № 524/8154/17
Провадження № 1-кп/524/580/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0003452, по обвинуваченню неповнолітнього:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, учня 2-го курсу відділення № 2 РЦПТО № 1 м.Кременчука, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
20.09.2017 року близько 20-30 години, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ-Маркет», що за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул.. І.Сердюка, 11, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, з прилавку вказаного магазину викрав товар, а саме: пляшку коньяку «Hennesy VS» ємкістю 0,5 л. вартістю 620,42 грн., з якою, сховавши її до своєї сумочки, вийшов з магазину.
З місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим товаром зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ТОВ «АТБ-Маркет» матеріального збитку на суму 620,42 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, пояснивши про обставини вчиненого, як визначено в обвинувальному акті, а саме те, що 20.09.2017 року з магазину АТБ, що по вул.. І.Сердюка в м.Кременчуці, непомітно для оточуючих викрав пляшку коньяку «Hennesy VS» ємкістю 0,5 л. Розкаюється в скоєному, просить суворо не карати, вся заподіяна шкода відшкодована.
В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_4 пояснив, що заподіяна шкода «АТБ-Маркет» повністю відшкодована, претензій до обвинуваченого не має.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правпорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.
Обвинувачений ОСОБА_7 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.
Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правпорушенні.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Законний представник підозрюваного ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого заявили клопотання про звільнення в порядку ст.. 105 КК України неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання та просили застосувати до нього примусові заходи виховного характеру, у вигляді передачі неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_6 строком на 1 рік.
Відповідно до ч.1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.
У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.
Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (чч.4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (стст.75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Відповідно до п.п.7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2ст.105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. При цьому строк нагляду, передбачений п.3 ч.2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Цей нагляд має здійснюватись, не менш одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.
Відповідно до вимог ст.. 12 КК України скоєний ОСОБА_7 злочин класифікується як злочин середньої тяжкості за ч.1 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 раніше не засуджувався, за місцем навчання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , у відповідності до ст.. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання неповнолітнього, судом не встановлено.
Із досудової доповіді органу пробації слідує, що поведінка обвинуваченого не становить небезпеки для суспільства, виправлення ОСОБА_7 є можливим без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, не становить високої небезпеки для суспільства.
При ухваленні даного вироку, крім наведених відомостей про особу неповнолітнього, суд враховує його ставлення до вчиненого злочину, умови його життя та виховання. Останній виховується рідною матір`ю.
Враховуючи, що злочин за яким обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до злочинів середньої тяжкості, і його вчинено ним у неповнолітньому віці, обставини справи та дані, які характеризують особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, щиро розкаявся, думку прокурора, який вважає можливим звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, та думки інших учасників судового провадження про можливість перевиховання неповнолітнього, суд доходить висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст. 105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру, передбачені п.3 ч.2 ст. 105 КК України, у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_6 .
Строк передачі неповнолітнього під нагляд матері, передбачені п.3 ч.2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього тривалістю один рік.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
На підставі ч.1 ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_7 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосування примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_6 строком на один рік.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Полтавської області, шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення через Автозаводський районний суд м.Кременчука.

Суддя ОСОБА_1