Постанова

Іменем України
29 березня 2018 р.

м. Київ
Справа № 243/7623/15-к

Провадження № 51 1602 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001266 від 18 травня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2013 року за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень; вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2015 року за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці,
за ст. 307 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 307 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 9 місяців.

На підставі ст. 71 ч. 1, ст. 72 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2015 року і невідбуте покарання, призначене вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2013 року, та за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років та штрафу в розмірі 850 гривень.
На підставі ст. 72 ч. 3 КК України ухвалено покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання вказано рахувати з 24 червня 2015 року.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 1 473 гривні 12 копійок процесуальних витрат за проведення судово-хімічних експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, 19 червня 2015 року незаконно зберігав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований та у період часу з 10 години 30 хвилин по 11 годину 15 хвилин у під`їзді № 1 буд. АДРЕСА_3 , керуючись корисливим мотивом, незаконно збув шляхом продажу за 200 гривень ОСОБА_8 рідину масою 1,830 грама, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 0,077 грама.
Крім того, 24 червня 2015 року ОСОБА_6 повторно незаконно зберігав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований та у період часу з 15 години 00 хвилин по 15 годину 20 хвилин біля кінотеатру «Сапфір» по вул. Свободи, 22 в м. Слов`янську Донецької області, керуючись корисливим мотивом, повторно незаконно збув шляхом продажу за 200 гривень ОСОБА_8 рідину масою 1,734 грама, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 0,063 грама.
24 червня 2015 року в період часу з 18 години по 18 годину 45 хвилин біля буд. № 1по вул. Смоленській м. Слов`янська Донецької області під час огляду особистих речей ОСОБА_6 працівниками міліції було виявлено та вилучено шприц з рідиною масою 1,144 грама, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 0,027 грама, який ОСОБА_6 незаконно повторно зберігав при собі з метою подальшого збуту.
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасовано, за ст. 307 ч. 2 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 9 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 71 КК до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2015 року, та за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 72 ч. 3 КК України ухвалено покарання, призначене вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2013 року, у виді штрафу в розмірі 850 гривень виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання вказано рахувати з 24 червня 2015 року.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 24 червня 2015 року по 21 січня 2016 року та з 27 грудня 2016 року по 23 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключивши із резолютивної частини вироку посилання на самостійне виконання на підставі ст. 72 ч. 3 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2013 року. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно зазначив у вироку про самостійне виконання покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, призначеного вказаним вироком міськрайонного суду від 14 травня 2013 року, оскільки відповідно до ст. 80 ч. 1 п. 1 КК України ОСОБА_6 звільняється від відбування цього покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання зазначеного обвинувального вироку.

Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні висловив доводи про обґрунтованість касаційної скарги.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 307 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.
Згідно зі ст. 80 ч. 1 п. 1 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Відповідно до ч. 4 зазначеної статті перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій і третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2013 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, набрав законної сили 13 червня 2013 року.
Із копії вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2015 року видно, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 ч. 1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості, ОСОБА_6 вчинив 15 квітня 2015 року. Тобто, строк давності виконання зазначеного вироку від 14 травня 2013 року перервався і почав обчислюватися з 15 квітня 2015 року.
На час ухвалення оскаржуваного вироку апеляційного суду від 11 квітня 2017 року строк давності виконання вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2013 року, передбачений ст. 80 ч. 1 п. 1 КК України, не закінчився, а тому суд апеляційної інстанції при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання обґрунтовано послався на положення ст. 72 ч. 3 КК України.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги прокурора не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3