печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представника третьої особи, щодо якої вирішувалось питання про накладання арешту на майно, - ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника третьої особи, щодо якої вирішувалось питання про накладання арешту на майно, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0009669,

В С Т А Н О В И В :
До провадження слідчого судді надійшло клопотання представника третьої особи, щодо якої вирішувалось питання про накладання арешту на майно, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0009669, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2017 року у справі № 757/4675/17-к, а саме на транспортний засіб Land Rover Rang Sport, номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 .
Вказує, що арешт накладено необґрунтовано, відносно ОСОБА_5 не здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, не враховані наслідки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
У судовому засіданні представник власника майна підтримав клопотання.
Прокурор заперечив щодо задоволення вказаного клопотання, мотивуючи тим, що арешт накладено обґрунтовано, в органу досудового розслідування у вказаному заході забезпечення кримінального провадження потреба не відпала.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду за клопотанням та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Під час розгляду клопотання встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002112, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2017 року у справі № 757/4675/17-к накладено арешт на транспортний засіб Land Rover Rang Sport, номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 .
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2017 при накладенні арешту слідчий суддя керувався вимогами ст. 173 КПК України, врахував правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, врахував, що особою яка подала клопотання було доведено необхідність такого арешту та дійшов висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на майно.
Так, слідчим суддею при постановленні судового рішення було досліджено обставини встановлені досудовим розслідуванням, а саме, що злочинна організація з числа громадян України, діючи умисно та узгоджено між собою, здійснює незаконні заволодіння транспортними засобами престижних моделей на території різних областей України.
Крім цього, встановлено що одним із членів злочинної організації є ОСОБА_6 , який під час злочинної діяльності, пов`язаної з незаконними заволодіннями автотранспортними засобами, використовує автомобіль ОСОБА_5 .
Відповідно до інформації з бази даних Головного сервісного центру МВС України на теперішній час власником автомобіля моделі «Land Rover Range Rover Sport» чорного кольору, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_5 , яка являється матір`ю дружини ОСОБА_6 .
Крім того у слідства є достовірні підстави вважати, що автомобіль моделі «Land Rover Range Rover Sport» чорного кольору, 2007 року випуску, одержано ОСОБА_5 внаслідок злочинної діяльності ОСОБА_6 пов`язаної з незаконним заволодінням транспортних засобів.
25.01.2016 під час проведення санкціонованого обшуку у ОСОБА_6 було вилучено автомобіль «Land Rover Range Rover Sport» чорного кольору, який використовувався як засіб вчинення злочину.
З викладеного вбачається, що підстави на які посилається заявник як на умову для скасування арешту майна, це і є ті підстави які перевіряються під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № №0002112.
З ухвали про накладення арешту вбачається, що арешт накладався слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів.
Отже, такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.
Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку, що вказані доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, в противагу якому стороною обвинувачення наведено доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та вказано на додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, у зв`язку з чим слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.
При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що з клопотанням про скасування арешту ОСОБА_5 звертається до слідчого судді не вперше.
Та, ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2017 року у справі № 757/33460/17-к, від 08.08.2017 року у справі № 757/36165/17-к також було відмовлено у задоволенні аналогічних клопотань ОСОБА_5 про скасування арешту на автомобіль.
Керуючись ст. 174, 309 КПК України,
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання представника третьої особи, щодо якої вирішувалось питання про накладання арешту на майно, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0009669 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1