УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 201/2229/18 (провадження № 1-кп/201/389/2018), відомості про яке 21.02.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000484, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, раніше судимого: 28 лютого 2001 року вироком Дніпропетровського обласного суду за п. а, е ст. 93 КК України (1960 року) до покарання у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке згідно з указом Президента України «Про помилування» від 18.12.2006 року було зменшено до дев`яти років позбавлення волі, звільненого 11 вересня 2007 року за постановою Ковельського міського суду Волинської області від 03.09.2007 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання десять місяців три дні; 13 липня 2012 року вироком Ужгородського міського суду Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі; звільненого 04 березня 2015 року за ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання один рік три місяці 13 днів; 28 грудня 2015 року вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з дворічним іспитовим строком, який ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року скасований із направленням засудженого до відбування призначеного покарання, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту від 27 лютого 2018 року, обвинувачений ОСОБА_4 16 лютого 2018 року близько 19.00 години, перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із потерпілим ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на завдання тілесних ушкоджень останньому.

Після чого, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заподіяння легких тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_4 достовірно розуміючи для себе протиправний характер своїх злочинних дій, діючи умисно, один раз вдарив правою рукою, зігнутою в кулак, в область лівого ока ОСОБА_5 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: синця на верхній та нижній повіці лівого ока з переходом в виличну область ліворуч, субкон`юнктивального крововиливу лівого ока, трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів - в скроневій та в передвушній областях ліворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Від потерпілого ОСОБА_6 надійшло клопотання про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 125 КК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , у якому потерпілий просив закрити кримінальне провадження щодо останнього.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою вину в пред`явленому йому обвинувачені, не заперечував про закриття кримінального провадження відносно нього.

Прокурор висловила думку про наявність підстав для закриття кримінального провадження, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом передбачено, що під час судового провадження суд повинен постановити ухвалу про закриття кримінального провадження, в разі відмови потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, до якого відноситься кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Вислухавши думки учасників судового провадження, при розгляді питання про закриття кримінального провадження суд виходить з наступного.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 КК України, відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

З положень абз. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України вбачається, що якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

За таких обставин суд вважає, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 314, 369-372, 477 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи діб з дня проголошення ухвали суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1