Справа № 175/581/17-к
Провадження № 1-кп/175/35/17
Ухвала

Іменем України

16 січня 2018 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

а також потерпілого ОСОБА_6 та його представника

ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000881 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. В`язівок Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

При виконанні вимог ст.363 КПК України захисник заявив письмове клопотання про визнання недопустимим доказом - протокол огляду місця ДТП від 19.11.2016 року та додатки до нього, вказуючи, що цей процесуальний документ не відповідає вимогам ст.105 КПК України, а саме: у протоколі є розбіжності відносно початку проведення огляду місця ДТП; у п.11 протоколу «Дорожні знаки» ручкою іншого кольору зазначено про наявність дорожнього знаку 5.35.1 «Пішохідний перехід», а у схемі до нього взагалі не зазначено про наявність на перехресті такого дорожнього знаку; додатки до протоколу виготовлені неналежним чином; у протоколі не зазначено конкретну назву носія, на який проводилася фотозйомка, а вказана лише назва камери без відображення серійного номеру фотокамери.

Прокурор, представник потерпілого та потерпілий заперечували проти задоволення клопотання, а обвинувачений та представник цивільного відповідача підтримали клопотання.
Обсудивши клопотання у нарадчій кімнаті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Частина 2 цієї статті передбачає, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За приписом ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч.2 ст.89 КПК України).

Виходячи з цих вимог закону та враховуючи, що зазначений захисником доказ був досліджений у судовому засіданні, суд не вбачає правових підстав для визнання недопустимим цього доказу на підставі ч.2 ст.89 КПК України і вважає необхідним вирішити питання його допустимості у загальному порядку, передбаченому ч.1 ст.89 КПК України.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Захисник був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і заздалегідь знав про недоліки зазначеного ним доказу, які, на його думку, свідчать про очевидну недопустимість, і послався на них у підготовленому письмовому клопотанні.

Однак, перед тим, як розпочати дослідження матеріалів кримінального провадження, захисник таке клопотання не заявив, не повідомив суд про наявність у нього такого клопотання чи про намір заявити таке клопотання, що не дозволило суду своєчасно поставити на вирішення сторін це клопотання згідно з вимогами ч.2 ст.86 КПК України.

Керуючись ст.ст.86, 89, 363, 369 КПК України, суд -
ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (з додатками) від 19.11.2016 року - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1