Дата документу Справа № 336/3030/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/185/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/3030/15-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.121 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000273, за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з повною середньою освітою (11 класів), неодруженого, що працює водієм-курьєром за договором з фізичною особою-приватним підприємцем ОСОБА_12 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
встановила:
вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_9 ухвалено не застосовувати.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.
Решту вимог про відшкодування моральної шкоди і вимоги про відшкодування майнової шкоди ухвалено залишити без задоволення.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, в проміжок часу між 17 годинами 10 хвилинами та 17 годинами 40 хвилинами 20 січня 2015 року обвинувачений, керуючись умислом на навмисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, біля будинку № 107 по вул. Епропівській в м. Запоріжжі на підґрунті неприязні, що виникла і розвивалася під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 у зазначеному місці, навмисно наніс потерпілому не менш ніж три удари руками та металевим предметом в область голови, які спричинили ОСОБА_7 відкритий проникаючий вдавлений перелом скроневої кістки справа з ділянкою розмозження головного мозку, які відповідно до висновку судової медичної експертизи кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Крім описаних ушкоджень, обвинувачений за вказаних обставин спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин правої тім`яної області, крововилив м`яких тканин лівої скулової області.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 вважає, що вирок відносно ОСОБА_9 , в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_7 підлягає зміні, шляхом збільшення сум, які підлягають стягненню, в межах вимог, заявлених у цивільному позові в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відкинув надані представником позивача документальні докази в підтвердження матеріальних витрат. Відмовляючи у відшкодуванні вартості пошкодженого, під час скоєння щодо потерпілого злочину, майна, суд першої інстанції одночасно постановив у вироку речі потерпілого ОСОБА_7 спортивну кофту, спортивний костюм «Адідас» знищити, тим самим не повернувши майно за належністю і не відшкодувавши грошову вартість зіпсованого майна потерпілого. Щодо визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди у сумі 5000 грн. зазначає, що такий розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості і не є достатнім розміром для відшкодування позивачу моральних збитків. Судом першої інстанції при призначенні і встановленні суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. допущено порушення засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині, що стосується вирішення цивільного позову, шляхом збільшення сум, які підлягають стягненню, в межах вимог, заявлених у цивільному позові в суді першої інстанції, в іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 вважає вирок незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотного порушення кримінального процесуального закону.

Вважає, що вирок суду ґрунтується на припущеннях в частині визнання доведеним умислу обвинуваченого ОСОБА_9 на спричинення потерпілому ОСОБА_7 саме тяжких тілесних ушкоджень на підґрунті особистої неприязні, а не захисту свого життя та здоров`я. Не встановлено точну кількість ударів по голові потерпілого та предмет, яким були нанесені тілесні ушкодження. Суд мотивував обвинувальний вирок тим, що ОСОБА_9 спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілому на підґрунті особистої неприязні, проте зазначений висновок суду не підтверджений будь-яким доказом. Зазначена поверховість судового розгляду призвела до безпідставної відмови у визнанні судом, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 були спричинені обвинуваченим ОСОБА_9 у стані необхідної оборони під час захисту свого життя та здоров`я від протиправних дій, спрямованих на посягання на його життя та здоров`я. Судом не було надано належної оцінки особі потерпілого ОСОБА_7 , який був охарактеризований свідками, а також численними висновками Шевченківського ГУ НП в Запорізької області за наслідком перевірки заяв та повідомлень про злочини, як особа, схильна до насильницьких дій. Не було встановлено з якою метою потерпілий ОСОБА_7 перебував біля будинку №107 по вул. Епронівській у м. Запоріжжі у вечірній час, маючи при собі травматичну зброю, неодноразово висловлюючи погрози на адресу своєї колишньої дружини. Також зазначає, що, відповідно до тексту вироку, суд ґрунтує свої висновки на показах свідків, показах обвинуваченого та висновках судово-медичних експертиз. Однак, із зазначеним висновком суду не можливо погодитись, оскільки допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 показали, що 20.01.2015 року чули погрози ОСОБА_7 на адресу його колишньої дружини та бачили бійку між ним та невідомим їм чоловіком. Під час зазначеної бійки потерпілий ОСОБА_7 вчиняв активні дії, спрямовані на спричинення вищезазначеному чоловіку тілесних ушкоджень. Крім того, вищезазначені свідки, покази яких суд наводить як доказ вини ОСОБА_9 , показали, що біля будинку №107 по вул. Епронівській у м. Запоріжжі іншого автомобілю, окрім автомобіля ОСОБА_13 , не було, чим спростовують заяви свідка ОСОБА_16 про його нібито присутність на місці події у автомобілі потерпілого ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_16 надав суперечливі покази, зміст яких суд не у повній мірі висвітлив у мотивувальній частині вироку. Так, свідок ОСОБА_16 показав, що він, перебуваючи у автомобілі ОСОБА_7 біля будинку №107 по вул. Епронівській у м. Запоріжжі, бачив як два чоловіки наносили ОСОБА_7 тілесні ушкодження, він також показав суду, що ОСОБА_7 дійсно мав при собі травматичну зброю. Суд, не надав належну оцінку зазначеним заявам свідка ОСОБА_16 про нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 не однією особою, як було вказано у вироку, а декількома особами. Не поставив під сумнів покази свідка в частині перебування останнього в автомобілі поряд із будинком АДРЕСА_2 , оскільки покази у цій частині спростовуються показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Суд, при оцінці показів засудженого ОСОБА_9 , безпідставно зробив висновок про їх суперечливість, оскільки обвинувачений не може точно вказати кількість ударів, які він наніс потерпілому ОСОБА_7 . Зробивши такий висновок, суд не взяв до уваги емоційний стан ОСОБА_9 , який, захищаючи своє життя, перебував у стані сильного душевного хвилювання, не зафіксував у своїй пам`яті усі обставини нападу потерпілого ОСОБА_7 , також суд не узяв до уваги, що з моменту події до моменту допиту обвинуваченого ОСОБА_9 пройшло більш ніж 2 роки. Суд не взяв до уваги висновок спеціаліста медичного закладу Королівства Іспанія Енсаче Де Веласкес від 10.03.2015 року, який був наданий представником ОСОБА_7 , відповідно до змісту якого, черепно-мозкову травму та інші виявлені у нього травми були отримані ним під час перебування у зоні АТО (Україна). Суд, не взяв до уваги та не висвітлив у мотивувальний частині вироку, той факт, що, відповідно до відповіді ГУМВС в Запорізькій області від 28.02.2015 року, станом на 20.01.2015 року ОСОБА_7 був власником пристрою для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею «Вій». Зазначена зброя була при ньому 20.01.2015 року, коли він очікував ОСОБА_13 біля її будинку по АДРЕСА_2 , відповідно до показів свідка ОСОБА_16 . Вважає, що зазначена істотна невідповідність висновків суду дійсним обставинам, за яких 20.01.2015 року потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження при спробі нападу із застосуванням травматичного пістолету «ВІЙ» на обвинуваченого ОСОБА_9 , є безумовною підставою для скасування обвинувального вироку відносно ОСОБА_9 . Крім того, зазначає, що суд, в порушення вимог кримінального процесуального закону, не встановив дійсне місце перебування потерпілого ОСОБА_7 , провів підготовче засідання 18.02.2016 року без його участі. В подальшому, суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про встановлення дійсного місцезнаходження потерпілого ОСОБА_7 та направлення відповідного запиту до Міністерства закордонних справ України. Суд також проігнорував клопотання захисту від 16.02.2017 року про необхідність виклику та допиту потерпілого ОСОБА_7 , заявлене з метою підтвердження або спростування версії обвинувачення про те, що саме ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_7 не менш, ніж три удари руками та металевим предметом в область голови, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому, а також встановлення мети перебування потерпілого ОСОБА_7 біля будинку його колишньої дружини, наявності або відсутності травматичної зброї при ньому та підтвердження або спростування показів обвинуваченого щодо застосування ОСОБА_7 травматичної зброї. Більш того, суд послався у мотивувальній частині вироку на те, що не встановлення судом особи потерпілого, не впливають на вирішення справи, а неможливість допиту потерпілого не є перешкодою для вирішення цього провадження. Однак, з таким висновком суду неможливо погодитись, оскільки покази потерпілого ОСОБА_7 дуже важливі, що є перешкодою для розгляду кримінального провадження за його відсутності. Тільки, допитавши потерпілого ОСОБА_7 безпосередньо судом, можливо встановити дійсні обставини конфлікту між ним та ОСОБА_9 , усунути протиріччя між його показами, які він надав під час досудового розслідування, встановити механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, за яких обставин та ким вони були йому спричинені, встановити чи намагався він застосувати травматичну зброю та з якою метою 20.01.2015 року він перебував біля будинку своєї колишньої дружини ОСОБА_13 без її на те згоди. Судом неодноразово направлялись повістки про виклик потерпілого ОСОБА_7 на адресу АДРЕСА_3 , проте він жодного разу так і не отримав жодної із них, що свідчить про те, що потерпілий ОСОБА_7 так і не був жодного разу належним чином повідомлений судом про час і місце проведення судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, того ж суду, але в іншому складі суду.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2017 року, в частині призначення ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі, без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, яка частково підтримала апеляційні скарги, прохала скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України, які є безумовною підставою для скасування такого рішення; представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 і заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ; обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема і в останньому слові, та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали свою апеляційну скаргу і заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 , перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8 КПК України встановлює принцип верховенства права, згідно якого кримінальне провадження здійснюється з додержанням цього принципу, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом.

Однак, ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому, п. 7 ч. 2 згаданої статті передбачає, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, зокрема, у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження суду першої інстанції.

До того ж, з огляду на ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Крім того, ч. 5 ст. 27 КПК України встановлено, що під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому КПК України. Якщо у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, і така фіксація була обов`язковою, судове рішення підлягає скасуванню.

Згідно з розділом III Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового засідання, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 вересня 2012 року № 108, окрім іншого, передбаченого положеннями згаданої Інструкції, секретар судового засідання перед початком роботи зобов`язаний перевірити працездатність пристроїв, провести тестування для перевірки того, що складові комплексу звукозапису (мікрофон, мікшер тощо) працюють нормально та запис іде правильно. У разі виникнення непрацездатності, неможливості налагодження коректної роботи комплексу звукозапису секретар зобов`язаний терміново повідомити адміністратора та суддю про такі обставини. Під час звукового запису секретар здійснює поточний контроль якості запису шляхом прослуховування через навушники, а контроль працездатності комплексу звукового запису шляхом спостереження за його станом. У разі виявлення ознак непрацездатності обладнання комплексу звукозапису секретар доповідає судді про неможливість подальшого звукового запису судового засідання та повідомляє про це керівника апарату і адміністратора.

При перевірці матеріалів провадження судом апеляційної інстанції встановлено, що до матеріалів провадження приєднано технічні носії інформації, але у них відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове засідання в суді першої інстанції, яке відбулося 29.05.2017 року, під час якого проводилися судові дебати і обвинувачений виступав з останнім словом. Відсутність такого запису встановлена і актом складеним посадовими особами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 29.05.2017 року (Т.3, а.п.102).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції у будь-якому разі скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені, у тому числі, пунктом 7 частини 2 статті 412 цього Кодексу (відсутність у матеріалах провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції).

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення слід скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Отже, оскільки ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді, урахувати наведене у цій ухвалі, та з урахуванням доводів апеляційних скарг ухвалити законне, вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017 року відносно ОСОБА_9 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали провадження направити до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4