ПОСТАНОВА
Іменем України
05 березня 2018 р.

м. Київ

Провадження № 51-4221 ск 18

Суддя Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду ОСОБА_1 , розглянувши скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2017 року,

встановив:

У скарзі захисник порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 383 КПК України 1960 р. у касаційному порядку можуть бути перевірені вироки місцевих судів, постанови (ухвали) цих судів у справах про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, інші постанови (ухвали), які перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків, постанов (ухвал), крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд, а також ухвали апеляційного суду, постановлені ним в апеляційному порядку щодо видачі особи (екстрадиції).
Згідно з вимогами ч. 2 ст.388 КПК України (1960 року) справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ч.1 ст. 398, ст. 350 КПК України (1960 року) не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Одночасно ст. 387 КПК України (1960 року) визначено, що зміст касаційних скарг повинен відповідати вимогам, зазначеним у статті 350 цього Кодексу.
Також ч. 1 ст. 398 КПК України (1960 року) передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень можуть бути лише істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
При цьому згідно зі ст. 384 КПК України (1960 року) касаційні скарги на вироки та постанови районного суду, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків та постанов, мають право подати: засуджений, його законний представник і захисник у частині, що стосується інтересів засудженого.
Захисник ОСОБА_2 не дотримався зазначених вимог кримінально-процесуального закону.
Так, усупереч указаним нормам КПК України (1960 року) захисник подав до суду касаційної інстанції апеляційну скаргу. За змістом скарги ОСОБА_2 фактично зазначає про однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що не є підставою для скасування або зміни судових рішень касаційним судом.
Також захисник у скарзі допускає суперечності, вказавши про незаконність ухвали Апеляційного суду Львівської області від 17 лютого 2017 року, тоді як порушує питання про скасування ухвали Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2018 року, постановленої щодо указаних осіб.
Усупереч вимогам п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 350 КПК України (1960 року) у скарзі не наведено істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б відповідно до ст. 370 КПК України (1960 року) були безумовною підставою для скасування оскаржуваних захисником судових рішень, а при обґрунтуванні необхідності скасування вироку та ухвали відсутні посилання на відповідні аркуші справи.
При цьому захисник на порушення ст. 396 КПК України (1960 року) просить суд касаційної інстанції постановити рішення, яке не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, зокрема скасувати оскаржувані ним судові рішення, та одночасно ухвалити новий вирок, виправдавши ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121, ст. 198, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 345 КК України та у зв`язку із закінченням строків давності закрити кримінальну справу щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 342 КК України, а ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання за ч. 2 ст. 342 КК України.
Окрім того, ОСОБА_2 не надано документів, які підтверджували б, що він, відповідно до ст. 384 КПК України (1960 року) є особою, що має право подачі касаційної скарги щодо ОСОБА_6 та не долучено до касаційної скарги завіреної належним чином копії ухвали суду апеляційної інстанції щодо останнього у зв`язку з чим не можна встановити, що судові рішення щодо ОСОБА_6 , вказані захисником, можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга захисника не відповідає вимогам ст. 350 КПК України (1960 року), а тому не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
У зв`язку з цим справу щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , ОСОБА_6 може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначеного недоліку у межах передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК України (1960 року) строку, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії даної постанови.

Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, п.4 параграфу 3 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_2 у витребуванні матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для перевірки в касаційному порядку.

Постанова оскарженню не підлягає

Суддя ОСОБА_1