Постанова

Іменем України
01 березня 2018 року

м. Київ
справа № 309/404/16-к

провадження № 51-1616км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001226, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Іза Хустського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального.
Кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 27 310 грн та 100 000 грн моральної шкоди; на користь Хустської районної лікарні у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого 2357,56 грн.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 21 вересня 2015 року о 23:40, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на АДРЕСА_1 , під час суперечки з громадянином ОСОБА_7 умисно завдав йому ножем один удар у ділянку лівої частини грудної клітки, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2016 року вирок суду першої інстанції змінено в частині вирішення цивільного позову, зменшено розмір відшкодування матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 до суми 17 310 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду змінити, застосувавши положення ст. 75 КК. Свої вимоги мотивує тим, що при призначенні покарання суд не дав належної оцінки тим обставинам, що він активно сприяв розкриттю злочину, розкаявся у вчиненому діянні, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. На думку скаржника, всупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) апеляційний суд не здійснив належної перевірки доводів, викладених у його апеляційній скарзі на вирок суду, при цьому не врахував, що ним було відшкодовано потерпілому матеріальну та частину моральної шкоди в сумі 52 000 грн, у зв`язку із чим призначене покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечив проти касаційної скарги засудженого, просив судові рішення залишити без змін.
Засуджений у касаційній скарзі просив розглянути її без його участі.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюють ся, і суд касаційної інстанції їх не перевіряє.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, на думку Суду, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди керуються принципами призначення покарання (ст. 65 КК ), до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливість покарання визначається і з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Як вбачається з матеріалів провадження, вирішення судами питання про призначення покарання ґрунтується на наведених вимогах закону .
Так, мотивуючи свої висновки щодо обраної міри покаранняОСОБА_6 , місцевий суд, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, має на утриманні двох дітей та виховує з дружиною дитину від попереднього шлюбу, а також його молодий вік. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши вказані обставини кримінального провадження та виходячи з індивідуального ступеня тяжкості вчиненого засудженим діяння, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції кримінального закону, за який його засуджено, проте в мінімальному розмірі.

З такими висновками суду погоджується й суд касаційної інстанції і вважає доводи скаржника про наявність достатніх підстав для звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК неприйнятними і з огляду на встановлені у справі факти їх не можна визнати достатніми підставами для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК. Посилання у скарзі на протилежне, на залишення поза увагою апеляційного факту відшкодування потерпілому матеріальної та частини моральної шкоди в листопаді 2016 року не спростовує законності й обґрунтованості висновку суду щодо призначеного покарання.

Отже, на думку Суду, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним, достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

За змістом ухвали, апеляційний суд, перевіривши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , обґрунтовано визнав неспроможними доводи, викладені в ній, і відмовив у їх задоволенні, навівши обґрунтування прийнятого рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни судових рішень, у кримінальному провадженні не встановлено.

Враховуючи зазначене, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого, зміни судових рішень і застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК.

Керуючись статтями 376 ч. 2, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3