Провадження № 1-кс/554/8722/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2017 року м. Полтава
В С Т А Н О В И В:
В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 27.11.2017 року до Полтавського РВП надійшла заява від майстра лісу гр. ОСОБА_4 про те, що в с. Петрівка, Полтавського району, у 1 кварталі, 14 виділі ДП "Диканське лісомисливське господарство" невідома особа здійснила незаконну порубку дерев.
18 грудня 2017 року на адресу Полтавської місцевої прокуратури від громадської організації «Спільний простір» надійшло звернення щодо незаконної рубки дерев на території Полтавської області, у т.ч. дерев породи сосна. В зверненні міститься інформація про те, що незаконно спиляна лісопродукція ввозиться на територію міста Полтави вантажівками та в подальшому реалізується в місцях продажу.
З метою перевірки вищевказаних фактів, 20.12.2017 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється продаж дерев породи сосна - новорічних ялинок в кількості 20 штук. На 17 із 20 відсутнє маркування деревини бирки. Згідно пояснення власниці ОСОБА_5 на деревах відсутні бирки та будь-яке маркування у зв`язку з тим, що бирки загубились, а на деяких деревах їх взагалі ніколи не було. Будь-яка документація підтверджуюча легальність походження лісопродукції у неї відсутня.
Наказом Держлісагентства від 27.03.2015 №110 «Про затвердження форм первинного обліку деревини» встановлено обов`язкове маркування лісопродукції її відпуску за допомогою бирок.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1090 р. від 16 вересня 2016 року «Про схвалення Концепції створення єдиної державної системи електронного обліку деревини» Державним підприємством «Лісогосподарський Інноваційно-Аналітичний Центр» Державного агентства лісових ресурсів України впроваджено єдину державну систему електронного обліку деревини та перевірку легальності лісопродукції, у т.ч. новорічних ялинок.
Зважаючи на те, що продаж ОСОБА_5 17 дерев породи сосна новорічних ялинок, здійснюється без наявних на них бирок, є підстави вважати, що вказані дерева здобуті злочинним шляхом, походження яких слід встановити оперативно-слідчими заходами в межах кримінального провадження.
В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Власник майна в судове засідання не з`явилась, не повідомила про причини неявки, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Прокурором доведено, що вищевказане майно, вилучене під час проведення огляду від 20.12.2017 року, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучене, відповідно до протоколу огляду від 20.12.2017 року, майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події від 20.12.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 17 дерев породи сосна новорічних ялинок, власником яких є ОСОБА_5 , до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1