1Справа № 335/2461/18 1-кс/335/1688/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представників заявника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Запоріжжя скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ЗАП-АЛ на бездіяльність прокурора прокуратури Запорізької області у кримінальному провадженні № 0000097 від 18.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -
ВСТАНОВИВ:
Директор Товариства з обмеженою відповідальністю „ЗАП-АЛ звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність прокурора прокуратури Запорізької області у кримінальному провадженні 0000097 від 18.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
В обґрунтування доводів скарги заявник зазначив про те, що 14.02.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2018 року було проведено обшук будівель, приміщень, споруд, земельної ділянки та території домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штабна, 12, під час якого було вилучено майно, яке належить ТОВ „ЗАП-АЛ, згідно переліку у протоколі обшуку.
Вилучене майно належить заявнику та не може бути визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки у даному кримінальному провадженні ТОВ „ЗАП-АЛ та його службовим особам не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вилучене майно не арештовано та не визнано речовими доказами по кримінальному провадженні, тому здійснення будь-яких дій щодо особистого майна заявника є незаконним.
Враховуючи те, що вилучене під час проведення обшуку майно незаконно утримується органом досудового розслідування, чим порушується право власника на розпорядження майном, заявник просить повернути вилучене майно відповідно до протоколу обшуку від 14.02.2018 року.
У судовому засіданні представники заявника підтримали доводи викладені у скарзі, просили скаргу задовольнити у повному обсязі.
Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти вимог скарги, просила у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що вилучене в ході обшуку майно не підлягає арешту, оскільки дозвіл на його вилучено було надано ухвалою слідчого судді від 07.02.2018 року про надання дозволу на проведення обшуку, а тому вилучене майно не має статусу тимчасово вилученого майна та не підлягає поверненню заявнику.
Вивчивши матеріали скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України володільцем тимчасово вилученого майна на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу.
З наданих слідчому судді матеріалів встановлено, що СВ прокуратури Запорізької області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000097 від 18.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2018 року в ході проведення розслідування у даному кримінальному провадженні було надано дозвіл на проведення обшуку будівель, приміщень, споруд, земельної ділянки та території домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штабна, 12, з метою виявлення та вилучення металобрухту, кабельно-провідникової продукції та телекомунікаційного обладнання, ваг, на яких здійснюється їх зважування, документів, що підтверджують факт організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, у тому числі викраденої кабельно-провідникової продукції та телекомунікаційного обладнання, мобільних телефонів, сім-карток мобільних операторів, комп`ютерної техніки, електронних носіїв інформації, чорнових записів щодо прийому та реалізації металобрухту.
В ході проведеного прокурором обшуку 14.02.2018 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штабна, 12, було вилучено майно, яке належить заявнику ТОВ „ЗАП-АЛ, згідно переліку у протоколі обшуку.
Статтею 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Вимогами ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено, що при обшуку слідчий має право, у тому числі, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.
У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.
Разом з цим, стороною обвинувачення не доведено, що вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, містить інформацію яка має відношення до розслідуваного кримінального провадження.
Ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
У судовому засіданні під час розгляду скарги доводи прокурора про те, що вилучене майно є доказом вчинення злочину у даному кримінальному провадженні не знайшли свого підтвердження допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.
В судовому засіданні встановлено, що орган досудового розслідування з клопотанням про арешт вилученого під час проведення обшуку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штабна, 12, у відповідності до статей 170-174 КПК України не звертався, на майно, вилучене під час обшуку, арешт не накладався, а тому з огляду на ч. 1 ст. 100 КПК України, враховуючи, що вказане майно, яке є предметом спору, не визнано слідчим як речові докази, слідчий суддя вважає, що воно повинно бути повернуто володільцю, оскільки у слідчого відсутні правові підстави для утримання цього майна.
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази вчинення злочину за участю службових осіб ТОВ „ЗАП-АЛ, а також те, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження утримання вилученого майна, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ТОВ „ЗАП-АЛ належним йому майном.
Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Іатрідіс проти Греції» зазначає, що володіння майном повинно бути законним; «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» - має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
В свою чергу, за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Серед засад діючого кримінального процесуального законодавства закріплені, зокрема, верховенство права, доступ до правосуддя відповідно до ст. 7 КПК України.
За змістом положень ст. 3 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
В ході розгляду скарги органом досудового розслідування не надано будь-яких обґрунтованих даних про те, що зазначене у клопотанні майно має значення для досудового розслідування та може бути доказом у даному кримінальному провадженні, що дає підстави слідчому судді дійти висновку про відповідність зазначеного у скарзі майна ознакам тимчасово вилученого майна, визначеним ст. 167 КПК України.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що тимчасово вилучене в ході обшуку майно, про яке йдеться у скарзі, та, на яке арешт не накладався, підлягає поверненню його власнику.
За таких обставин скарга на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 169, 171, 303 -307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ЗАП-АЛ на бездіяльність прокурора прокуратури Запорізької області у кримінальному провадженні № 0000097 від 18.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задовольнити.
Зобов`язати прокурора прокуратури Запорізької області, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000097 від 18.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „ЗАП-АЛ речі та документи, які були вилучені під час проведення обшуку 14.02.2018 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штабна, 12, згідно переліку у протоколі обшуку від 14.02.2018 року.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1