У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/468/18

Номер провадження 1-в/184/28/18

13 квітня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ПВЦ-79 ОСОБА_4 ,

засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Покров подання державної установи «Покровський виправний центр №79» про умовно-дострокове звільнення відносно засудженої:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Хутір Будилів, Снятинського району, Івано Франківської області, українки, громадянки України, із середньою освітою, до засудження не працюючої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої: 09.06.2015 року Снятинським районним судом Івано Франківської області за ч.3 ст.286, ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Вироком Апеляційного суду Івано Франківської області від 27.08.2015 року визнано винною за ч.3 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.06.2017 року замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання обмеження волі строком на 03 роки 03 місяці 05 днів, згідно ст.82 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
22 березня 2018 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області надійшло подання начальника Покровського виправного центру №79 про застосування до засудженої ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України. В обґрунтування подання вказується на те, що засуджена за час відбування покарання довела своє виправлення, оскільки дотримується правил внутрішнього розпорядку, виконує всі законні вимоги адміністрації, має два заохочення, стягнень не має, норми виробітку виконує, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, згідно ст. 81 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_5 та представник адміністрації ПВЦ-79 клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення подання заперечував, посилаючись на те, що засуджена не довела своє виправлення та наявність обмеження щодо застосування до неї умовно-дострокового звільнення відповідно до ч.8 ст.154 КВК України.
Розглянувши подання начальника Покровського виправного центру №79, заслухавши пояснення засудженої, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку прокурора та представника ПВЦ-79, суд прийшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 засуджена 09.06.2015 року Снятинським районним судом Івано Франківської області за ч.3 ст.286, ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Вироком Апеляційного суду Івано Франківської області від 27.08.2015 року вирок суду першої інстанції у частині призначеного покарання скасовано та у цій частині постановлено новий вирок, відповідно до якого ОСОБА_5 визнано винною за ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
У подальшому, ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.06.2017 року ОСОБА_5 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання обмеження волі строком на 03 роки 03 місяці 05 днів, згідно ст.82 КК України.
Засуджена ОСОБА_5 відбуває покарання з 17.09.2015 року. До Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» прибула 24.10.2015 року із УВП №12 Івано Франківської області, де характеризувалась задовільно, заохочень та стягнень не мала.

По прибуттю до установи працевлаштована до бригади №51 відділення №5 (сектору мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання) до майстерні вишивальницею. На даний час працевлаштована до бригади №12 вишивальницею.

Згідно наданої виправним центром характеристики, за період відбування покарання ОСОБА_5 характеризується позитивно, має два заохочення, стягнень не має, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Освіта», «Творчість», «Професія» та «Підготовка до звільнення». Бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Підтримує соціальний зв`язок з рідними шляхом телефонних розмов та побачень. Зважаючи на наведене, ДУ «ПВЦ-79» приходить до висновку про доведення засудженою свого виправлення, а відтак наявність підстав для застосування відносно неї умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

У відповідності до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Як слідує із матеріалів подання, засуджена ОСОБА_5 17.03.2018р. відбула ? строку покарання. Станом на 13.04.2018р. невідбутий строк покарання становить 02 р. 05 міс. 04 дн.
Разом з тим, однією із найосновніших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є наявність даних, які свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).
Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Разом з тим, Пленум ВСУ у п.17 Постанови від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У судовому засіданні засуджена зазначила, що щиро розкаюється у вчиненому злочинні та жалкує про його тяжкі наслідки, однак при цьому вказала, що присуджені до стягнення із неї суми вартості проведених експертиз були оплачені її батьками, а не засудженою.
Крім того, засуджена повідомила, що на даний час на касаційному розгляді перебувають цивільні позови потерпілих про стягнення із неї завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди, із якими вона погоджується частково.
Водночас підтвердженням каяття, про яке стверджує засуджена, а також виправлення засудженого, поряд з іншим, і полягає у відшкодуванні потерпілим завданої злочином шкоди. При цьому, у даному випадку вагоме значення має відшкодування саме моральної шкоди потерпілим, оскільки наслідком вчиненого засудженою злочину є настання смерті трьох осіб та травмування ще однієї особи.
Крім того суд враховує, що ОСОБА_5 фактично відбула лише половину із призначеного їй покарання, яке, до того ж було замінено із позбавлення волі на більш м`яке обмеження волі, а тому, зважаючи на характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину, а також наявність тяжких та невідворотних наслідків вчиненого, на тверде переконання суду, мета виправлення засудженої за такий короткий строк не досягнута.
При цьому, слід зазначити, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною причиною для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є саме доведення його виправлення, з огляду на що наявність заохочень та відсутність стягнень у засудженої не може вважатись тими єдиними фактами, що свідчать про виправлення засудженої.
Разом з тим, суд враховує, що Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст.81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.
Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що засуджена не довела своє виправлення, не досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, її поведінка не може свідчити про її виправлення.
Крім того, у відповідності до ч.8 ст.154 КВК України особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.
З огляду на те, що ухвалою Орджонікідзевського міського суду від 12.06.2017р. засудженій ОСОБА_5 замінено невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.08.2015р. більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі строком на 3 роки 3 місяці 05 днів, застосування відносно засудженої ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, до спливу, передбаченого ст.154 КВК України, однорічного строку не допускається.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні подання начальника Покровського виправного центру №79 щодо застосування до засудженої ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст..81 КК України - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в апеляційний суд Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.
Повний текст ухвали проголошено 18.04.2018р. о 15:00 год.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1