Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
21 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000314 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бурла Бурлинського району Алтайського краю Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили обрано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з 22 червня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 6578 (шість тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн 23 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_6 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що призвели до смерті потерпілого, при таких обставинах.

13 вересня 2015 року близько 21 год 30 хв у темну пору доби, в порушення вимог підпунктів а), б), ґ) пункту 2.1, підпунктів б), г) пункту 2.3, підпунктів а), в) пункту 2.9, пункту 12.2, пункту12.3, підпункту ґ) пункту 12.6, пункту 13.1, пункту 13.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи без мотошолома мотоциклом Honda 750 F, номер рами НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_8 , котрий також був без мотошолома, та рухаючись автодорогою сполученням Володимирець-Красносілля-Великі Телковичі, за межами населеного пункту, поблизу с.Красносілля Вололодимирецького району Рівненської області, зі сторони с.Красносілля в напрямку смт. Володимирець, зі швидкістю близько100 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість на даній ділянці дороги, на 5 км + 740 м вказаної автодороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, дистанції руху та безпечного бокового інтервалу, при виникненні перешкоди для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу негайно не вжив, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , котрий рухався попереду у попутному напрямку, хоча мав технічну можливість його уникнути.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла Honda 750 F, номер рами НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Порушення ОСОБА_6 пунктів 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього

руху, які вимагають від водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, знаходяться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

В своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважають вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Обґрунтовують апеляційні скарги тим, що обвинувачений щиро розкаюється у вчиненому, хотів би примиритися з потерпілою ОСОБА_8 , вибачитися перед нею, та допомогти їй матеріально, оскільки шкодує, що так склалося, та не бажав таких наслідків. Просять взяти до уваги те, що ОСОБА_6 добросовісно виконував всі розпорядження як слідчого на досудовому слідстві, так і судді в судових засіданнях, не намагався втекти від правосуддя, не переховувався, не намагався чинити тиск на свідків. Крім того, у ОСОБА_6 на утриманні знаходиться троє малолітніх дітей та безробітна дружина, для яких він був єдиним годувальником, а тому обвинувачений хоче понести справедливе покарання, але без ізоляції від суспільства. Просять вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті ч.2 ст.286 КК України, звільнивши останнього від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_5 щодо залишення апеляційних скарг без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, та в апеляційних скаргах не оспорюється.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду та доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі та інших передбачених цим законом покарань, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Разом з тим, положення ст.75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є відповідні законні підстави. Водночас, звільнення від відбування призначеного покарання у відповідності до положень ст.75 КК України є правом, а не обов`язком суду.

У відповідності до положень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вбачається, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення та ступінь суспільної небезпечності. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, враховано, що обвинувачений раніше не судимий (а.к.п.210), посередню характеристику по місцю проживання (а.к.п.223), має на утриманні дружину та трьох малолітніх дітей (а.к.п.222, 224-227), неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху (а.к.п.218-219).

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, внаслідок якого настала смерть людини, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутність пом`якшуючих покарання обставин, обтяжуючу покарання обставину, колегія суддів вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст.75 КК України немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, колегія суддів враховує під час апеляційного розгляду апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника заяву від 20 вересня 2017 року представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , в якій вона просить проводити судове засідання в суді апеляційної інстанції без її участі та без участі потерпілої ОСОБА_11 , та одночасно просять вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, що при призначенні покарання необхідно врахувати, що у обвинуваченого на утриманні знаходиться троє малолітніх дітей та безробітна дружина не заслуговують на увагу, оскільки всі ці підстави були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Твердження обвинуваченого та захисника про те, що судом не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 добросовісно виконував всі розпорядження як слідчого на досудовому слідстві, так і судді в судових засіданнях, не намагався втекти від правосуддя, не переховувався, не намагався чинити тиск на свідків, на думку колегії суддів не є достатніми підставами для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі положень ст.75 КК України, зокрема, із врахуванням позиції потерпілої сторони та відсутності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Переконливих аргументів щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні захисником ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції не наведено, а тому на думку колегії суддів, доводи захисника та обвинуваченого в апеляційних скаргах про те, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, визнаються колегією суддів як безпідставні.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За наведених вище обставин колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через суворість.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, внаслідок якого настала смерть людини, відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , та призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. На думку колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та підстав для його пом`якшення немає, тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: _________________ ОСОБА_1

Судді:__________________В. ОСОБА_12