Справа № 355/405/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/31/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 31.01.2018

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання: ОСОБА_5
з участю: прокурора: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_7
представника потерпілого: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого на вирок Баришівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Баришівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 відшкодування за заподіяну моральну шкоду в сумі 300 гривень.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

29.12.2015 року близько 12 години, перебуваючи на сходинковій площадці багатоповерхового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , який спускався по сходам з другого поверху, біля дверей квартири АДРЕСА_3 зустрівся з ОСОБА_7 , що мешкає в даній квартирі і в той час виходив на сходинкову площадку. З метою вияснити відносини, ОСОБА_9 зупинив ОСОБА_7 , проте ОСОБА_7 не зупинився, та не бажаючи вести розмову піднявся на декілька сходинок вверх, та коли ОСОБА_9 подався за ним, бризнув останньому в лице невстановленою рідиною з балончика (вірогідно перцевим газом), що був у нього в руці. ОСОБА_9 в цей час замість того, щоб припинити спілкування з ОСОБА_7 , піднявся за ним, намагаючись вибити з рук останнього балончик з рідиною, та декілька разів вдарив ОСОБА_7 мотоциклетним шоломом, що був у нього в руках. ОСОБА_7 в цей час не припиняв розбризкувати рідину з балончика, тоді ОСОБА_9 , який знав, що слідом за ним іде його малолітній брат, який може потрапити під дію рідини, що розбризкував ОСОБА_7 , в ході боротьби, опинився на сходах вище ОСОБА_7 та перехилившись через перила обхватив ОСОБА_7 ззаду, притиснувши до перил, що були в цей час між ними. Весь цей час ОСОБА_9 намагався вибити балончик з рук ОСОБА_7 , хаотично розмахуючи руками. В подальшому на крики з квартири вийшла мати ОСОБА_11 - ОСОБА_12 яка намагалась розборонити ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , та також вибити з рук ОСОБА_7 балон з рідиною, яку останній розбризкував. В подальшому ОСОБА_7 припинив розбризкувати рідину з балона та ОСОБА_9 відпустив його, після чого вони розійшлись по своїх квартирах.
Згідно висновів судово-медичних експертиз № 171 від 29.12.2015 року та № 49/д від 19.01.2016 року у ОСОБА_7 при обстеженні виявлені наступні тілесні ушкодження: синець навколо лівого ока охоплюючи нижню повіку, рана обличчя, синці на лобі, посередині на переніссі та на шиї ліворуч, які характерні для дії тупого твердого предмету, або при ударі об такий, за давністю можуть відповідати терміну вказаному в постанові, а саме 29.12.2015 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження могли виникнути за обставин на які вказано в протоколі слідчого експерименту.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним за ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень та задовольнити його цивільний позов в повному обсязі. Вважає вирок суду незаконним в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на те, що суд в порушення вимог закону не дослідив більшу частину доказів сторони обвинувачення, зокрема, висновки судово-медичних експертиз, протокол проведення слідчого експерименту, фінансово-розрахункові документи, що підтверджують понесені ним витрати на лікування.

Крім цього, в своїй апеляційній скарзі потерпілий вказує на невідповідність, на його думку, призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_9 через м`якість, посилаючись на те, що суд за відсутності пом`якшуючих покарання обставин призначив ОСОБА_9 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 125 КК України, не врахувавши, що останній вину не визнав, не розкаявся, не вибачився перед потерпілим, під час судового засідання вів себе зухвало та погрожував потерпілому, завдану шкоду не відшкодував.

Також, на думку потерпілого ОСОБА_7 є незаконним і необґрунтованим висновок суду про часткове задоволення цивільного позову у розмірі 300 грн. на відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи вимоги щодо задоволення цивільного позову, потерпілий в апеляційній скарзі посилається на те, що його лікування мало не консультативний, як зазначено у вироку, а лікувальний характер, а понесені ним витрати підтвердженні документально. Крім цього, судом не досліджено медичну карту амбулаторного хворого, з якої вбачається, що він проходив обстеження за направленням і приймав ліки за призначенням лікарів. Також судом не взято до уваги характер його моральних страждань, пошкодження обличчя в період новорічних свят та на річницю подружнього життя.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.12.2016 року апеляційна скарга потерпілого залишена без задоволення, а вирок Баришівського районного суду Київської області від 06.10.2016 року щодо ОСОБА_9 , залишений без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2017 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22.12.2016 року щодо ОСОБА_9 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Рішення касаційної інстанції обґрунтоване тим, що обране ОСОБА_9 покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є не мотивованим і занадто м`яким, а доводи потерпілого ОСОБА_7 про неправильне вирішення судом цивільного позову є такими, що заслуговують на увагу.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_9 та його захисником заявлено клопотання про закриття щодо ОСОБА_9 кримінального провадження в зв`язку з закінченням строків давності.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

потерпілого та його представника, які апеляційну скаргу потерпілого підтримали та просили її задовольнити, проти клопотання обвинуваченого заперечували та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_9 ухилявся від явки до суду, а тому строк давності не минув;

прокурора, який апеляційну скаргу підтримав частково в частині збільшення суми відшкодування матеріальної шкоди, клопотання щодо закриття провадження підтримав;

обвинуваченого та його захисника, які проти апеляційної скарги потерпілого заперечували і просили відмовити в її задоволенні, звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити, в задоволенні позову відмовити.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_9 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, судом в повному обсязі дослідженні зібрані докази, які проаналізовані та оцінені з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
При новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд виходить з наступного.

Ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 не повністю дотримався зазначених положень закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Так, суд першої інстанції дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, відсутність обтяжуючих і пом`якшуючих відповідальність обставин, а також врахувавши поведінку потерпілого ОСОБА_7 , який першим розпочав протиправні дії по відношенню до обвинуваченого, що було передумовою вчинення ОСОБА_9 протиправного діяння, дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України в мінімальному розмірі, визначеному ч.2 ст. 53 КК України у виді 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Однак, не зважаючи на позитивні характеристики за місцем проживання обвинуваченого та відсутність обтяжуючих і пом`якшуючих відповідальність обставин, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є м`яким, оскільки останній своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України не визнав, у вчиненому не розкаявся, не вибачився перед потерпілим та не відшкодував йому спричинену злочином шкоду.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання, а тому враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 щодо м`якості призначеного ОСОБА_9 покарання.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За змістом ч.2 ст. 284, ст. 285 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до санкції інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а саме ч.1 ст. 125 КК України, відповідальність за його вчинення передбачена у виді штрафу в розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Згідно ст. 12 КК України, вище вказане кримінальне правопорушення є злочином невеликої тяжкості.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України був вчинений ОСОБА_9 29.12.2015 року. Тобто, відповідно до ч.1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення минув 29.12.2017 року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після скасування ухвали апеляційного суду Київської області від 22.12.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, новий апеляційний розгляд був призначений на 22.11.2017 року. Обвинувачений ОСОБА_9 на вказану дату в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, в зв`язку з чим подальший апеляційний розгляд був відкладений на 07.12.2017 року.
Оскільки, 07.12.2017 року обвинувачений ОСОБА_9 повторно не з`явився до апеляційного суду Київської області, а судові повістки про розгляд справи на 22.11.2017 року і 07.12.2017 року були повернуті до суду за сплином терміну зберігання, Апеляційним судом Київської області від 07.12.2017 року була винесена ухвала про привід обвинуваченого ОСОБА_9 в судове засідання на 10.01.2018 року (а.с. 116-117, 121-124, 126-128).
У судовому засіданні 10.01.2018 року ОСОБА_9 пояснив, що судові повістки про виклик до суду на 22.11.2017 року і 07.12.2017 року не отримував, про час розгляду справи не знав, а коли працівники поліції повідомили йому про необхідність з`явитися до суду, він одразу з`явився в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Будь-яких даних про переривання або зупинення перебігу давності матеріали кримінального провадження не містять, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 не отримував судові повістки про виклик до суду на 22.11.2017 року та 07.12.2017 року, а ухвала суду про привід обвинуваченого на 10.01.2018 року (після сплину строків давності) виконана ним добровільно.

Таким чином, на час апеляційного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 відносно вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України минули строки давності, передбачені ст. 49 КК України, а тому постановлений обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст. 125 КК України підлягає скасуванню, ОСОБА_9 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження закриттю на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року №13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих», у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається, потерпілому роз`яснюється право звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства без сплати державного мита. Також, згідно з вимогами ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Тобто, невідшкодування обвинуваченим з будь-яких причин під час досудового слідства або судового розгляду заподіяної шкоди, так само як і не визнання ним цивільного позову в кримінальному провадженні, не є перешкодою для звільнення такої особи від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції щодо засудження ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284, 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

ухвалила:
Апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_9 , скасувати.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

.

СУДДІ:
/підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4