Справа № 761/3366/17
Провадження №1-кп/761/864/2017
В И Р О К
іменем України
11 вересня 2017 року м.Київ

Шевченківський районний суд м.Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Києва, громадянки України, з середньою освітою, одруєженої, зареєстрованої за адресою та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 09.09.2016 року приблизно о 23 годині 30 хвилин разом з ОСОБА_5 , після відпочинку та вживання спиртних напоїв, прибули за адресою: м.Київ, вул.Туполєва, 22. В цей час ОСОБА_5 , на прохання ОСОБА_4 передала останній свій мобільний телефон марки «Prestigio Wize №3», IMEI 1: НОМЕР_1 , для того, щоб ОСОБА_4 викликала собі таксі. Після цього, ОСОБА_5 , залишивши вказаний телефон у ОСОБА_4 , піднялась до власної квартири для того, щоб взяти грошові кошти. Повернувшись, ОСОБА_5 почала розраховуватись за проїзд з водієм таксі, автомобіль якого щойно під`їхав до будинку. В цей час ОСОБА_4 , зрозумівши що ОСОБА_5 в силу того, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, забула, що передала свій мобільний телефон марки «Prestigio Wize №3» для ОСОБА_4 , вирішила таємно викрасти вказаний мобільний телефон «Prestigio Wize №3», що належить ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та враховуючи обставини, що склались, ОСОБА_4 сховала до зовнішньої кишені свого одягу мобільний телефон марки «Prestigio Wize №3» IMEI 1: НОМЕР_1 , вартістю 1699 гривень, у якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Лайф» № НОМЕР_2 , на балансі якої грошові кошти були відсутні та яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє, який до цього утримувала у своїй руці. Після цього ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, сіла до таксі та покинула місце події.

А всього ОСОБА_4 своїми незаконними діями завдала потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 1699 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та розпорядилась викраденим на власний розсуд.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про примирення, укладена між потерпілим та підозрюваним від 30.12.2016 року, відповідно до якої обвинувачена повністю визнала свою винуватість у зазначеному діянні, сторони погодились на призначення покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень. При цьому зазначили, що потерпіла будь-яких претензій до обвинуваченої не має, матеріальна шкода, яка була завдана потерпілій відшкодована обвинуваченою добровільно в повному обсязі, цивільний позов не заявлено.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України, віднесено до злочинів середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.

При проведенні підготовчого судового засідання обвинувачена ОСОБА_4 пояснила, що вона повністю згодна з підписаною угодою, розуміє наслідки укладання угоди, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу, та просить суд затвердити укладену угоду.

Прокурор не заперечує проти затвердження угоди.

Суд, дослідивши угоду, вислухавши доводи сторін, вважає, що укладена угода не суперечить вимогам КПК України та законам України, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін, угода укладена добровільно, виконання обвинуваченою взятих на себе обов`язків можливо, фактичні підстави для примирення наявні, правова кваліфікація правопорушення визначена правильно ст.185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, обвинувачена заявила клопотання про застосування до неї амністії, оскільки вона має на утриманні малолітнього сина 2013 року народження.
Прокурор не заперечував проти застосування до обвинуваченої закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до п."в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Досліджуючи матеріали, що характеризують обвинувачену, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 має не утриманні малолітню дитину 2013 року народження. Крім того, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення вона вчинила у вересені 2016 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».

Оскільки обмежень щодо застосування амністії до ОСОБА_4 судом не встановлено, суд вважає, за можливе застосувати до ОСОБА_4 амністію та звільнити останню від призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374-376, 475 КПК України, п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд

з а с у д и в :
Угоду про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_4 від 30.12.2016 року затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину передбаченого ст.185 ч.1 КК України і призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 30 діб з моменту його проголошення прокурором, потерпілою та ОСОБА_4 тільки в частині призначення покарання, не узгодженого сторонами.

Суддя ОСОБА_1