Справа № 461/8530/17
Провадження №1-кп/461/586/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.12.2017 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004067 від 12.09.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Жашковичі, Іванівського району, Волинської області, громадянки України, українки, з повною вищою освітою, працюючої провізором у Львівському державному онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі, не одруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

11.09.2017 року, приблизно о 13:35 год., обвинувачена ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним в середній смузі руху по пр. Свободи у м.Львові в напрямку вул. Дорошенка, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться неподалік будинку №19, який розташований на пр. Свободи у м.Львові, порушила вимоги Розділу 2 п.п.2.3 «б» та «д», Розділу 18 п.п.18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року, проявила неуважність до дорожньої обстановки, не відреагувала на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшила швидкість, не зупинилася, незважаючи на зупинку інших транспортних засобів, щоб надати перевагу в русі пішоходу, який переходив дорогу зліва на право відносно руху вказаного автомобіля, що призвело до наїзду на ОСОБА_6 , спричинивши потерпілій, згідно з висновком судово-медичної експертизи №1770 від 09.11.2017 року закритий перелом 5-ї плеснової кістки лівої стопи із задовільним стоянням кісткових фрагментів, забій правої стопи, лівого променево-зап`ясного суглобу, що відноситься до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковані як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винну у пред`явленому їй обвинуваченні визнала та суду пояснила, що 11.09.2017 року, приблизно о 13:35 год., керуючи автомобілем марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась в середній смузі руху по пр. Свободи у м.Львові в напрямку вул. Дорошенка. Зазначила, що рухалася по малу, зі швидкістю приблизно 30 км/год., оскільки перед нею було багато пішохідних переходів. Стверджує, що жодних пішоходів не бачила, оскільки зліва від неї рухалися інші автомобілі. Потім почула крики, лайки та різко зупинилася. Вийшовши з автомобіля, побачила багато людей та машин, та потерпілу ОСОБА_6 , яка стогнала від болю, оскільки здійснила наїзд на її ліву ногу. Потім викликала поліцію та швидку, а згодом обвинувачена прийшла до швидкої допомоги, записала номер телефону потерпілої, просила вибачення. Стверджує, що лікування ОСОБА_6 супроводжував її чоловік, який є професором медицини, останній було відшкодовано матеріальну шкоду у повному обсязі. Також стверджує, що ОСОБА_6 відмовилася писати розписку про відшкодування їй моральної шкоди. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати. Проти задоволення цивільного позову заперечує.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, що 11.09.2017 року, приблизно о 13:35 год., після того, як на неї був здійснений наїзд автомобіля, на місце пригоди швидко прибули працівники поліції та швидкої допомоги. Потім, її було доставлено у медичний заклад у відділ травматології. Зазначила, що чоловік обвинуваченої спілкувався з лікарями, а після того як вони вийшли з ним на вулицю, дав їй гель для обезболення та викликав таксі, яке оплатив. Чоловік обвинуваченої дав 1000,00 грн. матері потерпілої. Стверджує, що обвинувачена жодного разу їй не подзвонила, однак телефонував її чоловік ОСОБА_4 . Зазначає, що у неї були болі, погано спала, був порушений нормальний уклад її життя. Після зняття гіпсу, кожен день відвідує поліклініку, станом на сьогоднішній день проходить реабілітацію. Чоловік обвинуваченої запропонував потерпілій тільки 2000,00 грн. з написанням розписки, вона відмовилася у зв`язку з тим, що дана сума зовсім незначною.

Судом також встановлено, що вина ОСОБА_4 підтверджується наступними належними та допустимими доказами:

-даними протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.09.2017 року зі схемою, на якому відображено місце ДТП, яке мало місце на нерегульованому пішохідному переході на пр. Свободи у м.Львові біля будинку №19;

-даними оглянутого у судовому засіданні відеозапису від 12.09.2017 року, який міститься на диску «Freestyle», згідно якого автомобіль марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухається в умовній середній смузі руху по пр. Свободи у м.Львові в напрямку вул. Дорошенка. В цей час у лівій крайній смузі дещо попереду майже з однаковою швидкістю, рухався автомобіль марки «Ніссан Жук». При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, водій автомобіля «Ніссан Жук» почав пригальмовувати, бо в цей час із пішохідної зони «тротуар», на нерегульований пішохідний перехід, зліва направо, по ходу руху транспорту, вийшов пішохід. У свою чергу, водій автомобіля «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зменшив швидкості та не зупинила автомобіль, що і призвело до наїзду на пішохода. З моменту виходу пішоходу із тротуарної частини на проїзну частину до місця наїзду автомобілем марки «Nissan Leaf» пройшов час у 4 с.;

-даними висновку Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №1/1583 від 17.11.2017 року, згідно якого з технічної точки зору, в даній дорожній ситуації у водія автомобіля марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 була технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди наїзду на пішохода ОСОБА_6 . Ця можливість для неї обумовлювалася дотриманням вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, для чого у водія не було завад технічного характеру;

-даними висновку Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №1/1259 від 27.10.2017 року, згідно якого на момент огляду робоча гальмівна система та система рульового управління досліджуваного автомобіля марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходяться в працездатному стані та можуть виконувати функції, передбачені конструкцією. Будь-яких несправностей даних систем виявлено не було;

-даними висновку експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 02.11.2017 року, згідно якого у ОСОБА_6 встановлено діагноз: закритий перелом 5-ї плеснової кістки лівої стопи із задовільним стоянням кісткових фрагментів, забій правої стопи, лівого променево-зап`ястного суглобу, що відноситься до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Однак, оцінюючи висновки Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №1/1251 від 07.11.2017 року, суд не приймає до уваги, оскільки такі не містять відомостей, які мають значення у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержуватися вимоги ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченою за ч.1 ст.286 КК України є злочином середньої тяжкості.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинувачену. Зокрема те, що ОСОБА_4 вину свою визнала, працює провізором у Львівському державному онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі, має повну вищу освіту, має постійне місце проживання, не одружена, має на утриманні повнолітню дитину, раніше не судима, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, а тому суд дійшов висновку, що достатнім обвинуваченій буде покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами. Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченій.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченій не обирався.

Окрім того, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 подала до суду цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок у даному цивільному позові ОСОБА_9 пояснив, що 11.09.2017 року до нього подзвонила обвинувачена ОСОБА_4 , яка повідомила йому про дорожньо-транспортну пригоду. Коли ОСОБА_10 прибув на місце ДТП, потерпілої вже не було. Працівники поліції побідомили, що ОСОБА_8 забрала швидка медична допомога. Стверджує, що він скерував всі свої сили за для організації допомоги ОСОБА_8 . Зазначив, що потерпілій була зроблена томографія та виявлено перелом п`ятої плесневої кістки лівої стопи без зміщення, тобто незначна травма. Лікарі були про інформані про те, що всі витрати несе ОСОБА_10 , йому був наданий список ліків, які необхідно придбати. Після чого викликав таксі, посадив потерпілу, щоб її відвезли додому та надав водію 100 грн., щоб він допоміг піднятися ОСОБА_8 на третій поверх. У подальшому, ОСОБА_10 надав мамі потерпілої 1000,00 грн. Наступного дня подзвонив потерпілій запитатися, чи потрібні якісь медикаменти, чи потрібна інша допомога. Стверджує, що намагався з нею домовитися та допомогти як лікар, однак остання відмовилася. У подальшому ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 2000,00 грн., на що остання відповіла, що це дуже мало. На запитання свідка, а скільки необхідно, потерпіла не зазначила необхідну кількість коштів, які необхідно відшкодувати. Стверджує, що потерпіла відмовлялася отримувати гроші під розписку.

Згідно ст.28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної і моральної шкоди від злочину вправі при провадженні у кримінальній справі пред`явити позов до обвинуваченого.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ст.328 КПК України суд, постановляючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з вимогами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року в п.5 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а відповідно до п.9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат), їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При визначенні рзозміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує те, що потерпілій ОСОБА_6 справді спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях у зв`язку з вчиненням даного кримінального правопорушення, їх тривалість, обсяг додаткових зусиль для організації життя, негативні наслідки, а тому суд вважає за необхідне, керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілої в рахунок відшкодування, спричиненої злочином моральної шкоди 7000,00 грн., а в решті позовних вимог необхідно відмовити, оскільки розмір моральної шкоди, про який просить потерпіла в розмірі 100000,00 грн. є надто завищений, не відповідає реально спричиненій шкоді та наслідкам, що настали.
Також, з обвинуваченої необхідно стягнути на користь держави судові витрати в розмірі 1484,40 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №1/1583 від 17.11.2017 року, 742,20 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи транспортно-трасологічні дослідження №1/1251 від 07.11.2017 року, 1237,00 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи дослідження технічного стану транспортних експертиз №1/1259 від 27.10.2017 року.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.23, 1167, 1177 ЦК України, ст.ст. 28, 127, 128, 328, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 7000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В іншій частині позовних вимог цивільного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у загальному розмірі 3463,60 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №1/1251 від 07.11.2017 року, №1/1583 від 17.11.2017 року та №1/1259 від 27.10.2017 року.
Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме: автомобіль, марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 ; диск «Freestyle» із відеозаписом ДТП від 11.09.2017 року залишити у матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1