АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2171/17 Справа № 176/1786/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника виправної колонії

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у провадженні за клопотанням ДУ "Жовтоводська виправна колонія № 26" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно - достроково.

Згідно оскаржуваної ухвали, ОСОБА_8 є особою раніше судимою, останній раз засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за яким наразі відбуває покарання.

Відмовляючи в задоволенні подання установи відбування покарання, суд першої інстанції зазначив, що засуджений, який відбув 2/3 частини строку покарання, під час перебування у Дніпропетровському слідчому ізоляторі з 09.12.2015 року характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, працевлаштований не був. За період відбування покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26 характеризується посередньо, допустив порушення режиму тримання, має одне заохочення, працевлаштований на виробництві установи різноробочим бригади №20, також виконує роботи з благоустрою території та приміщень колонії. До праці ставиться сумлінно. Правила техніки безпеки не порушує. Заходи виховного характеру відвідує, реагує.

Також вказує, що в період з 21.08.2016 року по 06.05.2017 року ОСОБА_8 утримувався в Харківському УВП № 27, де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, працевлаштованим не був. В той же час зазначив, що наявність позитивної характеристики, одного заохочення та працевлаштування на виробництві не підтверджують той факт, що засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений ОСОБА_8 вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, невмотивованою підлягає скасуванню. Зазначає, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, належним чином не досліджено всіх наявних в матеріалах провадження доказів його виправлення та зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що судом першої інстанції взагалі не було досліджено рапорту начальника відділення СПС №2 ОСОБА_9 та не з`ясовано, що з ним було проведено бесіду не виховного характеру за порушення режиму тримання, а інформативного, за його ініціативи, оскільки він цікавився змогою отримати нагрудний розпізнавальний знак, якого в нього не було.
Апелянт також акцентує увагуна тому, що до нього не було застосовано стягнень, передбачених ст. 132 КВК України, оскільки він не порушував правил внутрішнього розпорядку, проте суд у своєму рішенні безпідставно зазначив про наявність такого стягнення. Крім того вказує, що судом першої інстанції в порушення Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року не взято до уваги докази, які відображали фактичні обставини, зазначені в поданні щодо його умовно - дострокового звільнення, а саме його негативне ставлення до вчинення злочину, каяття, його наміри щодо приєднання до суспільно - корисної праці та проживання, про його товариське ставлення до інших та їхньої поваги до нього як до особи, а також його ствердження про не вчинення ним злочинів у майбутньому.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого та представника установи відбування покарань, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а ухвалу суду з підстав, зазначених у скарзі, скасувати, та застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та просив ухвалу суду залишити без змін; дослідивши відомості та документи, що характеризують апелянта, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, останній раз вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.09.2016 року за ч. 1 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

В ДУ «Жовтоводська виправна колонія № 26», де ОСОБА_8 відбуває покарання з 26.06.2016 р., він характеризується позитивно, має одне заохочення, що підтверджується довідкою про заохочення та стягнення (а.с. 7), працевлаштований на виробництві установи різноробочим бригади №20, виконує роботи з благоустрою території та приміщень колонії. До праці ставиться сумлінно. Правила техніки безпеки не порушує. Заходи виховного характеру відвідує, реагує на зауваження.

Разом з тим, під час свого перебування з 09.12.2015 р. в СІЗО - 4 м. Дніпро та в період часу з 21.08.2016 року по 06.05.2017 рік у Харківському УВП № 27 ОСОБА_8 характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, працевлаштований не був. Таким чином, позитивна характеристика цього засудженого в ДУ «Жовтоводська виправна колонія № 26» охоплює порівняно нетривалі частини строку відбування ним покарання з 26.06.2016 р. до 20.08.2016 р. та з 07.05.2017 р. до часу розгляду справи, в той час як протягом решти вказаного строку він характеризувався посередньо.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотанні ДУ "Жовтоводська виправна колонія № 26" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , оскільки наявні в матеріалах відомості не свідчать про системний характер виправлення цього засудженого, а фактично відбута ним частини покарання, з урахуванням застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 р.), не є достатньою для досягнення щодо нього мети кримінального покарання.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать достатньою мірою про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи колегія суддів розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4