справа № 216/3178/17

ВИРОК
іменем України
15 лютого 2018 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Дерюгіно, Дмитріївського району, Курської області (Російська Федерація), громадянина України, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, являється учасником АТО, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 (військова частина -польова пошта В НОМЕР_2 ), на посаді санітарного інструктора, у військовому званні солдат, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,-
учасники судового процесу:
обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
27.02.2017 року, ОСОБА_3 на добровільній основі уклав контракт на три роки про проходження військової служби у Збройних Силах України, яку згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_3 ) №90 від 13.03.2017 року, став проходити у цій військовій частині ( НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на посаді санітарного інструктора у військовому званні солдат.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 30.07.2014 року ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця.
На початку червня 2017 року ОСОБА_3 , діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року, особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в України або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість своєчасно прибути до військової частини НОМЕР_1 та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час 06.06.2017 року о 08 год. 00 хв. до вказаної військової частини не з`явився і командуванню про своє неприбуття не повідомив, хоча повинен був і міг це зробити, а залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
22.06.2017 року біля 16 год. 00 хв., тобто більше ніж через десять діб, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, ОСОБА_3 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про вчинене ним кримінальне правопорушення.
Отже, ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи з прямим умислом в умовах особливого періоду, умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився вчасно на військову службу, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 407 ч. 4 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав, розкаявся та суду пояснив, що 27.02.2017 року він уклав контракт на три роки про проходження військової служби у Збройних Силах України, яку з 13.03.2017 став проходити у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).
На початку червня 2017 року, він не повернувся в розташування військової частини та попрямував в м. Київ до своїх родичів, з наміром отримати кошти на лікування своєї дружини.
22.06.2017 року він повернувся в розташування військової частини, після чого добровільно з`явився в військову прокурату Криворізького гарнізону і повідомив про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки усвідомлював протиправність вчинених ним дій.
Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_3 , які полягали в нез`явленні вчасно на службу без поважних причини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), за ч. 4 ст. 407 КК України.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
При призначенні покарання суд враховує, що підсудний сприяв розслідуванню та судовому розгляду справи. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину.
Обтяжуючі покарання обставини судом встановлено не було.
Беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину, особу винного, зважаючи на сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та повне визнання обвинуваченим своєї вини, сприяння досудовому та судовому слідству те, що обвинувачений раніше не судимим, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого з призначенням йому покарання в межах санкції статті 407 ч. 4 КК України.
Крім цього, судом береться до уваги і та обставина, що обвинувачений звернувся до суду з заявою про звільнення його від покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є особою яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та згідно посвідчення серії НОМЕР_5 , ОСОБА_3 являється учасником бойових дій, згідно довідки №2211 від 01.07.2017 року, в період часу з 23.03.2017 року по 02.06.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції Донецької та Луганської областей.
Відповідно до ст. 2 Закону України „Про амністію у 2016 році", підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавлення волі, осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408 , частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність , суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
А тому суд вважає, що ОСОБА_3 слід звільнити від призначеного за цим вироком покарання.
Керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році», суд -
ухвалив:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі статті 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання, залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1