Номер провадження 11-сс/788/529/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/12517/17 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 03 листопада 2017 року, якою до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 (зареєстрованого по АДРЕСА_2 ), в силу ст.89 КК України раніше не судимого

застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки під час розгляду клопотання було доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним у клопотанні слідчого ризикам.

03.11.2017 до Ковпаківського районного суду м. Сум з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської місцевої прокуратури, звернулася слідчий СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтувала тим, що 24.08.2017 близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_9 , знаходячись на вул. Набережній р. Стрілки в м. Суми, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 відкрито викрали належне ОСОБА_13 майно на загальну суму 4107 грн. із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Крім того, 29.08.2017 близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_14 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали належне ОСОБА_15 майно на загальну суму 2790,78 грн.

01.09.2017 та 05.10.2017 до ЄРДР за № 0000227 були внесені відповідні відомості про вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України.

01.11.2017 о 08 год. 00 хв. ОСОБА_9 був затриманий і в цей же день йому було вручено повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних, вчиняти нові злочини та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 03.11.2017 у задоволенні вказаного клопотання слідчого було відмовлено та до ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово та покладенням певних обов`язків на підставі ч.5 ст.194 КПК України. Своє рішення слідчий суддя вмотивувала тим, що пред`явлена ОСОБА_9 підозра є обґрунтованою та існують ризики переховування ним від органів досудового розслідування та суду і вчинення нових злочинів, проте недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам доведено не було.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, доводи підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину;

- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інший злочин чи продовжити злочин, у якому підозрюється, а згідно приписів ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і постановляючи ухвалу про застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя дійшла висновку про те, що пред`явлена ОСОБА_9 підозра є обґрунтованою, існують ризики переховування ним від органів досудового розслідування та суду і вчинення нових злочинів, однак прокурором не було доведено обставини, передбаченої п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме, недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним у клопотанні ризикам.

Такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, не в повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та належним чином не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Зокрема, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а також, що існують ризики перешкоджання кримінальному провадженню шляхом переховування підозрюваним від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення нових злочинів.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.178 і ч.1 ст.194 КПК України, а саме протоколів допиту потерпілих, свідків, пред`явлення особи для впізнання, обшуку, а також матеріалів, складених за результатами проведення негласних слідчих дій.

Крім того, при встановленні факту наявності (чи відсутності) обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_9 колегія суддів керується не тільки положеннями національного кримінального процесуального законодавства, а враховує й практику з цього питання Європейського суду з прав людини (ч.5 ст.9 КПК України), яка відображена в рішенні від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також в рішенні у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Щодо наявності ризиків, то із-за тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_9 в разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, він може переховуватися від органів досудового слідства та суду. При цьому, колегія суддів також враховує і практику ЄСПЛ, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик можливого вчинення нових кримінальних правопорушень, підтверджується тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти власності, що свідчить про ігнорування і нехтування ним правил поведінки у суспільстві. До того ж, ОСОБА_9 , будучи працездатною особою, ніде не працює, що опосередковано свідчить про те, що іншого джерела доходів, окрім вчинення корисливих злочинів, у нього не має.

Є вірними і висновки слідчого судді про недоведеність ризиків того, що ОСОБА_9 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні дані, які б вказували на це.

Разом з тим, слідчий суддя в порушення вимог КПК України не зазначила мотивів в своїй ухвалі, які саме обставини об`єктивно свідчать про достатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання частково встановлених ризиків, зазначених у клопотанні слідчого.

Зокрема, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчим суддею не було в повній мірі враховано таких суттєвих обставин як те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, кваліфікуючими ознаками якого є «повторність», «грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого» і «грабіж, вчинений за попередньою змовою групою осіб», за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років. Крім того, підозрюваний не працює, постійного джерела доходу не має, не навчається, не одружений, мешкає не за місцем реєстрації, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Згідно положень ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, з урахуванням якої застосовується кримінальне процесуальне законодавство України (ч.5 ст.9 КПК України), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказані висновки ЄСПЛ з урахуванням зазначених вище обставин кримінального провадження та особи підозрюваного ОСОБА_9 , об`єктивно свідчать про недостатність застосованого до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту для запобігання встановленим ризикам, а також є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні особи під вартою.

Вирішуючи питання про ув`язнення ОСОБА_9 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи підозрюваного.

Враховуючи викладене, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, у зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідним її скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу прокурора та клопотання слідчого.

При цьому, строк тримання ОСОБА_9 під вартою повинен обчислюватися з моменту його затримання на термін, який не може перевищувати шістдесяти днів та в межах строку досудового розслідування.

Крім того, враховуючи положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України, колегія суддів не вважає за необхідним визначати розмір застави в цьому кримінальному провадженні, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто у вчиненні відносно потерпілих протиправних дій із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 03 листопада 2017 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту скасувати і постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_16 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24-00 години 30 грудня 2017 року включно без визначення розміру застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_16 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4