АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3802/17 Номер провадження 11-кп/786/509/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 січня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2010 року за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років,

відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення, суддя вказав, що згідно з довідкою про заохочення та стягнення, за час перебування в установах виконання покарань засуджений ОСОБА_7 має 13 стягнень, в т.ч. поміщення до ДІЗО. З характеристик засудженого, які знаходяться в матеріалах особової справи, зокрема, від 26.02.2016 року, ОСОБА_7 характеризується негативно, проте характеристика від 02.01.2018 року на засудженого ОСОБА_7 є виключно позитивною.

При цьому вказав, що протягом строку відбуття покарання до засудженого застосовувалось 8 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці за період з 2015 по 2017 роки; разом з тим, з урахуванням призначеного судом строку покарання за особливо тяжкий злочин, не дає підстави вважати, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

На обґрунтування вимог вказує, що злочин він вчинив у неповнолітньому віці, за час відбування покарання старанно працював і здобув 3 професії, після звільнення планує проживати з бабусею, братом, сестрою та працювати столяром.

Зазначає, що на даний час працевлаштований старшим днювальним відділення установи виконання покарань, вимоги встановленого порядку відбування покарання не порушує, стягнення не накладалися, добровільно, за власною ініціативою, залучався до додаткових неоплачуваних робіт з благоустрою установи, брав участь у роботі з благоустрою відділення, дотримується правомірних взаємовідносин.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу без зміни, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно ст.107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.

Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції виходячи з характеристики на засудженого, вказав, що ОСОБА_7 мав 13 стягнень, в тому числі поміщення до ДІЗО та 8 заохочень, що не може свідчити про його виправлення, сумлінну поведінку та чесне ставлення до праці. Окрім того, він відбуває покарання за особливо тяжкий злочин.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів справи при її розгляді суд вищевказані вимоги виконав у повній мірі.
Так, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2010 року за особливо тяжкий злочин, передбачений п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187, 70 КК України до 10 років позбавлення волі.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.02.2016р. зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.09.2009р. по 25.05.2010р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Кінець строку покарання 23.01.2019р.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму умовно- дострокове звільнення особи від відбуття покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

В ході судового розгляду встановлено, що за весь час відбування покарання засуджений мав 8 заохочень та 13 стягнень, в тому числі поміщення до ДІЗО.

Твердження ОСОБА_7 про те, що усі стягнення погашені, тому не можуть враховуватись при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання безпідставні.

Як убачається з матеріалів особової справи та характеристики від 26.02.2016 року, засуджений ОСОБА_7 порушував вимоги режиму відбування покарання, розпорядку дня не дотримувався, на заходи виховного характеру реагує повільно, активної участі у суспільному житті не приймає.

Враховуючи, що характеристики на ОСОБА_7 від 26.02.2016 року і від 02.01.2018 року є прямо протилежними за змістом колегія суддів не вважає останню за часом характеристику беззаперечним доказом того, що засуджений твердо став на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За таких обставин апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області без зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 січня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4