681/1866/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018 року. Полонський районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полонному кримінальне провадження № 0000518 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полонного Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, працюючого електромонтером ТОВ ПК ПФ «Україна», раніше не судимого;

за ст. 121 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 05.10.2017 року близько 17.00 год. виявив у себе на подвір`ї, біля вхідних дверей у веранду будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , який в цей момент розбив скло вхідних дверей указаного будинку та намагався проникнути до приміщення веранди будинку. В той же час, ОСОБА_6 , будучи обуреним поведінкою ОСОБА_8 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час суперечки, з мотивів особистої неприязні, з метою спричинення тілесних ушкоджень, під час конфліктної ситуації, взяв дерев`яну швабру з металевою нижньою частиною, яка знаходилася поруч з вхідними дверима веранди та умисно, із прикладанням фізичної сили дерев`яною шваброю наніс численні удари по голові та тулубу ОСОБА_8 , в подальшому ОСОБА_6 , підійшовши до останнього, завдав численні удари коліном правої та лівої ноги по тулубу ОСОБА_8 , від чого останній впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , підійшовши до ОСОБА_8 , став над ним та умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, почергово правою та лівою ногою наніс ОСОБА_8 удари в праву та ліву бокові частини тулуба в ділянку ребер та грудну клітку.

Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_6 спричинив для ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки та живота: забій обох легенів, правої нирки, переломи 2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12 ребер справа, 1,2,3, 5,6,7,8,9,10,11,12 ребер зліва, перелом крила здухвинної кістки зліва, лівосторонній гемоторакс; рани в лобній, правій тім`яній, потиличній ділянці голови справа, крововиливи на внутрішній поверхні шкіри голови, синець під лівим оком, садна над лівою вушною раковиною, в лобній ділянці голови в ділянці лівого кута ока, в ділянці перенісся, в ділянці правого кута ока, на спинці носа, на підборідді, на шкірі лівої щоки, крововилив на слизовій нижньої губи зліва, синці на правому плечі та лівому плечовому суглобі, садна на тильних поверхнях обох кистей рук, закритий перелом правої великогомілкової кістки, рана на передній поверхні лівої гомілки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, а у даному випадку, що призвели до смерті потерпілого і є в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в травматологічному відділенні Полонської ЦРЛ.

Таким чином, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, кваліфікуючими ознаками якого зазначено: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину свою визнав у скоєному, щиро кається, пояснивши про те, що не мав умислу на заподіяння для ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень та смерті. В той день він докопав на городі картоплю, приїхала колишня невістка, яка дізналась від нього про те, що його дружина та син померли. Вони сходили на кладовище, невістка готувала вдома вечерю, а він замкнув хату на навісний замок і поїхав до магазину купити хліба. Коли повертався, почув біля будинку брязкіт скла, побіг до будинку і побачив як невідомий чоловік лізе у розбите вікно в його будинок. Це його вивело з рівноваги. Він схопив швабру, яка лежала поряд і почав бити ОСОБА_8 поки їх не розборонили сусіди. Його ціль була захистити своє майно. В цей час він себе не контролював.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала про те, що є дружиною померлого ОСОБА_8 , та про те, що чоловік помер вона дізналася 06.10.2017 року коли їй зателефонували телефоном з лікарні.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_9 показав, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 є гемоторекс. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 виникли від значної кількості ударів в грудну клітку. Якби було зроблено дренаж, ОСОБА_8 можливо і міг би жити.

Крім показань обвинуваченого, потерпілої та експерта, в судовому засіданні були дослідженні матеріали кримінального провадження, надані прокурором, які добуті в ході досудового розслідування, що підтверджують фактичні обставини заподіяння тяжких тілесних ушкоджень для ОСОБА_8 , саме обвинуваченим ОСОБА_6 , а саме:

- рапорт від 07.10.2017 року старшого інспектора-чергового Полонського ВнП Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 (а.п.51) про те, що по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_11 , про те що 06.10.2017 р. у хірургічному відділенні Полонської ЦРЛ помер дядько ОСОБА_8 близько 45 років, якого було доставлено у приймальне відділення 05.10.2017 року із видимими ознаками т/у.

- протокол огляду місця події від 07.10.2017 року (а.п.52-56) з фототаблицями до протоколу, згідно яких було оглянуто приміщення моргу, в ході якого було виявлено труп ОСОБА_8 зі слідами тілесних ушкоджень на тілі.

- протокол огляду місця події від 07.10.2017 року (а.п. 58-61) з фототаблицями, згідно яких було оглянуто домогосподарство АДРЕСА_1 та зафіксовано загальний вигляд домоволодіння та подвір`я, веранди та вхідних дверей, розбитої шибки та вилучено речі ОСОБА_6

- висновок судово-медичного експерта №623 від 20.11.2017 року (а.п. 103-105) з якого вбачається, що ОСОБА_6 хронічно протікаючим душевним захворюванням, недоумством не страждає, не страждав ним і на момент вчинення злочину, а відтак міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; в період вчинення злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу не знаходився; в період вчиненого злочину в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психологічного стресу та в стані паталогічного сп`яніння не знаходився, а тому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

- висновок експерта №304 від 07.10.2017 р. (а.п. 107-110) з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені такі тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки та живота: забій обох легенів, правої нирки, переломи2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12 ребер справа, 1,2,3, 5,6,7,8,9,10,11,12 ребер зліва, перелом крила здухвинної кістки зліва, лівосторонній гемоторакс; рани в лобній, правій тім`яній, потиличній ділянці голови справа, крововиливи на внутрішній поверхні шкіри голови, синець під лівим оком, садна над лівою вушною раковиною, в лобній ділянці голови в ділянці лівого кута ока, в ділянці перенісся, в ділянці правого кута ока, на спинці носа, на підборідді, на шкірі лівої щоки, крововилив на слизовій нижньої губи зліва, синці на правому плечі та лівому плечового суглобі, садна на тильних поверхнях обох кистей рук; закритий перелом правої великогомілкової кістки, рана на передній поверхні лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих твердих предметів, могли виникнути в строк та при обставинах, вказаних в постанові та в представлених медичних документах, могли виникнути внаслідок ударів кулаками рук, ногами, іншими тупими твердими предметами, а також предметом продовгуватої форми, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті і є в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

- висновок експерта №362 від 25.10.2017 р. (а.п. 115-118) з якого вбачається, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок поєднаної травми голови, грудної клітки, живота, верхніх та нижніх кінцівок, із множинними переломами ребер, кісток таза, правої великогомілкової кістки, забоями правої нирки, обох легенів, лівостороннім гемотораксом, що призвело до шоку. Вищевказані ушкодження могли виникнути за обставин, які ОСОБА_6 показав під час слідчого експерименту.

- висновок експерта №107 від 14.11.2017 р. (а.п. 133-138) з якого вбачається, що під час проведення комісійної судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено множинні переломи ребер справа (видимі відділи) 5-8 ребер по паравертебральній лінії, 7-го по паравертибральній і по лопаточних лініях, зліва 2-10 ребер по аксилярній поверхні, без ознак консолідації, лібобічний гемопневмоторакс, часткове колабування лівої легені приблизно на 1/3 об`єму, помірна кількість рідини (рентгенологічно) в латеральному р/діафрагмальному синусі зліва, помірне зміщення органів середостіння вліво за рахунок вимушеного положення. Потерпілому не було проведено дренування лівої плевральної порожнини, яке б могло при подальшому лікуванні запобігти настанню смерті.

Аналізуючи фактичні обставини, як окремо, так і в їх сукупності, логічність та послідовність подій, що відбулися та достовірність і об`єктивність стверджень обвинуваченого ОСОБА_6 , а також враховуючи висновок експерта №362 від 25.10.2017 року (а.п.115-118), згідно якого: вказані у висновку ушкодження могли виникнути за обставин, які ОСОБА_6 показав під час слідчого експерименту.

А тому, суд приходить до висновку про не доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, кваліфікуючими ознаками якого зазначено: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Суд також не може погодитися із твердженням захисника, який просив виправдати ОСОБА_6 за ч. 2 ст.121 КК України, оскільки дії ОСОБА_6 були виправданими та направленими для захисту свого майна, а тому вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 були в стані необхідної оборони.

Відповідно до ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони. Перевищення меж необхідної оборони веде за собою кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК.

Під час вирішення питання про перевищення меж необхідної оборони є встановлення співвідношення між ступенем суспільної небезпечності посягання та заподіяною шкодою. Тому слід враховувати п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику в справах про необхідну оборону», в якому судам роз`яснюється, що для установлення наявності або відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони необхідно враховувати, не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

А також, відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 15 травня 2014 року у справі № 5-12кс14 та від 01 жовтня 2015 року у справі № 5-134кс15, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які не перевищували б меж необхідності, та шкода особі, яка здійснює посягання, що не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

До того ж, у відповідності до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на користь такої особи визначено і ч.4 ст.17 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про наявність стану необхідної оборони з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , яка ґрунтується на доказах, які підтверджують такі обставини: по перше вчиненню кримінального правопорушення передувала протиправна поведінка потерпілого ОСОБА_8 , оскільки останній, розбивши скло у вікні будинку обвинуваченого намагався незаконно проникнути до його житла. По друге тілесні ушкодження були нанесені для потерпілого ОСОБА_8 під час його незаконного проникнення до житла ОСОБА_6 . По третє - характер та локалізація тілесних ушкоджень свідчать про відсутність конкретного умислу на нанесення тілесних ушкоджень, які б спричинили смерть потерпілому.

Тому викладений аналіз фактичних обставин у справі виключає кваліфікацію вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 діяння за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, свідомою вольовою поведінкою обвинуваченого, а не інстинктивними ударами, що мало місце в діях обвинуваченого під час оборони від злочинного посягання потерпілого. Тому суд дійшов до висновку, що під час заподіяння ударів потерпілому ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 перебував у стані необхідної оборони, проте, як вважає суд, перевищив її межі, а тому його дії необхідно перекваліфікувати на ст. 124 КК України, за ознаками тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, ч. 1. - судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. ч.2. - під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи , ч.3 - з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тому суд вважає кваліфікацію досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 , за ст.121 ч.2 КК України, не вірною, оскільки в ході досудового розслідування не знайшло свого підтвердження допустимими та належними доказами умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому від яких настала смерть.

Суд кваліфікує вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 , як кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно ст.66 КК України, судом встановлено: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання відповідно до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини скоєного ним кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості злочинів, вчинений при перевищенні меж необхідної оборони, відношення обвинуваченого до вчиненого, визнання своєї вини, позитивну характеристику за місцем проживання, і вважає можливим виправлення обвинуваченого із призначенням йому покарання у виді обмеження волі з застосуванням іспитового строку, що є достатнім та необхідним для його виправлення.

Керуючись ст.ст.370, 373, 374 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним за ст.124 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_6 звільнити з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно з ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи та навчання.

Речові докази по справі: джинсові штани синього кольору; механізм від швабри з пластмаси сірого кольору з резиновими насадками сірого кольору; дерев`яну палку, нижня частина якої має металеву вставку сірого кольору з механізмом для швабри, які знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Полонського ВП Шепетівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області повернути ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція протягом тридцяти діб до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги через Полонський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуюча: ОСОБА_1