АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю

прокурора ОСОБА_5

представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000123 від 06 липня 2017 року.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення не доведено наявності підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову про задоволення клопотання про арешт майна. Так, апелянт посилається на незаконність і необґрунтованість постановленого судом рішення, а викладені в ньому висновки вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема прокурор зазначає, що доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які дають підстави вважати, що вказане в ньому майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та може бути використане як доказ, а відтак вважає, що є правові підстави для накладення на нього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які також виступили в підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно, не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, Київською місцевою прокуратурою № 5 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 06 липня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно доводів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ТОВ «Хоса-Плекс Україна» шляхом підроблення фінансово-господарських документів та введення в оману представників ТОВ «Сафоні-Авентіс Україна» здійснили замах на заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах шляхом шахрайства.

Так, 17 січня 2012 року між ТОВ «Сафоні-Авентіс Україна» та ТОВ «Хоса-Плекс Україна» було укладено Договір № СА-1357 про надання послуг.

Після закінчення дії договору, невстановлені особи, що діяли від імені ТОВ «Хоса-Плекс Україна» підробили додаткову угоду № 5 від 05 вересня 2014 року до Договору послуг про продовження строку дії договору до 31 грудня 2015 року та нібито у період з 23 березня 2015 року по 27 березня 2015 року надали маркетингові, інформаційні, аналітичні та консультаційні послуги ТОВ «Сафоні-Авентіс Україна» загальною вартістю 32 215 819, 98 грн.

З метою надання вигляду реальних та законних операцій, продовжуючи свій злочинній намір, представники ТОВ «Хоса-Плекс Україна» також підробили підписи директора ТОВ «Сафоні-Авентіс Україна» та склали завідомо неправдиві документи, а саме акти приймання-передачі вищезазначених послуг, які нібито було підписано сторонами договору.

Надалі, не отримавши грошові кошти, представники ТОВ «Хоса-Плекс Україна» змінили план реалізації злочинної схеми та ввели нові юридичні особи у взаємовідносини з ТОВ «Сафоні-Авентіс Україна» з метою ускладнення як виявлення протиправних дій, так і повернення грошових коштів, у випадку отримання контролю над ними.

Так, 21 лютого 2017 року між ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та ТОВ «Байнер Груп» укладено договір про відступлення права вимоги у розмірі 43 158 713, 02 грн. (що включає в себе 32 215 819, 98 грн. основного боргу, 3 118 760, 62 грн. інфляційних витрат, 1 084 406, 35 грн. 3 % річних від простроченої суми та 6 739 726, 097 грн. пені) до ТОВ «Сафоні-Авентіс Україна».(У подальшому цей договір було розірвано).

25 квітня 2017 року між ТОВ «Хоса-Плекс Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Авісто» було укладено договір факторингу № 1, згідно з пунктом 1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а Клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до ТОВ «Сафоні-Авентіс Україна» за Договором № СА-1357 про надання послуг від 17 січня 2012 року включаючи всі зміни, додатки та додаткові угоди до нього.

За результатами укладення таких договорів до ТОВ «Сафоні-Авентіс Україна» були пред`явлені майнові претензії та подано позовні заяви до Господарського суду міста Києва про стягнення грошових коштів, з урахуванням інфляційних витрат та пені у розмірі більш ніж 45 млн. грн.

18 жовтня 2017 року, не дивлячись на те, що до цього часу грошові кошти на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2017 року вже були стягнуті та знаходяться на депозитному рахунку Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, кошти у розмірі 45 995 821, 43 грн. були додатково стягнуті з ТОВ «Сафоні-Авентіс Україна» згідно платіжної вимоги № 2012/21 від 17 жовтня 2017 року направленої до Філії «КІБ» ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на виконання все того ж рішення суду.

19 жовтня 2017 року, в рамках кримінального провадження № 0000123, прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 було винесено постанову по визнання грошових коштів у сумі 45 995 821, 43 грн. речовими доказами.

Звертаючись з клопотанням про арешт майна, а саме грошових коштів в сумі 45 995 821, 43 грн., прокурор зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна як речового доказу.

Розглядаючи вказане клопотання, слідчий суддя відмовив в його задоволенні, пославшись на ті обставини, що стороною обвинувачення не доведено можливості використання цього майна як речового доказу.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що грошові кошти в сумі 45 995 821, 43 грн., містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій, а тому відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Таким чином, висновки слідчого судді про не доведеність стороною обвинувачення тих обставин, що вказані грошові кошти мають ознаки речових доказів, є безпідставними.
У зв`язку з цим, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали апеляційним судом.
Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, на підставі встановлених обставин, приходить до висновку, що клопотання прокурора про арешт майна підлягає задоволенню, оскільки надані ним матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000123 від 06 липня 2017 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000123 від 06 липня 2017 року, задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти в розмірі 45 995 821, 43 грн., що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий Міністерством юстиції України у Державній казначейській службі.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/10/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1