АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/6325/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/99/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2018р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження, №0003931 щодо:
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який

народився в с.Олексіївка, Нікопольського р-ну

Дніпропетровської обл., зареєстрованого та

Мешкаю чого за адресою:

АДРЕСА_1 ,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2017р.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
особа стосовно якої передбачається
застосування примусових заходів
медичного характеру ОСОБА_6
представник особи ОСОБА_8
захисник особи ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області, просить змінити ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Згідно ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2018р., суд, розглянувши клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, затверджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури, за вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за ознаками: умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, застосував до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Прокурор, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить змінити ухвалу суду щодо ОСОБА_6 з підстав неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор, вказує, що виходячи з встановлених у ст.19 КК України критеріїв осудності відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Прокурор вказує, що згідно дослідженому судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи №210 від 19.10.2017р. ОСОБА_6 в період вчинення інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворюванням у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку.
При цьому прокурор наголошує на тому, що зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_6 можливості в період, що відноситься до інкримінованого діяння усвідомлювати свої дії та керувати ними, що він позбавлений такої можливості і в теперішній час.
Прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.
В ухвалі суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 10.09.2017р. приблизно о 04.00 год. разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходилися на березі річки Чортомлик навпроти будинку № 28 по вул. 8-го Березня в с.Олексіївка, Нікопольського р-ну Дніпропетровської області, де розпивали спиртні напої.

Під час розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, який у подальшому переріс в обопільну бійку, під час, якої ОСОБА_10 кулаком правої руки наніс один удар в обличчя ОСОБА_6 , після чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 10.09.2017р. близько 17.00 год., ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на березі річки Чортомлик навпроти будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, не маючи наміру на заподіяння смерті, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень наніс не менше двох ударів кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_10 , від отримання яких потерпілий втратив рівновагу та впав на землю, а ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ногами, взутими у взуття, наніс не менше семи ударів в область обличчя та грудної клітини ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому, згідно висновку СМЕ №683 від 07.11.2017р., тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку І ступеню, перелому основи черепу, перелому лівої скроневої кістки, перелому лівої лобної кістки, множинних осколкових переломів кісток лицьового черепу, синців, забитої рани обличчя, обширної підшкірної гематоми волосяної частини голови, закритої травми грудної клітини, двобічного пневмотораксу, підшкірної емфіземи шиї та передньої поверхні грудної клітини, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, закритого перелому шиловидного відростку лівої променевої кістки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Судом зазначено, що висновком судово-психіатричної експертизи №210 від 19.10.2017р. встановлено, що ОСОБА_6 в період інкримінованого йому діяння страждав і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_6 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованого йому діяння, тобто ОСОБА_6 , вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності. За своїм психічним станом в даний час ОСОБА_6 також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, не може постати перед слідством і судом.
Потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримала апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області, просила змінити ухвалу суду першої інстанції з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.
ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_9 , представник мати ОСОБА_12 в судовому засіданні апеляційної інстанції, не заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами п.3 ч.1 ст.413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.18 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта. Із ч.1ст.19 КК України випливає, що осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії(бездіяльність) і керувати ними, а тому і може нести кримінальну відповідальність.

Виходячи з вимог ч.2ст.19 КК України, неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого Кримінальним кодексом не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, слабоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Згідно ст..23 КК України вина є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої Кримінальним кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

У статті 24 КК України наведено законодавче визначення прямого і непрямого умислу. Їх аналіз дає можливість виділити три розпізнавальні ознаки: усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння, передбачення його суспільно небезпечних наслідків і бажання настання таких наслідків або свідоме їх допущення.

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме висновку судово-психіатричної експертизи № 210 від 19.10.2017р. ОСОБА_6 , в період часу, що ставиться до інкримінованого діяння, страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворювання у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку.Тобто зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_6 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, щодо інкримінованого йому діяння.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 скоїв злочин за ч. 2 ст.121 КК України навмисно, усвідомлюючи характер своїх дій, з чим не може погодитися колегія суддів, оскільки це суперечить наведеному висновку судово-психіатричної експертизи № 210 від 19.10.2017р. щодо нього. З цих підстав колегія суддів вважає що доводи прокурора підлягають задоволенню, в судовому рішенні необхідно виключити посилання на спрямованість умислу, мете і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні.

Керуючись, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2017 року, якою до ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом - змінити.

Виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 . ОСОБА_3