УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №276/387/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.194 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в кримінальне провадження №276/387/17 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2017 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Радичі Володарсько-Волинського району, Житомирської області, гр-ки України, освіта середня, проживаючої: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України,
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання відносно ОСОБА_8 у виді 4 років позбавлення волі, та ухвалити в цій частині новий, визнавши ОСОБА_8 винною в умисному знищенні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.194 КК України та призначити їй покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, стягнути з ОСОБА_8 на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень. Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, неналежно враховано характер і ступінь суспільної небезпеки правопорушення. Судом першої інстанції належним чином не враховано ті обставини, що ОСОБА_8 не розкаялась в скоєному, не попросила вибачення, не відшкодувала шкоду. Судом безпідставно призначено покарання на підставі ст.75 КК України та звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання з випробуванням та іспитовим строком. Крім того, судом зменшено розмір відшкодування моральної шкоди з 20 000 гривень до 10 000 гривень. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що розмір заявлений нею моральної шкоди є занадто завищеним. Висновок суду є хибним та упередженим. Звертає увагу на те, що в неї виникли глибокі душевні страждання з часу, коли вона побачила велику пожежу її обійстя, де поруч знаходився житловий будинок, в якому спали її неповнолітня дочка та чоловік, які могли згоріти. Коли вона побачила пожежу її обійняв страшний жах, розпач, вона втратила свідомість, стався нервовий зрив та погіршився її стан здоров`я.
Згідно вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2017 року, визнано ОСОБА_8 винною в умисному знищенні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.194 КК України та призначено їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 10 632 (десять тисяч шістсот тридцять дві) гривні 71 коп. матеріальної шкоди та 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди. В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Житомирське відділення процесуальні витрати за проведення комплексної судової пожежно-технічної та електротехнічної експертизи №126/17-25 від 28.03.2017 14 284 гривні 80 коп.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 14 вересня 2015 року близько 22 години у ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних відносин з сусідкою ОСОБА_7 , виник умисел на умисне знищення сіносховища, яке розташоване на території домогосподарства АДРЕСА_2 та належить останній.
У вказаний день та час, ОСОБА_8 прийшовши до сіносховища ОСОБА_7 , за допомогою сірників, які завчасно взяла з собою, підпалила сінник з сіном, що призвело до його загоряння. Вчинивши підпал ОСОБА_8 залишила територію домоволодіння потерпілої.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої, яка просила вирок суду залишити без змін, зобов`язалася відшкодувати заподіяну потерпілій шкоду, пояснення потерпілої, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, яка апеляційну скаргу потерпілої в частині вирішення цивільного позову просила задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація її дій за ч.2 ст.194 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржений вирок, вище наведених вимог кримінального та кримінально-процесуального законів дотримався.
Апеляційні доводи потерпілої ОСОБА_7 про неврахування судом при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.194 КК України ступеня тяжкості вчиненого злочину, неправильного застосування норм ст.ст.75, 76 КК України, мають необ`єктивний характер, оскільки не відповідають дійсності. Зокрема, такі твердження останньої спростовуються висновками суду, викладеними у мотивувальній частині оскаржуваного вироку щодо необхідності призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з врахуванням тяжкості злочину та його негативних наслідків.
Призначаючи обвинуваченій покарання за ч.2 ст.194 КК України із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції також достатньо врахував особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальні відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, вдова, займається веденням особистого селянського господарства.
Разом з цим, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю. З її показань вбачається, що вона жалкує з приводу наслідків, які настали, що пов`язані із заподіянням шкоди, згодна відшкодувати потерпілій заподіяну шкоду. В ході досудового розслідування обвинувачена давала показання, приймала участь у всіх слідчих діях запропонованих їй органом досудового розслідування. Наведені обставини судом першої інстанції було проаналізовано та відповідно оцінено у вироку.
В апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 відсутні негативні або компрометуючі дані стосовно особи обвинуваченої, які об`єктивно та переконливо спростовували б правильність висновків суду щодо необхідності призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченої ОСОБА_8 більш суворішого покарання, вид і розмір якого є справедливими такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченому, є необхідними й достатніми для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Що стосується посилань потерпілої ОСОБА_7 щодо збільшення моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 відповідно до ст. 23 ЦК України, у частині визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, в повній мірі врахував характер кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_8 , глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_7 , що настали від дій обвинуваченої ОСОБА_8 та їх наслідки.
Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілій ОСОБА_7 завдана моральна шкода, яка полягала в отриманому нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях.
Враховуючи викладене, вирішуючи у вироку питання про відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_7 моральної шкоди, суд першої інстанції дотримався вимог ч.3 ст.23 ЦК України. Правильно зазначивши у вироку в чому полягає моральна шкода потерпілої ОСОБА_7 , суд в повній мірі врахував принципи вимог розумності і справедливості, призначивши до стягнення з обвинуваченої ОСОБА_8 справедливе грошове відшкодування.
Керуючись ст.ст.404,405,407 КПК України, апеляційний суд -
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_8 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до суду Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді: