Справа № 446/1757/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/148/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхня Визниця, Мукачівського району, Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, такого, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючого, в порядку ст.89 КК України не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 27 грудня 2017 року, -
в с т а н о в и л а :
цим вироком цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи.

За вироком суду 29 вересня 2017 року близько 18 години, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись на території господарства, що розташоване по АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_9 , через вхідні двері будинку, які були привідчинені, таємно проник в середину, звідки викрав гроші в сумі 1600 гривень та золоті вироби, а саме: парузолотих сережок "585 проби" чистою вагою 1.76 гр., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 6225,20 грн.

Не погоджуючись з даним вироком прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 скасувати в частині застосування ст..76 КК України. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не поклав на обвинуваченого обов`язок, передбачений п.1 ч.1 ст.76 КК України, а також невірно зазначив обов`язок, передбачений п.2 ч.2 ст.76 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив отримані у передбаченому КПК України порядку докази в даному кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який він засуджений, повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами. І таке в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується.
Апеляційні вимоги прокурора про скасування вироку суду в частині застосування ст..76 КК України та ухвалення в цій частині нового вироку, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі та відповідно до ст..75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначено теж саме покарання та звільнено останнього від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком один рік. Тобто суд апеляційної інстанції не вбачає законних та обґрунтованих підстав постановляти в цій частині новий вирок.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому, як основне призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, що є достатнім та необхідним для виправлення особи обвинуваченого ОСОБА_6 .
Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.76 КК України (із змінами відповідно до Закону України №1492-VIII від 07.09.2016р.) у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Окрім того, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти інші обов`язки, визначені у ч.2 ст.76 КК України, у тому числі не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Оскаржуваний вирок ухвалений 27.12.2017р.. а кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 29.09.2017р.. тобто після набрання чинності Законом України №1492-VIII від 07.09.2016р.
Однак, суд першої інстанції, постановляючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, зобов`язаний був покласти на обвинуваченого ще й обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Крім того, ОСОБА_6 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації.
Разом з тим, частиною 2 статті 76 КК України передбачено обов`язок взагалі не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а не тільки на постійне місце проживання, яке було передбачено попередньою редакцією цієї статті.
На підставі наведеного суд першої інстанції не дотримався вказаної норми закону, яка підлягає безумовному застосуванню, не поклав на обвинуваченого обов`язок, передбачений п.1 ч.1 ст.76 КК України, а також невірно зазначив обов`язок, передбачений п.2 ч.2 ст.76 КК України.
Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що вирок Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 27 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині застосування ст. 76 КК України підлягає зміні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 задоволити частково.
Вирок Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 27 грудня 2017 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині застосування ст.76 КК України.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
На підставі п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язок не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути безпосередньо оскаржена до касаційного суду шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді: