АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2461/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 635/3513/17
Категорія: ст.81 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкові громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 14 липня 2010 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ст.ст.185 ч.3, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; 2) 25 листопада 2010 року вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова за ст.ст.185 ч.2. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; 3) 02 березня 2012 року вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова за ст.ст.185 ч.2, 70 ч.4, 71 КК України до 3 років позбавлення волі; 4) 11.04.2014 року вироком Ленінського районного суду міста Харкова за ст.185 ч.1 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі; 5) 05.08.2015 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ст.ст.185 ч.3, 187 ч.1, 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі,
умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 05.08.2015 року за ст.ст.185 ч.3, 187 ч.1, 70, 71 КК України, у виді позбавлення волі строком 4 роки на 4 місяці 07 днів.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу районного суду скасувати, у зв`язку із невідповідністю фактичним обставинам справи, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В своїх апеляційних доводах прокурор вказує про те, що ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення тяжких корисливих злочинів та знову вчинив тяжкий злочин, у період з 2016 року по 2017 рік взагалі ніде не працював, а також, на думку апелянта, досліджені в судовому засіданні дані, що характеризують особу засудженого, не можуть свідчити про виправлення ОСОБА_7 та можливість його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Крім того, як зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, судом залишено поза увагою те, що 01.03.2017 року комісією установи виконання покарань розглядалося питання про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 та своїм рішенням зазначеної комісії йому було відмолено як особі, яка не довела свого виправлення за 2 роки 3 місяці 7 днів відбування покарання, що не мала жодного заохочення, а лише 4 стягнення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, а також заперечення засудженого ОСОБА_7 , щодо законності і обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, особову справу засудженого та перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався та звільнив засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від подальшого відбування покарання, не зазначивши мотивів та достатніх підстав для такого звільнення. Зокрема суд першої інстанції не з`ясував в повному обсязі дані що характеризують особу засудженого на протязі всього періоду відбування засудженим покарання, його ставлення до праці, можливість виправлення після вчинення ним тяжкого злочину.
Крім того, висновки суду першої інстанції, які зазначені в оскаржуваній ухвалі, про те, що ОСОБА_7 погасив усі витрати, які у нього є за вирком Харківського районного суду Харківської області від 05 серпня 2015 року, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки матеріали судового провадження та особової справи на засудженого не містять будь-яких відповідних даних. Разом з цим, відповідно до довідки від 10 липня 2017 року (арк.15 суд. пров-ня; арк.157 2 ч. особової справи) про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду, станом на 10 липня 2017 року на виконання до бухгалтерії ДУ «Темніської виправної колонії (№100)» виконавчі листи про стягнення збитку з засудженого ОСОБА_7 не надходило.

Більш того, згідно даних судового провадження та особової справи на засудженого (арк.9 суд. пров-ня; 1 ч. арк.1, 23, 40 особової справи), 01 лютого 2013 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання на 1 рік 24 дні, але вже 09 лютого 2014 року, тобто в період невідбутої частини за попереднім вироком, вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності. Зазначені обставини свідчать про неефективність застосування такого звільнення від відбування для виправлення засудженого ОСОБА_7 .

Колегія суддів також погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що однією з ознак умовно-дострокового звільнення засудженого є його сумлінне ставлення до праці, однак згідно даних довідки (арк.14, 16 суд. пров-ня; арк.157 2 ч. особової справи) про працевлаштування ОСОБА_7 в ДУ «Темніської виправної колонії (№100)», засуджений на протязі 2016-2017 років не працював, що також свідчить про небажання засудженого ставати на шлях перевиховання та виправлення.

Вказані відомості, у разі їх достеменного дослідження в судовому засіданні, могли істотно вплинути на висновки суду щодо наявності або відсутності підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, який неодноразово вчинював умисні корисливі тяжкі злочини та має низку непогашених судимостей.
Вказана неповнота судового розгляду свідчить на користь апеляційних доводів прокурора, який при апеляційному розгляді, не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, стверджував про його невмотивованість та необґрунтованість, тобто у недотриманні судом вимог ст.370 КПК України при його ухваленні.
Порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України, щодо загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2 , 17 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, а також одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
Разом з цим, враховуючи, що прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та призначення нового розгляд в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо постановлення нового судового за наслідками перегляду заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокового звільнення.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржувану ухвалу належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9 ч. 6; 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1,3; 410 п. 2; ст. 412 ч. 1; ст. 418, ст. 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4