АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року,

за участі: прокурора представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_9 , яке погоджене із процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на нерухоме майно, шляхом заборони здійснювати його відчуження та розпоряджатися ним, зокрема, на садовий будинок, загальною площею 299, 70 кв. м., та земельну ділянку площею 0, 0629 га, кадастровий номер 0:90:852:0070, за адресою: АДРЕСА_1 ), із забороною будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на майно.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактомвчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, з метою збереження речових доказів та з метою забезпечення цивільного позову, та прийшов до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року в частині накладення арешту на майно, належне ОСОБА_6 , а саме: садового будинку та земельної ділянки площею 0,0629 га, кадастровий номер :90:852:0070, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо строків апеляційного оскарження, адвокат зазначає, що ОСОБА_6 була відсутня у судовому засіданні при розгляді клопотання слідчого про арешт майна, у зв`язку з чим вона ознайомилась з оскаржуваною ухвалою та отримала її копію в Шевченківському районному суді міста Києва тільки 22 листопада 2017 року.

Автор апеляційної скарги вважає, що рішення щодо накладення арешту на майно ОСОБА_6 було прийнято поспішно, без дотримання необхідних вимог діючого кримінально - процесуального законодавства.
Зазначає, що в ухвалі слідчого судді відсутнє посилання на документи, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на майно, яке належить арештувати, які повинен був надати слідчий згідно з вимогами частини другої статті 171 КПК України, так і взагалі на власника зазначеного майна.
Крім того, на переконання адвоката, зі змісту ухвали слідчого судді не зрозуміло, яка саме правова підстава, що визначена положеннями статті 170 КПК України, була врахована при прийнятті рішення про арешт майна ОСОБА_6 та якими доказами ця підстава обґрунтована.
Разом з тим, ОСОБА_5 посилається на те, що в ухвалі слідчого судді ОСОБА_6 не зазначена як особа, зокрема, що вона має статус підозрюваного, обвинуваченого або визнана відповідачем за зазначеним кримінальним провадженням.
Також звертає увагу на те, що зі змісту договорів купівлі - продажу та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, ОСОБА_6 отримала у власність зазначені будинок та земельну ділянку від іншої (третьої) особи, а не підозрюваного ОСОБА_10 , що свідчить про її необізнаність щодо обставин злочину, у якому останній підозрюється.
Крім того, до дня укладення ОСОБА_6 зазначених договорів 05 липня 2016 року, незважаючи на існування зареєстрованого кримінального провадження від 11 квітня 2016 року (про яке останній відомо не було), арешт на придбані нею об`єкти нерухомого майна не накладався.

Разом з тим, автор апеляційної скарги звертає увагу на те, що постанова про визнання речових доказів арештованого майна була винесена слідчим ще 23 листопада 2016 року, а клопотання про накладення арешту надійшло до суду тільки 03 жовтня 2017 року, майже через рік.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та її представників, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 11 квітня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000981, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 , з 2010 по 2015 рік, шляхом обману та зловживання довірою заволодів належним ОСОБА_11 майном та грошовими коштами в особливо великих розмірах, чим завдав останній матеріального збитку .
03 жовтня 2017 року старший слідчий в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_9 , за погодженням процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, з метою запобіганню можливості приховування, знищення та відчуження майна, яке було здобуте ОСОБА_10 злочинним шляхом, а також з метою забезпечення цивільного позову та збереження речових доказів, на нерухоме майно, шляхом заборони здійснювати його відчуження та розпорядження ним, а саме:
- земельну ділянку кадастровий номер :01:018:0012, загальною площею 29858, 00 кв.м., та нежитлову будівлю, загальною площею 208, 9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ;
- цілісний майновий комплекс нафтобази, площею 438, 60 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .;
- садовий будинок, загальною площею 299, 70 кв. м., розташований на земельній ділянці кадастровий номер :90:852:0070, за адресою: АДРЕСА_1 , (садове товариство «Тепломережі»(Дарницький район));
- земельну ділянку площею 0, 0629 га, кадастровий номер 0:90:852:0070, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року вищезазначене клопотання задоволено.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Оскільки дана ухвала оскаржена тільки адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах його апеляційної скарги, а щодо інших осіб, на майно яких накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000981 в частині накладення арешту на вищезазначене майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, про наявність достатніх правових підстав для накладення арешту на вищевказане майно, з метою зокрема, збереження речових доказів, оскільки воно, як встановила колегія суддів постановою прокурора від 23 листопада 2016 року визнано речовими доказами.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказану земельну ділянку та будинок, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Твердження автора апеляційної скарги про те, що в ухвалі слідчого судді ОСОБА_6 не зазначена як особа, зокрема, що вона має статус підозрюваного, обвинуваченого або визнана відповідачем за зазначеним кримінальним провадженням- не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та відмови у накладенні арешту, оскільки накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів можливо на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, що у цьому випадку і мало місце з огляду на наявність постанови про визнання майна речовим доказом.

Всі інші підстави, з яких автор апеляційної скарги просить скасувати ухвалу слідчого судді підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року, в частині задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_9 , яке погоджене із процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладення арешту на нерухоме майно, шляхом заборони здійснювати його відчуження та розпоряджатися ним, а саме: садовий будинок, загальною площею 299, 70 кв. м., та земельну ділянку площею 0, 0629 га, кадастровий номер 0:90:852:0070, за адресою: АДРЕСА_1 ), із забороною будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на зазначене майно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/6100/2017 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1