Справа № 713/1289/16-к
Провадження №1-кп/713/153/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.09.2017 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю потерпілої ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

за участю обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вижниця кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000225 від 30.04.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки, зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, працюючої завідуючою Вижницького дошкільного навчального закладу №1, пенсіонерки, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.172 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , на підставі наказу начальника відділу освіти Вижницької ОДА Чернівецької області №127 від 18 вересня 1989 року, працюючи на посаді завідувача Вижницького дошкільного навчального закладу №1, будучи службовою особою, відповідальною за організацію роботи даного закладу, наділеною організаційно-розпорядчими обов`язками координувати та контролювати діяльність підлеглих, умисно, грубо порушуючи законодавство про працю та вимоги ст.43 Конституції України, незаконно звільнила працівника з роботи, з особистих мотивів у зв`язку із наявними між нею та ОСОБА_4 тривалими неприязними відносинами, що виникли у зв`язку із неодноразовим зверненням ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_7 зі скаргами на ОСОБА_6 , до різних державних установ з приводу некомпетентності останньої та вчинення протиправних дій.

Згідно наказу завідувача Вижницького дошкільного закладу №1 ОСОБА_6 №133 від 16.09.2013 року, ОСОБА_4 , прийнята на роботу, на 0,5 ставки на посаду вихователя, на підставі її заяви від 13.09.2013 року.

23.11.2015 року вихователь ОСОБА_4 , перебуваючи на своєму робочому місці у Вижницькому дошкільному навчальному закладі №1, що в м.Вижниця по вулиці Йосипа Бурги, 12 Чернівецької області, згідно графіку роботи о 13.45 год. в силу необхідності віднести розбитий дітьми планшет у ремонт та фізіологічного стану вихователь ОСОБА_4 повідомила своєму помічнику ОСОБА_8 , що їй потрібно відлучитися. Оскільки завідувача Вижницького ДНЗ № 1 ОСОБА_6 на той час не було на робочому місці, то ОСОБА_4 , не повідомила останню про вказані обставини та залишила своє місце роботи тільки після того як вклала дітей молодшої групи спати.

Того ж дня, помічник вихователя Вижницького ДНЗ №1 ОСОБА_8 написала пояснення завідувачу вказаного закладу ОСОБА_6 про те, що 23.11.2015 вихователь І молодшої Б групи ОСОБА_4 під час робочого часу о 13.20 год. покинула приміщення групи і сказала їй, що іде в місто на 30,00 хвилин. Прийшла на робоче місце о 16.50 год., її стан здоров`я був нормальний.

Надалі завідувач Вижницького ДНЗ № 1, ОСОБА_6 , перебуваючи в особистих неприязних відносинах із вихователем ОСОБА_4 , з особистих мотивів, переслідуючи мету звільнення з роботи вихователя ОСОБА_4 , грубо порушуючи трудове законодавство, без винесення наказу 23.11.2015 ініціювала створення комісії у складі ОСОБА_6 - завідувача ДНЗ №1, ОСОБА_9 - вихователя-методиста ДНЗ №1, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - педагогів ДНЗ №1 та не беручи до уваги пояснення молодого спеціаліста ОСОБА_13 та відсутності тяжких наслідків у зв`язку із відсутності останньої, склала акт про те, що 23.11.2015 року ОСОБА_4 , вихователь І молодшої Б групи, без попередження покинула робоче місце о 13-20 год. і повернулася на роботу о 16-50 год. протягом 3 годин 30 хвилин ОСОБА_4 без поважної причини була відсутня на робочому місці, з яким вихователя не ознайомила та копію їй не надала.

В подальшому, ОСОБА_6 , задля доведення свого умислу спрямованого на незаконне звільнення вихователя ОСОБА_4 , до кінця, 31.12.2015 без винесення наказу ініціювала засідання ПК ДНЗ №1 м. Вижниця, де у присутності 4 членів профкому з 6: ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та запрошених трьох чоловік: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , з участю ОСОБА_4 було розглянуто на порядку денному питання «Надання згоди на звільнення з посади вихователя ОСОБА_4 », за прогул без поважної причини протягом 3 годин 30 хвилин, який мав місце 23.11.2015 з 13.20 год. до 16.50 год.

За результатами засідання було проведено голосування та вирішено надати згоду на звільнення ОСОБА_4 з посади вихователя згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини протягом 3 годин 30 хвилин, який мав місце 23.11.2015, про що було складено протокол №35 від 31.12.2015, з яким ОСОБА_4 , ознайомлена не була та копію не отримала.

В подальшому, завідувач Вижницького ДНЗ №1, ОСОБА_6 , діючи з особистих мотивів, грубо порушуючи норми трудового законодавства, винесла наказ №190 від 31.12.2015 «Про звільнення з посади вихователя ОСОБА_4 за прогул без поважної причини згідно п.4 статті 40 КЗпП України з 30 грудня 2015 року.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 16.02.2016 року за результатами розгляду позову ОСОБА_4 , визнано незаконним та скасовано наказ №190 від 31 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади, який було підписано завідувачем Вижницького ДНЗ №1, ОСОБА_6 , та поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаду вихователя Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області з 31.12.2015 року.

На підставі викладеного, встановлено що завідувачем Вижницького ДНЗ № 1 ОСОБА_6 звільнено молодого спеціаліста ОСОБА_4 , із особистих причин із допущенням ряду грубих порушень трудового законодавства, зокрема: згідно положень Статуту Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області, затвердженого рішенням 47 сесії VI скликання №136-47/14 Вижницької міської ради від 15.10.2014, погодженого Відділом освіти Вижницької районної державної адміністрації 03.11.2014, п. 8.4.5 керівник Вижницького дошкільного навчального закладу №1 приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Вижницького дошкільного навчального закладу №1 за попереднім погодженням із засновником, Вижницькою міською радою і відділом освіти Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області. Однак ОСОБА_6 , не погодила звільнення ОСОБА_4 , із відділом освіти Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області; у відповідності до графіку роботи вихователів І молодшої «Б» групи на листопада, затверджений ОСОБА_6 , наявний розпис часу занять, однак відсутнє будь-яке підтвердження про ознайомлення з ним вихователів та їх помічників; з наданих типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України (Правила внутрішнього трудового розпорядку Вижницького ДНЗ №1) вбачається, що у Вижницькому ДНЗ №1 вказаних правил не затверджено у встановленому законом порядку, а отже і ОСОБА_4 з ними не ознайомлена, що є грубим порушенням п. 2 ч. 1 ст. 29 КЗпП України; з дослідженого табеля роботи за листопад 2015 року встановлено, що 23.11.2015 у графі ОСОБА_4 стоїть відмітка «З», як у всіх попередніх відпрацьованих нею днях. Тобто до вказаного табеля не внесено прогул 23.11.2015, а тому акт про фіксацію прогулу не може бути використаний в якості доказу. Крім того, при обрахунку заробітної плати прогули не включаються, а заробітна плата по них не виплачується. Однак, як встановлено з довідки про доходи ОСОБА_4 , їй у листопаді зараховано 15 відпрацьованих днів, що співпадає з даними зазначено табеля, тобто їй була виплачена заробітна плата в тому числі за 23.11.20І5 року.

Таким чином, завідувач Вижницьким ДНЗ №1 м. Вижниця Чернівецької області ОСОБА_6 , діючи умисно, перебуваючи у тривалих неприязних стосунках з вихователем Вижницького ДНЗ ОСОБА_4 , з особистих мотивів, грубо порушуючи норми КЗпП України, Статут вказаного закладу, незаконно винесла наказ №190 від 31.12.2015 «Про звільнення ОСОБА_4 з посади вихователя на підставі п.4 ст.40 КЗпП України».

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст.172 ч.1 КК України визнала повністю, розкаялась у вчиненому. Заявила клопотання та надала письмову заяву про звільнення її від відбування покарання на підставі ст.1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році», яка набрала чинності 07.09.2017 року.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», яка набрала чинності 07.09.2017 року підтримав.

В судовому засіданні прокурор не заперечував щодо звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», яка набрала чинності 07.09.2017 року.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 заперечувала щодо заявленого клопотання.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.172 ч.1 КК України, її вина також доведена і підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_6 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, захисник, потерпіла також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.172 ч.1 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати грубе порушення законодавства про працю, тобто, незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи виної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Скоєний обвинуваченою ОСОБА_6 злочин належить до категорії невеликої тяжкості, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , згідно вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні злочину, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , згідно вимог ст.67 КК України судом не встановлено.

Суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 приймає до уваги, що остання повністю визнала свою вину, розкаялась у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, раніше не судима, є особою пенсійного віку.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 та істотно знижують ступінь вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої, суд вважає, за доцільне застосувати покарання у виді штрафу.

Таке визначене покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , на думку суду, буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, та буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільнити від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: п.ґ які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , Серія № НОМЕР_2 , виданого 11.08.2009 року Пенсійним фондом України вбачається, що ОСОБА_6 має право на одержання пенсії. Пенсійне посвідчення видано довічно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 вчинила злочин невеликої тяжкості, передбачений ст.172 ч.1 КК України до набрання чинності Законом України „Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, є особою пенсійного віку.

Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст.9, ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» судом не встановлено.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що обвинувачену ОСОБА_6 необхідно звільнити від відбування покарання на підставі ст.1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, яка набрала чинності 07.09.2017 року у виді штрафу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, речових доказів немає, процесуальні витрати по справі відсутні, запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_6 не обирався.

На підставі та керуючись ст.85, ст.86 КК України, ст.1 п. «ґ», ст.13 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, яка набрала чинності 07.09.2017 року, ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст.ст.368, 369-371, 374, 376 КПК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ст.172 ч.1 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 (Тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави.

На підставі ст.1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, яка набрала чинності 07.09.2017 року, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді штрафу.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору, потерпілій.

Суддя: ОСОБА_1