Справа №: 272/578/16-к
Провадження № 1-кп/272/5/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5 , законного представника - ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника служби в справах дітей ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000155 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Андрушівка Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,

українця, громадянина України, з освітою середньою, учня ПТУ № 5 м. Житомир,

не одруженого, раніше судимого 03.11.2015 Андрушівським районним судом

Житомирської області за ст. ст. 15 ч. 3; 289 ч.2 КК України до 5-ти років

позбавлення волі,на підставі ст. ст. 75; 76; 104 КК України звільнений від

відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік,

за ст. 146 ч.2 КК України

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, 26 березня2016 року близько 20:00 години, проїжджаючи легковим автомобілем марки «ВАЗ-2109» д.н.з. НОМЕР_1 по мосту через річку «Гуйва» до мікрорайону «Червона Гірка» в м. Андрушівка Житомирської області, побачив на узбіччі проїжджої частини вказаного мосту неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою перебував у неприязних відносинах. Зупинивши автомобіль поруч з мостом поблизу вулиці Заводська в м. Андрушівка, ОСОБА_7 підійшов до неповнолітньої ОСОБА_5 , застосовуючи фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні останній ударів руками по голові, та всупереч волі помістив її до багажнику автомобіля, тобто незаконно позбавив її волі. Утримуючи неповнолітню ОСОБА_5 в багажнику автомобіля, ОСОБА_7 вивіз її у лісовий масив паралельно вул. Тітова в м. Андрушівка Житомирської області з метою подальшого з`ясування відносин. В лісовому масиві ОСОБА_7 , знову застосовуючи фізичне насильство відносно неповнолітньої ОСОБА_5 , яке виразилось у нанесенні їй ударів руками та ногами в різні частини тулуба, змусив останню руками та підручними матеріалами викопувати землю, повідомивши ОСОБА_5 що закопає її.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав та пояснив, що в березні 2016 у вечірній час їхав із ОСОБА_11 та Сушицькою в ліс та побачив ОСОБА_5 із сестрами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Він запропонував їм поїхати в ліс на що вони погодились.Так як місця в салоні автомобіля не було, тому ОСОБА_5 добровільно сіла в багажник автомобіля. Коли приїхали в ліс він розмовляв в машині з ОСОБА_14 , потім вийшов з машини та побачив, що ОСОБА_5 риє яму. Навіщо вона це робила він не знав. Коли повертались із лісу ОСОБА_5 сиділа в салоні автомобіля.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується показаннями потерпілої, свідків та матеріалами кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона 26.03.2016 близько 20 години йшла з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 по мосту через річку «Гуйва». Вони побачили машину ОСОБА_7 та почали втікати по мосту, побоюючись, що ОСОБА_7 може скинути з мосту. Автомобіль ОСОБА_7 зупинився, він разом з ОСОБА_11 і ОСОБА_15 вибіг з автомобіля та почав їх наздоганяти. Вона схопилася за паркан руками, а ОСОБА_7 почав її насильно тягнути в машину. Він вдарив її по голові, аж шапка злетіла, а потім схопив за волосся і потягнув її до автомобіля, а вона через сильний фізичний біль змушена була йти за ним. ОСОБА_7 насильно заштовхав її до багажного відділення автомобіля, закрив його і вона почула як сестри ОСОБА_16 крикнули їй, що вони її не залишать. Машина поїхала, коли машина зупинилася ОСОБА_7 відкрив багажник і вона побачила, що вони в лісі, він їй сказав щоб вона виходила з багажного відділення. Коли вона вийшла то ОСОБА_7 вдарив її у живіт, після чого вона впала, потім ОСОБА_17 взяв палку і наніс їй удари по нозі, яку забрала ОСОБА_18 . Потім ОСОБА_17 наніс їй удари ногою по тілу. Після чого ОСОБА_7 заставив її руками копати собі яму в лісі. За неї намагалася неодноразово заступатися ОСОБА_12 , але це не допомогло. Вона плакала та благала його щоб він її відпустив, але це не допомагало. І вона почала копати собі яму, а ОСОБА_7 з ОСОБА_19 пішов до автомобіля. В цей час ОСОБА_11 дав їй в руки чашку, щоб з її допомогою було легше копати. Невдовзі ОСОБА_7 сказав щоб вони всі сідали до автомобіля і коли вони їхали то ОСОБА_7 сказав, що він її на цей раз пожалів, але за це він почав з неї вимагати гроші в сумі 100 гривень. Назад вона їхала в салоні автомобіля і він її висадив на зупинці неподалік біля її місця проживання. Вона пішла додому, в неї боліла нога і голова. Про дану ситуацію боялася будь кому розповісти. З ОСОБА_20 у неї раніше були неприязні стосунки, спілкувалася в соціальних мережах «Контакті» з ОСОБА_20 , де він їй погрожував. Раніше ОСОБА_7 також наносив їй тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні дала показання про те, що 26.03.2016 року близько 20.00 год. вона разом зі своєю подругою ОСОБА_5 та своєю сестрою ОСОБА_14 повертались від знайомих. Коли вони підходили до мосту річки Гуйва, та побачили легковий автомобіль на якому їздив ОСОБА_7 вона крикнула до ОСОБА_5 щоб та втікала, оскільки знала про конфліктні стосунки між ними. Вероніка одразу побігла по мосту, а вони з сестрою ОСОБА_13 побігли за нею. Автомобіль зупинився за поворотом, з нього вийшов ОСОБА_7 та підійшов до ОСОБА_5 , яка трималась за забор, який відгороджує міст. ОСОБА_7 почав її насильно тягнути в автомобіль, хоч вона просила його не чіпати її. ОСОБА_5 намагалася пручатися, схопилася за паркан обома руками, а ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_5 по голові, потім тримаючи ОСОБА_22 за волосся потягнув її до автомобіля. В подальшому, не звертаючи уваги на вмовляння ОСОБА_7 насильно помістив ОСОБА_22 до багажного відділення автомобіля та закрив його. Після того, як ОСОБА_17 зачинив багажник і сів за кермо вона почала кричати, що вони не залишать ОСОБА_22 , тому вона та ОСОБА_23 сіли до салону автомобіля. ОСОБА_7 сів в автомобіль і вони поїхали в сторону «Красної Гірки», а за Андрушівською районною лікарнею заїхали у ліс. Коли автомобіль зупинився і вони всі вийшли, то ОСОБА_7 , відкривши багажник, наказав ОСОБА_5 виходити. Вероніка вийшла з багажного відділення вказаного автомобіля та стала поряд з ним, а ОСОБА_7 вдарив ногою ОСОБА_24 у живіт, потім піднявши з землі якусь дерев`яну палицю, почав нею наносити удари ОСОБА_22 по спині та по нозі, від вказаних ударів ОСОБА_22 впала на землю. Побачивши це, вона забрала у ОСОБА_7 палицю та викинула її, але це його не зупинило, і ОСОБА_7 продовжував наносити удари по різних частинах тіла ОСОБА_25 . При цьому ОСОБА_22 знаходилася в положенні лежачи. ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_5 , що тут в лісі її зараз закопає, а ОСОБА_26 сказав підсвічувати фонариком свого мобільного телефону Вероніці, щоб вона обирала собі місце, де буде копати сама собі яму. В подальшому її подруга ОСОБА_5 почала рити руками землю, згодом вже якоюсь палицею, стоячи при цьому на колінах. Невдовзі ОСОБА_11 неподалік серед сміття знайшов чашку, яку дав ОСОБА_5 , щоб вона нею продовжувала рити яму. Згодом ОСОБА_7 сказав, щоб вони всі сідали до автомобіля, дозволивши цього разу вже і ОСОБА_22 сісти до салону автомобіля. Потім ОСОБА_7 висадив ОСОБА_5 на зупинці неподалік біля її місця проживання, при цьому повідомивши їй, що коли вона розповість про дану подію комусь, то наступного разу він її вже так просто не відпустить і наслідки будуть набагато гірші.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні дала показання про те, що весною 2016 року у вечірній час ОСОБА_17 забрав її з ОСОБА_11 та ОСОБА_28 і вони поїхали в сторону району «Червоної гірки» м. Андрушівка. На мосту зустріли ОСОБА_5 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 . ОСОБА_7 зупинив машину, вийшов він , ОСОБА_11 та ОСОБА_31 , а вона залишилась в машині. Що відбувалось на мосту і які дії ОСОБА_17 вчиняв щодо ОСОБА_24 вона не бачила. Як опинилася ОСОБА_22 в багажнику вона не бачила, але чула через відкриті двері, що ОСОБА_7 сказав їй сідати в багажник, бо нема місця. В лісі ОСОБА_17 відкрив багажник та звідти вийшла ОСОБА_24 , він один раз вдарив її ногою по сідницям і більше не бив її. Потім ОСОБА_17 сказав ОСОБА_24 копати собі яму. ОСОБА_24 була до неї спиною, тому ОСОБА_27 не бачила чим ОСОБА_24 копала яму. Потім всі сіли до машини та поїхали, ОСОБА_17 висадив ОСОБА_24 біля її місця проживання, а потім він всіх завіз додому.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні дала показання про те, що 26.03.2016 року близько 20.00 год. вона разом з ОСОБА_5 та своєю сестрою ОСОБА_12 поверталися додому від знайомих через міст що в районі «Красної гірки». Коли вони йшли в напрямку центру м. Андрушівка та вже підходили до мосту річки Гуйва, їхав легковий автомобіль темно сірого кольору. Даний автомобіль був їм відомий, оскільки на ньому їздив ОСОБА_7 . Побачивши даний автомобіль її старша сестра ОСОБА_32 крикнула ОСОБА_33 , щоб вона втікала, оскільки їй теж було відомо ставлення ОСОБА_7 до ОСОБА_22 . ОСОБА_5 добігла до паркану, який відгороджує міст, коли ОСОБА_7 наздогнав її, то вона схопилася за паркан руками. ОСОБА_7 почав її насильно тягнути в автомобіль, спочатку за «шкібарки» а потім за волосся. ОСОБА_7 , насильно помістив ОСОБА_5 до багажного відділення автомобіля та закрив багажник. В лісі, куди всі разом приїхали, ОСОБА_7 бив ОСОБА_5 палкою, вона падала. В подальшому ОСОБА_7 , сказавши ОСОБА_24 , що її тут в лісі закопає, сказав, щоб та вибирала собі місце де рити яму. ОСОБА_5 почала рити яму руками, згодом якоюсь палицею, стоячи при цьому на колінах. Через деякий час ОСОБА_11 знайшов серед сміття та дав ОСОБА_5 чашку, щоб вона нею продовжувала рити яму. Згодом ОСОБА_7 сказав щоб вони всі сідали до автомобіля. Цього разу Вероніці ОСОБА_7 також наказав сідати до салону автомобіля. Коли вони їхали ОСОБА_7 сказав, що цей раз пожалів її подругу ОСОБА_5 , але за це вона повинна заплатити йому гроші в сумі 300 гривень. Потім ОСОБА_7 висадив ОСОБА_5 на зупинці неподалік біля її місця проживання, при цьому повідомивши їй, що коли вона розповість про це, то наступного разу він її вже так просто не відпустить і наслідки будуть набагато гірші.

Свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні дала показання про те, що вона була понятою під час слідчого експерименту з ОСОБА_11 . Під час слідчого експерименту ОСОБА_11 показував де на мосту стояла машина на якій приїхав ОСОБА_17 , як він потягнув насильно ОСОБА_24 до машини, завіз до лісу та де вона рила яму. ОСОБА_11 сам добровільно показував та розказував.

Свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні дав показання про те, що він був понятим під час слідчого експерименту з ОСОБА_11 . Під час слідчого експерименту ОСОБА_11 показував як ставали на мосту, забрали дівчину, яку в лісі заставили рити могилу. ОСОБА_11 сам добровільно показував та розказував.

Свідок ОСОБА_36 в судовому засіданні дав показання про те, що він був понятим під час слідчого експерименту з ОСОБА_37 та ОСОБА_25 . Під час слідчого експерименту ОСОБА_37 та ОСОБА_24 показували де на мосту стояла машина на якій приїхав ОСОБА_17 , як він потягнув насильно ОСОБА_24 до машини, завіз до лісу, куди ОСОБА_17 наносив удари ОСОБА_24 та де вона рила яму. ОСОБА_37 та ОСОБА_24 , кожна окремо, самі добровільно показували та розказували.

Свідок ОСОБА_38 в судовому засіданні дав показання про те, що він був понятим під час слідчого експерименту зі свідками ОСОБА_37 та ОСОБА_39 . Під час слідчого експерименту ОСОБА_37 та ОСОБА_40 показували де на мосту стояла машина на якій приїхав ОСОБА_17 , як він потягнув насильно ОСОБА_24 до машини, завіз до лісу, куди ОСОБА_17 наносив удари ОСОБА_24 та де вона рила яму. ОСОБА_37 та ОСОБА_40 самі добровільно показували та розказували.

Свідок ОСОБА_41 в судовому засіданні дав показання про те, що він був понятим під час слідчого експерименту з ОСОБА_27 , яка добровільно розказувала та показувала на місцевості про всі події, які відбувались між ОСОБА_20 та ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_42 в судовому засіданні дав показання про те, що він був понятим під час слідчого експерименту з ОСОБА_27 , яка добровільно розказувала та показувала на місцевості про всі події, які відбувались на мосту, в лісі, про те, що ОСОБА_7 віз дівчину в багажнику, про нанесення ударів. Все знімали на відеокамеру в присутності її матері та психолога.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дав показання про те, що весною 2016 року він був у ОСОБА_43 вдома. ОСОБА_14 подзвонила ОСОБА_44 та повідомила, що вони з ОСОБА_24 ідуть в районі «Червоної гірки» м.Андрушівка. ОСОБА_17 та він взявши з собою ОСОБА_27 та ОСОБА_45 поїхали до мосту «Червоної гірки» м.Андрушівка. З машини вийшов ОСОБА_17 , а він був у машині та не бачив, що відбувалося на вулиці, але зрозумів, що ОСОБА_5 в багажнику, тому що вона там кричала. Поїхали в ліс. В лісі ОСОБА_17 сказав ОСОБА_24 рити собі яму, що вона і робила. Потім всі сіли в машину ОСОБА_17 завіз ОСОБА_24 додому та інших також завіз додому.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_46 та ОСОБА_47 є характеризуючими, тому як докази не використовуються.

Крім того вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Протоколом огляду від 23.04.2016, яким оглянуто комп`ютер Celeron CPU G540 та оглянуто оптичний диск, на який у ході проведення огляду соціальних мереж виконано запис з сторінок соціальних мереж «в контакті». В соціальних мережах на сайт «в контакті» на персональній сторінці ОСОБА_43 зазначена інформація діалогу між ним та користувачем, який ідентифікував себе, як ОСОБА_48 , а саме електронна переписка між даними користувачами. Оглядом даної переписки вбачається, що ОСОБА_17 погрожував користувачу, який ідентифікував себе, як Ник, тим що закопає її в лісі.

Протоколом огляду місця події від 23.04.2016 року, відповідно до якого оглянуто земельну ділянку в лісі, де ОСОБА_7 заставив ОСОБА_5 копати собі яму.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_5 , відповідно до якого вона розповіла, що 26.03.2016 року близько 17.00 год. вона разом зі своїми подругами ОСОБА_12 та ОСОБА_14 пішли до знайомих ОСОБА_49 та ОСОБА_50 які мешкають в м. Андрушівка в районі «Красної гірки». Повертались назад і коли підходили до моста проїхав на автомобілі ВАЗ 2109 з транзитними номерами НОМЕР_1 ОСОБА_7 . Побачивши їх ОСОБА_7 розвернувся і під`їхав до них. Він разом з ОСОБА_11 і ОСОБА_15 вибіг з автомобіля та почав її наздоганяти. Вона схопилася за паркан руками, а ОСОБА_7 почав її насильно тягнути в машину і казав що вивезе її до лісу. Вона намагалася вирватись і ОСОБА_7 почав наносити удари по голові, схопив за коси і поволік її до автомобіля та насильно запхав до багажного відділення автомобіля, закрив багажник і поїхав. Коли машина зупинилася ОСОБА_7 відкрив багажник і наказав їй вилазити з багажного відділення. Коли вона вилізла то ОСОБА_7 почав наносити їй удари дерев`яною палицею, яку в нього забрала ОСОБА_18 і він продовжував наносити удари руками і ногами та тягати за коси, після чого ОСОБА_7 заставив її руками копати собі яму в лісі. Вона плакала та просила її відпустити, також за неї намагалася неодноразово заступатися ОСОБА_12 , але це не допомогло, і вона почала копати собі яму, а ОСОБА_7 зі своїми друзями підсвічували ліхтариком на мобільному телефоні. Шеремет ОСОБА_51 вдалося умовити ОСОБА_52 припинити це і він сказав щоб всі сідали до автомобіля і коли їхали, то ОСОБА_7 сказав, що він її на цей раз пожалів, але за це він почав вимагати з неї гроші в сумі 100 гривень. Він висадив її на зупинці неподалік її місця проживання, вона пішла додому і про дану ситуацію боялася будь кому розповісти. В подальшому потерпіла ОСОБА_5 показала всі обставини, безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2016 року за участю свідка ОСОБА_21 , яка розповіла що 26.03.2016 року близько 20.00 години вона разом з ОСОБА_23 та ОСОБА_5 поверталися додому. Коли підходили до мосту річки Гуйва, то побачили, легковий автомобіль темно сірого кольору ВАЗ 2109 з транзитними номерами червоного кольору 06 АО 8684. Даний автомобіль був їм добре відомий, оскільки належить ОСОБА_7 . Побачивши даний автомобіль та знаючи ставлення ОСОБА_7 до ОСОБА_5 вона крикнула останній, щоб та втікала, бо може бути лихо. Вероніка одразу побігла по відведеному місці для пішоходів на мосту, а вона з сестрою ОСОБА_13 побігли за нею. Вказаний автомобіль обігнав їх і проїхавши вперед, зупинився в кінці мосту перед поворотом до цукрового заводу м. Андрушівка, з нього вийшов ОСОБА_7 . ОСОБА_5 добігла до паркану, який відгороджує міст, коли ОСОБА_7 наздогнав її, він почав її насильно тягнути в автомобіль та казав, що зараз її вивезе до лісу. ОСОБА_5 намагалася пручатися, схопилася за паркан обома руками, у відповідь ОСОБА_7 почав наносити ОСОБА_5 удари по голові, потім однією рукою тримаючи ОСОБА_22 за волосся, дещо пригнувши її голову донизу, а іншою утримував за руку в ділянці передпліччя, і таким чином поволік її до автомобіля. В подальшому, не звертаючи уваги на плач та вмовляння ОСОБА_24 облишити її, та те, що вони з сестрою ОСОБА_13 також просили залишити ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , насильно запхав її до багажного відділення автомобіля та закрив його. При цьому ОСОБА_11 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 просто стояли осторонь, мовчали і не втручалися. Після того, як ОСОБА_17 зачинив багажник і сів за кермо, вона почала кричати, що не залишать ОСОБА_22 , тому разом з сестрою сіли до салону автомобіля. ОСОБА_7 розвернув автомобіль і поїхав у ліс. Коли автомобіль зупинився і всі вийшли, то ОСОБА_7 відкривши багажник, наказав ОСОБА_5 , щоб вона вилазила. Вероніка вилізла з багажного відділення вказаного автомобіля та стала поряд з ним, а ОСОБА_7 , почав наносити їй удари палицею, а потім руками і ногами по різних частинах тіла. При цьому ОСОБА_22 знаходилася в положенні лежачи на правому боці та прикривала обома руками своє обличчя. Через деякий час ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_5 , що тут в лісі її зараз закопає, а ОСОБА_26 сказав підсвічувати фонариком свого мобільного телефону Вероніці, щоб вона обирала собі місце, де буде копати сама собі яму. В подальшому ОСОБА_5 почала рити руками землю, згодом вже якоюсь палицею, стоячи при цьому на колінах. Невдовзі ОСОБА_11 неподалік серед сміття знайшов надбиту порцелянову чашку, яку сміючись дав ОСОБА_5 в руки, щоб вона нею продовжувала рити яму, ОСОБА_22 при цьому не сперечаючись взяла дану чашку і продовжувала вже за допомогою вказаної чашки рити землю. Згодом ОСОБА_7 сказав, щоб всі сідали до автомобіля, дозволивши цього разу вже і Вероніці сісти до салону автомобіля. По дорозі ОСОБА_7 сказав ОСОБА_55 , що цього разу пожалів її, але за це вона повинна заплатити йому гроші в сумі 100 гривень. Потім ОСОБА_7 висадив ОСОБА_5 на зупинці неподалік біля її місця проживання, що по вул. Заводська м. Андрушівка, при цьому повідомивши їй, що коли вона розповість про дану подію кому небудь, то наступного разу він її вже так просто не відпустить і наслідки будуть набагато гірші. В подальшому свідок показала всі обставини, безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2016 року за участю свідка ОСОБА_23 , яка розповіла та показала на місцевості всі обставини події, які в цілому є аналогічними тим поясненням, які надавала в ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_21 .

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_27 від 27 квітня 2016 року з використанням відеозапису, відповідно до якого свідок ОСОБА_27 вказала що 26.03.2016 близько 19:30 години вона разом зі своїм хлопцем ОСОБА_11 знаходились на площі в м. Андрушівка. Згодом до них під`їхав ОСОБА_7 автомобілем марки типу «Лада» білого кольору, який належить батьку ОСОБА_7 . В автомобілі знаходився ОСОБА_31 . Коли ОСОБА_17 під`їхав, то сказав щоб вони з ним поїхали в район «Червоної гірки», так як там ОСОБА_14 та ОСОБА_12 ведуть йому ОСОБА_56 . Після цього вони всі сіли до автомобіля і поїхали в район «Червоної гірки». Під`їхавши на початок мосту ОСОБА_17 зупинив автомобіль. Назустріч їм йшли ОСОБА_24 , яку під руки вели ОСОБА_40 та ОСОБА_57 . Вийшовши з автомобіля ОСОБА_17 підійшов до ОСОБА_24 , та наказав їй залазити в багажник автомобіля, так як вона на нього часто говорила різні образи, і вони між собою були в неприязних відносинах. Вона відмовилась, однак ОСОБА_17 наголосив щоб вона це робила по хорошому, і ОСОБА_24 опинилась в багажнику, однак чи залізла вона сама до багажника автомобіля, чи її туди посадив ОСОБА_17 , не бачила, так як в той час вже сиділа в салоні автомобіля. Після цього всі сіли до автомобіля і поїхали в напрямку району «Червоної гірки». Приїхавши в район «Червоної гірки» вони звернули до лісу, і приблизно через 15 хвилин ОСОБА_17 зупинив автомобіль. Вийшовши з автомобіля ОСОБА_17 відчинив багажник і взявши за руки витягнув з багажника ОСОБА_24 , та наказав останній копати яму, на що ОСОБА_24 відмовилась. Після цього ОСОБА_17 вдарив ОСОБА_24 своєю ногою по її ногам близько 3-х разів, від чого вона присіла на землю. ОСОБА_17 повторив ОСОБА_24 , щоб та копала яму. Після цього ОСОБА_24 почала руками рити яму в землі. До ОСОБА_24 підійшла ОСОБА_40 , яка запитала в ОСОБА_24 , чому вона так помалу риє яму, і вдарила своєю рукою близько 3-х разів ОСОБА_24 у спину, та один раз ногою в область копчика. ОСОБА_24 продовжувала рити яму руками, а ОСОБА_17 відійшов від неї на 5 хвилин і ОСОБА_11 дав ОСОБА_24 скляну чашку, яку знайшов біля дерева, щоб ОСОБА_24 продовжувала нею рити яму. Коли повертались додому ОСОБА_5 їхала також в салоні автомобіля. ОСОБА_17 сказав їй, що ОСОБА_24 йому винна гроші в сумі 100 гривень.В подальшому свідок безпосередньо відтворила події, про які розповіла.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2016 року за участю свідка ОСОБА_45 з використанням відеозапису , вході якого свідок ОСОБА_11 розповів та показав на місцевості всі обставини події, які в цілому є аналогічними тим поясненням, які надавала в ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_27 .

Висновком судово-психіатричного експерта №170-2016, згідно якого ОСОБА_5 не виявляє схильності до вираженого фантазування. ЇЇ покази не ґрунтуються на дитячому уявленні чи бажанні привернути до себе увагу, мають під собою реальну основу. Інтелектуальна сфера ОСОБА_5 знаходиться в межах вікового варіанту норми та не позбавляє її здатності давати послідовні свідчення по справі.
Проаналізувавши показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, матеріали кримінального провадження, суд вважає, що протоколи проведення слідчих експериментів, які підтверджені показаннями свідків, відсутність заяв та зауважень, а також будь-яких заперечень щодо даних процесуальних документів, є належними та достовірними доказами та підтверджують вину обвинуваченого в повному обсязі. Показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо того, що ОСОБА_5 добровільно залізла до багажника автомобіля, суд розцінює, як реалізацію права на захист та намагання уникнути відповідальності.

Наведені докази свідчать про те, що з початку досудового розслідування і впродовж судового розгляду кримінального провадження потерпіла та свідки обвинувачення давали чіткі та стійкі показання щодо фактичних обставин провадження, які мають істотне значення для правильного його вирішення, які впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, в тому числі і щодо нанесення ударів по тілу потерпілої тягання її за волосся, перевезення в багажнику, що підтверджує заподіяння фізичних страждань, оскільки наведені дії є очевидним фізичним впливом на людський організм .
Твердження захисника, що потерпіла нічого не говорила про те, що їй щось боліло, є помилковим, оскільки в судовому засіданні надаючи пояснення, в протоколі проведення слідчого експерименту за її участю, вона вказувала, що їй дуже боліла голова і нога, через сильний біль вона змушена була іти за ОСОБА_7 до автомобіля, коли він тягнув її за волосся, адже вона сильно трималась за забор, чинячи опір, але ОСОБА_7 шляхом прикладання сили подалав її опір.
У зв`язку з чим, доводи сторони захисту про наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.146 на ч.1 ст. 146 КК України суд розцінює як безпідставні і що спростовуються матеріалами провадження, а відповідно і підстави для застосування амністії відсутні.
Однак суд вважає зайвим посилання в обвинувальному акті на судово-медичну експертизу щодо отриманих тілесних ушкоджень потерпілою, оскільки стороною обвинувачення не доведено доказами, що ці тілесні ушкодження нанесені саме 26.03.2016 року. Але виключення даного висновку експерта не впливає на кваліфікацію правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 146 КК України.
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши докази, досліджені та здобуті в ході судового розгляду, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду..

Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному позбавленні волі, що супроводжувалось заподіянням ОСОБА_5 фізичних страждань, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є вчинення злочину в неповнолітньому віці.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості , характер та суспільну небезпеку вчиненого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який характеризується негативно по місцю проживання та навчання, вчинив злочини в період іспитового строку, та вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого суд вважає за необхідне залишити попередній, у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного і керуючись ст..ст. 368, 370, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України суд,-

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.146 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.71 ч.1 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Андрушівського районного суду від 03.11.2015 року та остаточно визначити покарання в вигляді п`яти років і одного місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 10. 04. 2017 року із зарахуванням строку попереднього ув"язнення з 10.04.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі.

На вирок сторонами може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1