Справа № 308/2997/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2018 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , ознайомившись із клопотанням слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , погодженим прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В:
23.03.2018 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна - повернуто прокурору Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 . Встановлено строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
05.04.2018 року до слідчого судді повторно, після усунення недоліків, надійшло клопотання проарешт майна.
З внесеного клопотання та матеріалів, доданих до нього, встановлено, що Ужгородським РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000455 від 28.03.2015 року за ч. 2 ст. 289 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що 20.03.2018 року о 19 год. 20 хв. слідчим СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , за участю двох понятих та водія транспортного засобу «Volkswagen Jetta», 2011 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номерний знак Словаччини « НОМЕР_1 », - ОСОБА_5 , було складено акт огляду та тимчасового затримання вказаного транспортного засобу, який, в подальшому, було доставлено на спеціальний майданчик Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області. В подальшому, цим же слідчим було складено протокол огляду вищевказаного транспортного засобу де вказано що даний транспортний засіб поміщено на майданчик транспортного утримання.
З огляду на те, що у органу досудового розслідування, на даний час, існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучений транспортний засіб є доказом у кримінальному провадженні, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, сторона кримінального провадження просить накласти на нього арешт з метою збереження речового доказу.
Дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з положеннями ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Ознайомившись з поданим клопотанням, слідчим суддею встановлено, що недоліки, які були вказані в ухвалі слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2018 року в повній мірі не усунуті.

Так, у клопотанні не зазначено підставу відповідно до положень статті 170 КПК України необхідності арешту майна та не наведеного відповідного обґрунтування.

У самому клопотанні, всупереч п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, не зазначено документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Як встановлено слідчим суддею, погоджене прокурором клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а відтак, слідчий суддя вважає неможливим розглянути його згідно з ст. 172 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За наведених обставин слідчий суддя вважає, що відповідно до наведених вимог кримінального процесуального закону, клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору, який його погодив, а для усунення недоліків клопотання слід встановити строк в сімдесят дві години, початок обчислення якого рахувати з моменту фактичного отримання вказаного клопотання прокурором.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-172 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , погодженим прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна - повернути прокурору Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Встановити строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Роз`яснити, що повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про вжиття заходів кримінального провадження (арешт майна).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1