У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 800 004 51 від 19 січня 2015 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво- Святошинського району Київської області, громадянина України, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що проживав за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
- 07.04.2010 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;
- 09.09.2010 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки 2 місяці позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 12.05.2011 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі;
- 02.04.2012 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участі прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_6 залишено без змін - тримання під вартою в Державній установі Київський слідчий ізолятор.
Початок відбування строку покарання обраховується з моменту його затримання - 09.12.2016, з зарахуванням у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 18.02.2015 по 15.11.2015 включно.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 18.01.2015, приблизно о 16 год. 30 хв., знаходячись разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 , який засуджений за вчинення даного злочину Святошинським районним судом м. Києва 11.08.2016 та ОСОБА_13 , який був засуджений за вчинення даного злочину Святошинським районним судом м. Києва 24.11.2016, біля будинку № 13 по пр-ту Академіка Палладіна в м. Києві, побачили раніше незнайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , майно яких вирішили відкрито викрасти, тим самим вступивши між собою в попередню злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , приблизно о 16 год. 30хв., продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою, діючи узгоджено, дочекались коли потерпілі наблизились до них. Після чого ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я, кулаком правої руки наніс удар в обличчя ОСОБА_9 , а ОСОБА_13 , підтримуючи злочинні дії ОСОБА_16 , штовхнув потерпілого, від чого останній не втримався на ногах та впав на землю, відчувши фізичний біль, чим подолали волю останнього до опору їх злочинним діям. Користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_9 не чинить опору, ОСОБА_13 разом з ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, стали наносити удари по голові та різним частинам тіла потерпілого. Після цього ОСОБА_6 , з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, перевірив вміст кишень одягу потерпілого ОСОБА_9 та відкрито викрав з правої передньої кишені джинсів, належний останньому мобільний телефон LGL70 Dual, вартістю 2.000 грн., в середині якого знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку Київстар, вартістю 25 грн. та сім-карта оператора мобільного зв`язку Лайф, вартістю 20 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 5 грн.
Водночас ОСОБА_15 , підтримуючи злочинні дії ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , з метою подолання опору їх спільним злочинним діям, наблизився до ОСОБА_10 га застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, наніс декілька ударів в область голови та обличчя потерпілого, від яких останній не втримався на ногах та впав на бетонну плиту, після чого почав наносити удари ногами та рукою, стиснутою в кулак, по голові та іншим частинам тулуба ОСОБА_14 , чим спричинив останньому фізичний біль.
Відкрито викравши чуже майно, ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись відкрито викраденим чужим майном, належним ОСОБА_9 на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2.050 грн.
В результаті фізичного насильства ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій скронево-виличній ділянці, на лівій вушній раковині, в лівій завушній ділянці, садно - в нижньощелепній ділянці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В результаті фізичного насильства ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців на повіках правого ока, нижньої губи ліворуч; осадження передньої поверхні лівого колінного суглобу; садна кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, несправедливим та необ`єктивним, який постановлений на припущеннях та з істотним порушенням національного законодавства і міжнародних договорів, які ратифіковані Верховною Радою України.
Так, обвинувачений вважає, що судом протизаконно та безпідставно надано перевагу одним доказам над іншими; чисельні клопотання, які заявлені в ході розгляду провадження, судом розглянуті не були, що є підтвердженням дискримінаційного ставлення до нього-обвинуваченого, що, в свою чергу, є грубим порушенням вимог ст. 14 Конвенції з прав людини та основоположним свобод та доказом одностороннього розгляду і упередженості судді; не були досліджені речові докази, які суттєво впливають на законність прийнятого рішення; не були досліджені матеріали кримінального провадження, документи, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження; не було здійснено порівняння первинних свідчень та заяви потерпілих, відомостей в їх цивільних позовах, які суттєво різняться від останніх показань, яким суд надав перевагу та поклав в основу обвинувального вироку.
Звертає увагу обвинувачений і на те, що обвинувальний акт, який на його думку, складений на припущеннях, він не отримував, хоча в матеріалах провадження і наявна розписка про його отримання, але підпис учинений не ним.
Посилається на те, що його дії неправильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки грабіж він не вчиняв, а вчинив дії в стані необхідної оборони, достатньої у тій обстановці для негайного припинення посягання групи осіб на охоронювані законом його- ОСОБА_6 конституційних прав, свобод та інтересів, які провокували вчинення кримінального правопорушення з метою наживи.
Не дивлячись на заявлені ним- ОСОБА_6 клопотання в суді першої інстанції про проведення слідчого експерименту для повного, всебічного та об?єктивного розгляду провадження, дана слідча дія проведена не була, як і залишились поза увагою суду його клопотання про проведення відтворення події злочину з обов`язковою участю свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .
Зазначає, що обвинувальний вирок не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки в ньому не наведені належні і достатні мотиви нібито вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки на час інкримінованого йому діяння він- ОСОБА_6 працював неофіційно, отримував достатньо грошей, у той день він їхав в м. Боярка до свого батька та віз йому кошти на лікування, а тому у нього не було мотивів когось грабувати з метою наживи.
Не згоден обвинувачений і з формулюванням в обвинувальному вироку щодо визнання ним своєї вини, як зазначено - частково, оскільки вину він не визнає і не визнавав ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду провадження, вкотре зазначаючи, що вчинив дію із-за раптово виниклої неприязні, яку спровокував потерпілий, в стані необхідної оборони, а тому він-обвинувачений не підлягає кримінальній відповідальності на підставі приписів ст. 36 КК України.
Зазначено в апеляційній скарзі і про те, що судом застосовано до нього- ОСОБА_6 закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню за фактичних обставин та який за своїм видом та розміром є явно несправедливим через свою суворість.
Особлива увага обвинуваченого звертається на те, що в останньому судовому засіданні у суді першої інстанції йому не була надана належна правова допомога з боку захисника, у зв?язку з чим були порушені його права, а тому і вважає, що вирок, ухвалений щодо нього - є завідомо неправосудним.
В суді апеляційної інстанції 12.02.2018 обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні правопорушення визнав та просив пом?якшити призначене йому покарання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги зі змінами, які не оспорюючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 просили пом?якшити призначене обвинуваченому покарання з урахуванням визнання вини останнім та повне відшкодування заподіяної шкоди, пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, пояснення потерпілих щодо вчинення відносно них злочину, які вважали правильним прийняте рішення суду першої інстанції, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, у межах апеляційної скарги у обсязі, підтриманому стороною захисту у суді апеляційної інстанції.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував обставин того, що 18.01.2015, приблизно о 16 год. 30 хв., він разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_17 приїхали в ресторан швидкого харчування Макдональдс, що розташований біля станції метро Академмістечко в м. Києві. Вийшовши з нього, вони відійшли трохи в сторону. У цей час повз них проходив раніше незнайомий ОСОБА_9 , який щось сказав саме в його сторону, а на його ОСОБА_6 запитання про те, що той сказав, йому- ОСОБА_6 відповів ОСОБА_13 , що ОСОБА_9 сказав на адресу ОСОБА_6 нецензурне слово. У зв?язку з цим він- ОСОБА_6 пішов за ОСОБА_9 , а коли підійшов до нього, поряд з яким знаходився ОСОБА_10 , яких, як і ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 , він- ОСОБА_6 раніше не знав, він наніс один удар рукою ОСОБА_9 в обличчя, від чого той впав на землю, а він відійшов в сторону. Водночас ОСОБА_17 наніс декілька ударів ОСОБА_10 , а потім вони втрьох пішли.
Як пояснював в судах першої та апеляційної інстанцій потерпілий ОСОБА_9 , він за досліджуваних подій 18.01.2015 за домовленістю зустрівся з другом ОСОБА_10 після 16 год. неподалік станції метро Академмістечко в м. Києві біля школи № 288, розташованої по пр-ту Академіка Палладіна в м. Києві. Вони мали намір йти в сторону супермаркету Новус, коли їм назустріч вийшли раніше незнайомі ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .
ОСОБА_6 запитав у них, чи не мають вони цигарок і одразу ж вдарив його- ОСОБА_9 в обличчя, а ОСОБА_17 наніс удар ОСОБА_10 . Після цього до нього- ОСОБА_9 підбіг також ОСОБА_13 , який разом з ОСОБА_6 повалили його-потерпілого на землю, після чого ОСОБА_6 почав наносити йому удари руками та ногами по обличчю, голові та корпусу, а ОСОБА_13 , у свою чергу, також наносив йому удари ногами по обличчю, голові та корпусу. В цей момент він бачив як ОСОБА_17 бив його друга - ОСОБА_10 руками по голові. Під час побиття ОСОБА_6 вимагав у нього- ОСОБА_9 передати мобільний телефон, після чого ОСОБА_6 обшукував його-потерпілого кишені, а коли виявив телефон LG L70 в правій кишені, телефон випав з кишені, а ОСОБА_6 його підняв. В цей час перехожі щось почали кричати, а тому ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 - втекли.
Завдана йому шкода була повністю відшкодована.
Аналогічні показання в судах першої та апеляційної інстанції дав потерпілий ОСОБА_10 , стверджуючи, що ОСОБА_6 відразу ж після прохання дати закурити наніс удар ОСОБА_9 . Потім до них підійшов ОСОБА_13 та вони вдвох почали наносити удари руками і ногами ОСОБА_9 . У цей час йому- ОСОБА_10 наносив удари кулаком ОСОБА_17 , в результаті чого він впав на бік, прикриваючи голову руками. Також бачив, що ОСОБА_9 лежить на землі, а ОСОБА_13 спереду наносив ОСОБА_9 удари, ОСОБА_21 ж, у свою чергу, схилившись, наносив удари ОСОБА_9 ззаду і при цьому ще оглядав кишені ОСОБА_9 , намагаюсь звідти щось витягнути.
Потім якісь перехожі чоловіки їх окликнули, у цей момент ОСОБА_6 щось вихопив із кишені ОСОБА_9 , і вони всі втрьох втекли.
Матеріальних і моральних претензій до ОСОБА_6 він- ОСОБА_10 не має.
На підставі висновків судово-медичної експертизи № 151 від 20.01.2015, ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій скронево-виличній ділянці, на лівій вушній раковині, в лівій завушній ділянці, садно - в нижньощелепній ділянці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Як указують висновки судово-медичної експертизи № 595/е від 30.03.2015, ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців на повіках правого ока, нижньої губи ліворуч; осадження передньої поверхні лівого колінного суглобу; садна кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Згідно листа Генерального директора Заставного Товариства Скарбниця, викрадений у потерпілого ОСОБА_22 мобільний телефон був закладений до ломбардного відділення ОСОБА_13 18.01.2015 в 17:18, тобто відразу після вчинення правопорушення
Які обставини при дослідженні даного речового доказу можуть вплинути на законність прийнятого рішення, з апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.
Відповідно до даних протоколу впізнання від 18.02.2015, потерпілий ОСОБА_9 впізнав особу обвинуваченого ОСОБА_6 , як такого, що вчинив стосовно нього злочин.
Судом першої інстанції досліджувалися доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його образив потерпілий ОСОБА_9 , внаслідок чого він наніс удар останньому, а також те, що мобільного телефону він не забирав у останнього, - які є необґрунтованими, оскільки повністю спростовуються показами потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_10 , що є послідовними, узгоджуються між собою та іншими доказами у провадженні.
Підстав для обмови потерпілими обвинуваченого у провадженні - не установлено.
Не послалися на такі обставини і сторона захисту, у тому числі в суді апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , що дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_22 були спровоковані останнім - не узгоджуються з матеріалами провадження, оскільки, як пояснював сам ОСОБА_6 , про начебто висловлені на його адресу ОСОБА_22 нецензурні слова, він-обвинувачений дізнався від свого приятеля ОСОБА_13 , що категорично заперечували потерпілі, а підійшовши до ОСОБА_22 , ОСОБА_6 відразу ж вдарив ОСОБА_22 без з?ясування будь-яких обставин, а потім продовжував бити потерпілого разом з ОСОБА_13 , коли, у цей же час, ОСОБА_10 бив ОСОБА_15 .

Вказані обставини спростовують і твердження апеляційної скарги обвинуваченого щодо перебування ОСОБА_6 в стані необхідної оборони, які до того ж носять узагальнюючий характер, оскільки будь-яких об?єктивних даних про наявність посягання на охоронювані законом права та інтереси ОСОБА_6 - відсутні, як і те, що потерпілі, за вказаних обставин кримінального правопорушення, переслідували мету наживи.
Які обставини, на думку обвинуваченого треба було встановити під час слідчого експерименту чи проведення відтворення події злочину за участі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які були залучені як поняті при пред?явленні особи для впізнання - з апеляційної скарги не вбачається.
Від клопотання про допит вказаних свідків - ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 обвинувачений в суді апеляційної інстанції відмовився.
Оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_6 фактично не оспорював обставин того, що за вказаних у вироку обставин, він наніс удар потерпілому ОСОБА_9 , а ОСОБА_17 , який був з ним- ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , ударив ОСОБА_10 - суд першої інстанції і оцінив показання ОСОБА_6 як часткове визнання вини у пред?явленому обвинуваченні, що визнано судом доведеним.
За наведеним з достовірністю встановлено, що ОСОБА_6 діяв за попередньою змовою групою осіб, які, під вигаданим приводом прохання дати цигарки, відразу ж застосували до потерпілих насильство, яке не є небезпечним для їх життя і здоров?я, з метою заволодіння майном ОСОБА_22 та ОСОБА_10 , що вказує на корисливий мотив у вчиненні правопорушення, який і було реалізовано за обставин, викладених у вироку.
Дослідивши вказані та інші докази у провадженні з достатньою повнотою, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров?я потерпілого, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, правильність чого на завершальному етапі апеляційного провадження стороною захисту не оспорювалася.
Підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Не можуть бути такими обставинами і доводи апеляційної скарги щодо неналежного надання правової допомоги ОСОБА_6 в суді першої інстанції, оскільки об?єктивні дані цьому в матеріалах провадження відсутні.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що ОСОБА_6 не отримував обвинувальний акт, бо в матеріалах провадження наявна відповідна розписка обвинуваченого, а доводи щодо учинення підпису в розписці не ОСОБА_6 - є явно надуманими.
Водночас, слід вказати, що 12.02.2018 обвинувачений ОСОБА_6 , змінивши апеляційні вимоги, визнав свою вину та просив пом?якшити призначене йому покарання, не вказуючи на порушення його права на захист під час розгляду провадження в суді першої інстанції чи допущення інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, щоб тягнули за собою безумовне скасування вироку суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини провадження, особу винного, який раніше притягався до відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо.
На час розгляду провадження судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 визнав себе винуватим та фактично розкаявся у вчиненому, що колегія суддів, та обставину відшкодування заподіяної шкоди - визнає обставинами, які пом?яшують його покарання.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 в провадженні не встановлено.
За наведеним, в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання, визначивши його в межах, встановлених в санкції вказаного матеріального закону, з дотримання вимог ст. 69-1 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України не вбачається.
За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_6 положення Закону України Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання № 838-VІІІ від 26.11.2015, згідно якого ч. 5 ст. 72 КК України було передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який припинив свою дію на підставі Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення № 2046-VІІ від 18.05.2017, що набрав чинності 21.06.2017, згідно якого ч. 5 ст. 72 КК України викладена в наступній редакції: попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Тобто при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання ОСОБА_6 слід виходити з того, що строк покарання ОСОБА_6 слід обраховувати з 09.12.2016, як правильно вказав суд першої інстанції у вироку, оскільки 09.12.2016 ОСОБА_6 було затримано після оголошення його у розшук у даному провадженні, та врахувати строк його попереднього ув?язнення з 18.02.2015 по 15.11.2015 в межах цього ж самого кримінального провадження.
Отже на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015, необхідно зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 18.02.2015 по 15.11.2015 та з 09.12.2016 по 20.06.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та, в подальшому, з 21.06.2017 по 12.02.2018, коли рішення набирає законної сили, включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що не суперечить вимогам ст. 5 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 800 004 51 від 19 січня 2015 року стосовно ОСОБА_6 змінити: пом`якшити призначене йому за ч. 2 ст. 186 КК України покарання з 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 18.02.2015 по 15.11.2015 та з 09.12.2016 по 20.06.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та, в подальшому - один день попереднього ув?язнення за один день позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3