Дата документу Справа № 333/2108/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/949/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/3047/15-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді подання, на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2017 року, якою
відмовлено в задоволенні клопотання начальника Комунарського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком відносно ОСОБА_7 призначеного за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2015 року.
Згідно зі змістом ухвали, до суду надійшло клопотання начальника Комунарського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області про направлення ОСОБА_7 , звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, обґрунтовуючи тим, що вироком від 26 травня 2015 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді одного року позбавлення волі, від відбування якого був звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

2 вересня 2015 року ОСОБА_8 був поставлений на облік в КВІ та ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, обов`язками, покладеним на нього судом. Засуджений дійсно 2 листопада 2015 року, 16 листопада 2015 року, 7 грудня 2015 року, 21 грудня 2015 року, 18 січня 2016 року, 1 лютого 2016 року та 15 лютого 2016 року не з`явився до КВІ на реєстрацію. Разом з тим, вивчивши подання та матеріали особової справи, заслухавши пояснення представника КВІ та засудженого, думку прокурора, суд прийшов до висновку, що заявником в повному обсязі не доведено наявність підстав для скасування звільнення від відбування покарання, а також в матеріалах справи немає доказів на підтвердження направлення викликів про необхідність явки на реєстрацію в КВІ, в зв`язку з чим у задоволенні клопотання було відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, винести ухвалу про скасування звільнення від відбування покарання з випробовуванням відносно ОСОБА_7 , направити його для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 1 рік.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 показав себе з негативної сторони під час іспитового строку, систематично порушував умови відбування покарання, десять разів не з`являвся для реєстрації до КВІ, не повідомляв КВІ про зміну місця проживання, до нього неодноразово застосовано привід, на шлях виправлення в умовах проживання без позбавлення волі не став, міняючи місце свого проживання неодноразово, однак в органі КВІ про це не повідомляв.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого, який заперечував проти скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь в розгляді подання задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволення подання начальника Комунарського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання, місцевий суд послався на той факт, що заявником в повному обсязі не доведено наявність підстав для скасування звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, також в матеріалах справи немає доказів на підтвердження направлення викликів про необхідність явки на реєстрацію в КВІ.

Відповідно до ч.3 ст. 166 КВК України, у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Відтак, для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням необхідно встановити умисел засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, і лише після застосування до нього письмово попередження.

Проте, матеріалами провадження не доведено факт умисного ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання, умисного порушення ним умов призначеного випробування.

ОСОБА_7 взятий на облік Комунарським РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області 02.09.2015 року, був викликаний на 02.11.2015, 16.11.2015, 07.12.2015 та 21.12.2015 року, однак з`явився 29.12.2015 року та надав пояснення щодо неявки, з яких випливає, що він посварився зі своєю співмешканкою та йому довелось шукати нове місце мешкання.

18.01.2016, 01.02.2016, 02.02.2016 та 15.05.2016 року засуджений ОСОБА_7 знову не з`являвся до підрозділу КВІ, з`явившись 23.02.2016 року надав пояснення щодо неявки.

Згідно постанови від 02.09.2015 року засудженому ОСОБА_7 встановлено дні явки до органу КВІ перший та третій понеділок кожного місяця.

З матеріалів особової справи випливає що на протязі 6 місяців іспитового терміну, із 12 разів зазначених в листі реєстрації (о.с. а.с 48), засуджений 7 разів не з`явився до підрозділу КВІ. Однак після не прибуття для реєстрації у визначені дні, останній з`являвся в орган пробації і в засудженого відбиралися пояснення і йому виносилися два попередження 29.12.2015 року, 26.02.2016 року.

З пояснень ОСОБА_7 випливало, що він не з`являвся на реєстрації оскільки одного разу хворів, а в інші рази у зв`язку із сімейними обставинами, які були підставою для зміни місця проживання та пошуку роботи. В апеляційному суді підтвердив ці покази, також поясним, що не отримував повідомлення від органу КВІ про виклик на реєстрацію. Вказані обставини судом були перевірені та враховані при ухваленні рішення.

Висновки суду про те що ОСОБА_7 не повідомив уповноважений орган КВІ про зміну місця проживання, адже про цю обставину уповноваженому органу стало відомо саме від ОСОБА_7 , і не було встановлено самостійно, чи ця інформація надійшла від інших джерел.

Адміністративних правопорушень ОСОБА_7 не вчиняв та до відповідальності не притягувався.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що допущені ОСОБА_7 порушення обов`язку щодо явки на реєстрацію в орган КВІ, не можуть бути підставою для застосування положень ч.2 ст.78 КК України і направлення засудженого для відбування покарання, внаслідок чого ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції не вбачає в діях суду першої інстанції порушень діючого процесуального і матеріального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали, а також і підстав для задоволення доводів апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді подання, залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2017 року якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника Комунарського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком відносно ОСОБА_7 призначеного за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2015 року, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4