справа № 208/5021/17
№ провадження 1-кс/208/1457/17
УХВАЛА
Іменем України

22 вересня 2017 р. м. Кам`янське
встановив:
В судовому засіданні слідчий прохав відмовити у клопотанні, оскільки, у зв`язку з виявленими обставинами кримінального провадження, у реалізації речових доказів відпала потреба.
Слідчий суддя, дослідивши пояснення слідчого та матеріали клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В ході подальшого слідства допитаний в якості потерпілого засновник ФГ «Кошове» ОСОБА_5 , який показав, що 02.02.2007 своїм рішенням обов`язки голови даного господарства поклав на ОСОБА_4 . Також ОСОБА_5 показав, що в період з 2007 по теперішній час в нього відсутні будь-які договори, домовленості щодо надання дозволу на обробіток зазначеної земельної ділянки, або здавання її в оренду. Крім того, ОСОБА_5 пояснив, що зазначена земельна ділянка усічена в натурі в зв`язку з прокладанням автомобільної дороги.
Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №368, даний акт видано ОСОБА_5 , якому надається у постійне користування земельна ділянка площею 36,400 га, що розташована на території Гуляйпільської сільської ради для ведення фермерського господарства.
ОСОБА_5 запитувана земельна ділянка не обробляється, при цьому ОСОБА_5 має право постійного користування земельною ділянкою площею 35,40 га на підставі Державного акту постійного користування землею (серія: ДП зареєстрований за №368 від 06.08.2001), до складу якої згідно з наявною інформацією входить запитувана земельна ділянка.
Згідно з наявної інформацією оглянута земельна ділянка використовується невстановленими особами для ведення сільськогосподарського виробництва (вирощування соняшнику).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охоронною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки,за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Самовільне зайняття земельної ділянки - це фактичне заволодіння (чи заволодіння користування) земельною ділянкою або її частиною, вчинене в особистих інтересах або інтересах інших осіб тим, кому ця ділянка у встановленому порядку не надавалась володіння і користування (постійне, оренда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) або не передавалась у власність, або за відсутності вчинення правочину щодо такої земельної ділянки (чи щодо об`єкта, розташованого на земельній ділянці).
Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 90 Земельного кодексу України «Права власників земельних ділянок»: власники земельних ділянок мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію.
Згідно ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають моменту державної реєстрації зазначених прав відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберіг ання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Реалізація предметів здійснюється з дотриманням вимог Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 №1340.
Відповідно до п.6 ч.9 ст.100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.
Керуючись викладеним та ст. 100, 170 КПК України, слідчий суддя
ухвалив:
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1