АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1495/17 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 612/591/15-к ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.198 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретар ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Близнюки Близюківського району Харківської області, громадянин України, не одружений, не працюючий, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 08.08.2003р. Близнюківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 26.10.2010р. Близнюківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.357, ч.1 ст.309, ч.2 ст.185, ч.2 ст.263 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст. 72 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 26.10.2013 по закінченню відбуття строку покарання,-

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.3 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.ч.1,2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Обрано ОСОБА_8 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою та взято його під варту у залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту взяття під варту з 15 листопада 2016 року.
Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 15 листопада 2016 року до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт Близнюки Харківської області, громадянка України, з середньо-спеціальною освітою, не працююча, не заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

- 17.04.2012р. Близнюківським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяці позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України на 1 рік;

- 29.05.2012 Близнюківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.304 КК України із застосування ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Постановою Близнюківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2012 року іспитовий строк скасовано та направлено для відбування покарання, призначеного вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 29 травня 2012 року. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2014 року звільнена від відбування покарання відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014р.,-

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.198 КК України та їй призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
Відповідно до ст.76 КК України на період іспитового строку на ОСОБА_9 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Долю речових доказів вирішено до ст.100 КПК України.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз №297 від 21.08.2015р. та №8195 від 26.08.2015р. по 430 грн. 26коп. з кожного.
Як встановив суд, 01.08.2015 року, близько 23.30 годин, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, оскільки раніше скоїв злочин, передбачений ст.185 КК України, зайшов через хвіртку на огороджену парканом територію домоволодіння ОСОБА_11 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де з території двору її домоволодіння таємно викрав: велосипед «Україна», велосипед «ARDIS», велосипед «DIAMONDELEGANCE». Згідно судово-товарознавчої експертизи № 8195 від 26.08.2015 вартість велосипеда «Україна» - склала 500,00 гривень, велосипеда «ARDIS» - 900,00 гривень, велосипеда «DIAMONDELEGANCE»- 400,00 гривень, чим спричинив ОСОБА_11 , матеріальний збиток на загальну суму - 1800,00 грн. Після скоєння вказаного злочину ОСОБА_8 з місця пригоди з викраденими речами зник та розпорядився ними на власний розсуд.
Крім того, 01.08.2015 року, близько 23.40 годин, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме скутером, діючи повторно, оскільки раніше скоїв кримінальне правопорушення передбачене ст.185 КК України, зайшов через хвіртку на огороджену парканом територію домоволодіння ОСОБА_11 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де з території двору її домоволодіння викотив та незаконно заволодів скутером «Viper Storm TXM50QT-S», 2012 року випуску, з об`ємом двигуна 49,9 см3. Згідно висновку експерта № 297 від 21.08.2015 року, ринкова вартість, скутера «Viper Storm TXM50QT-S»,2012 року випуску, становить - 10804,33 грн.. Після скоєння вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_8 з місця злочину з викраденим скутером зник та розпорядився ним на власний розсуд.
01.08.2015 року, близько 23.30 годин, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , заздалегідь не домовляючись, отримала від ОСОБА_8 велосипед «Україна» вартістю згідно експертизи 500 грн. та велосипед «DIAMONDELEGANCE» вартістю згідно експертизи 400 грн., достовірно знаючи, що вони одержані злочинним шляхом, а саме внаслідок здійснення крадіжки, після чого зберігала вказане майно при собі.
В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок в частині стягнення процесуальних витрат, стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз №297 від 21.08.2015р. та №8195 від 26.08.2015р. в сумі 553грн. 02коп., з ОСОБА_9 стягнути на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №8195 від 26.08.2015р. в сумі 307грн. 50коп. Прокурор вважає, що суд помилково розподілив витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №297 від 21.08.2015р., якою визначено вартість скутера «Viper Storm TXM50QT-S», між двома обвинуваченими, оскільки ОСОБА_9 до цього злочину не має жодного відношення, а тому витрати на залучення експерта для проведення вказаної експертизи підлягають стягненню лише з обвинуваченого.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України на ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та ухвалити новий вирок з урахуванням вимог ст.15, ст.66 КК України. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, що доводять його непричетність до вчинення злочину, а саме показання свідків, які пояснили, що знайшли скутер та повернули його володільцю, а тому жодного відношення до події, як зазначає обвинувачений, він не має. Також наголошує на тому, що первинні показання були надані ним під тиском співробітників поліції, які не надали йому права скористатись послугами захисника, а в суді він себе оговорив.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений вказав, що він не погоджується з кваліфікацією його дій та призначеним покаранням. Вказує, що його діяння було вчинене ним шляхом вільного доступу, оскільки двері були відчинені, що підтверджено показаннями потерпілої, а тому проникнення у житло чи інше приміщення не було, що свідчить про неправильність кваліфікації дій за ч.3 ст.185 КК України, а крім того, згідно встановлених судом обставин, злочин не було доведено до кінця, тому в даному випадку підлягає застосуванню ч.2 ст.15 КК України.

Стосовно злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, зазначає, що він також не був доведений до кінця, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.15 КК України. Крім того, зазначає, що інкримінування даного злочину можливе лише за умови, якщо обсяг двигуна транспортного засобу перевищує 50 куб.см., а в даному кримінальному провадженні експертизою встановлено, що обсяг двигуна становить 49,9см.куб., а тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Також зазначає, що медичний огляд стосовно його перебування у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину не проведено, а тому така обставина не підтверджена документально. Крім того, просить врахувати, що згідно медичних даних, йому встановлено діагноз, згідно з яким вживання алкоголю протипоказано.

Обвинувачений просить врахувати стан його здоров`я, а саме те, що він невиліковно хворий, його батько є пенсіонером та учасником ліквідації наслідків ЧАЕС, мати є пенсіонеркою та інвалідом 3 групи, вони потребують його допомоги. Крім того, наголошує і на тому, що він визнав свою провину, щиро розкаявся, активно допомагав слідству, що є обставинами, які пом`якшують покарання.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, обвинувачену ОСОБА_9 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме у вчиненні таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого повторно, а також у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно та поєднаному з проникненням до іншого сховища, за обставин, вказаних у вироку, є обґрунтованими, оскільки підтверджені зібраними по справі та перевіреними в ході судового слідства доказами в їх сукупності.
Допитаний у суді обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що 01.08.2015р. вони разом з ОСОБА_9 йшли пішки по залізничних коліях в смт Близнюки з с.Садового Близнюківського району, оскільки спізнилися на електропоїзд. Коли дійшли до вул.Горького смт Близнюки, він сказав ОСОБА_9 , щоб вона його зачекала і пішов до домоволодіння ОСОБА_11 , через незачинену хвіртку зайшов на огороджену парканом територію домоволодіння, звідки викрав велосипед «Україна». Зазначений велосипед він привів ОСОБА_9 , після чого знов повернувся та викрав ще два велосипеди, один з яких був дитячий, які сховав у лісосмузі. Потім ще раз повернувся та викрав скутер. Коли йшов через лісосмугу, назустріч йому йшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , він втік у лісосмугу. Також пояснив, що коли його шукали, він ховався у лісосмузі, один раз перебігав через залізничні колії, та знову сховався, а коли всі розійшлися, то пішов додому до м.Лозова Харківської області. З ОСОБА_9 він ні про що не домовлявся.

Під час допиту в суді обвинувачена ОСОБА_9 надала аналогічні пояснення щодо обставин вчинення злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 , пояснивши, що коли останній віддав їй велосипед «Україна», вона пішла з цим велосипедом. Але в подальшому зупинилась, кинула велосипед у кущі та сіла на залізничні колії. Через деякий час до неї підійшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Поговоривши з ними, вона забрала велосипед та пішла до ОСОБА_14 , але їй ніхто не відчинив. Залишивши велосипед за будинком в кущах, вона поїхала додому в м.Лозова, а ввечері її затримали працівники міліції, яким вона повідомила, де знаходиться вказаний велосипед. Обвинувачена підтвердила і те, що перед вчиненням злочину вони разом з ОСОБА_8 вживали спиртні напої.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що його вина у вчиненні злочинів не підтверджена належними доказами, зокрема, показаннями допитаних свідків, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, під час допиту в суді свідок ОСОБА_13 пояснила, що на початку серпня 2015 року близько 00:00 годин вона з чоловіком ОСОБА_12 йшла через лісосмугу і побачила ОСОБА_9 , яка щось клала у кущі. Переговоривши з ОСОБА_9 , вони подивилися, що саме ховала остання, і знайшли в кущах дитячий велосипед, обвинувачена сказала їм, що знайшла цей велосипед. Після цього вони почули шелест в посадці та побачили чоловіка зі скутером. В темряві ОСОБА_13 не розгледіла цього чоловіка, припустила, що це ОСОБА_8 та окликнула його. Після оклику чоловік кинув скутер та втік у лісосмугу. Потім ОСОБА_12 зі своїм чоловіком взяли скутер та дитячий велосипед та пішли до ОСОБА_15 , що віддати йому зазначене майно.

Під час допиту в суді свідок ОСОБА_12 надав аналогічні показання.

Отже, суд надав правильну оцінку показанням зазначених свідків, якими підтверджується вина ОСОБА_8 у вчиненні злочинів. Обвинувачений під час допиту в суді першої інстанції підтвердив, що він чув, як свідки його кликали, у зв`язку з чим він залишив скутер та втік. Крім того, в доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_8 , всупереч своїм доводам про непричетність до викрадення велосипедів та скутера, оспорював лише правильність кваліфікації його дій, вказуючи, що діяння він вчиняв шляхом вільного доступу, а тому ознака проникнення до сховища відсутня.

Аналізуючи такі доводи обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, суд у вироку послався на дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 02.08.2015р., з яких вбачається, що безпосереднім місцем огляду є домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , територія якого огороджена шиферним парканом, вхід до двору здійснюється через хвіртку. З правої сторони від хвіртки на території двору розташований сарай, біля якого, за словами потерпілої ОСОБА_11 , стояв велосипед «Україна». Крім того, був оглянутий скутер «Viper» та спортивний велосипед, які на момент огляду знаходились на території подвір`я. Як пояснила в ході огляду потерпіла, спортивний велосипед вона знайшла в лісосмузі біля с.Вільне-2.

Під час допиту в суді потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що 01.08.2015р. її дитина пішла ввечері гуляти, а хвіртку не зачинила. Коли дитина повернулася, вони лягли спати. Через деякий час вона почула, що хтось стукає у вікно. Відчинивши двері, вона побачила ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які віддали їй дитячий велосипед. Після чого ОСОБА_11 виявила відсутність скутеру. Разом зі своїм чоловіком ОСОБА_16 та подружжям ОСОБА_17 вони вийшли за двір домоволодіння, де Звягінцеви показали їм скутер, який знайшли у лісосмузі та прикотили до них. Після цього вони вчотирьох пішли до лісосмуги шукати осіб, які скоїли крадіжку, однак нікого не знайшли. Повернувшись додому, потерпіла виявила відсутність ще двох велосипедів. Всі три велосипеди та скутер, як пояснила потерпіла, до вчинення крадіжки стояли на території її домоволодіння.

Отже, зі змісту наведених доказів та показань обвинуваченого ОСОБА_8 слідує, що останній здійснив незаконне вторгнення на територію домоволодіння потерпілої та сховища саме переслідуючи мету викрадення майна, при цьому умисел у обвинуваченого на вчинення крадіжки виник перед незаконним вторгненням. Та обставина, що хвіртка на вході на територію домоволодіння не була зачиненою і обвинувачений не застосовував засоби подолання перешкоди, щоб зайти на територію домоволодіння, на кваліфікацію злочинів не впливає, оскільки проникнення обвинуваченим вчинено без дозволу та поза волею власників домоволодіння. Цим спростовуються доводи ОСОБА_8 про неправильну кваліфікацію вчинених ним злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України за ознакою проникнення до сховища.
Стосовно доводів обвинуваченого, що викрадений ним скутер не є предметом злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, то вони є безпідставними.

Так, предметом зазначеного злочину є транспортні засоби. Згідно з приміткою до ст.286 КК України під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї та тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.

Згідно з висновком експерта №297 від 21.08.2015р. встановлено, що «Viper Storm TXM50QT-S», 2012р.в., є колісним транспортним засобом з об`ємом двигуна 49,9 куб.см.

Відповідно до довідки-рахунку серія ААВ № НОМЕР_1 зазначений колісний транспортний засіб є мопедом (т. 2 а.с.35).

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р., мопед це двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

Отже, з викладеного слідує, що мопед (скутер) «Viper Storm TXM50QT-S», 2012р.в., є транспортним засобом, і являється предметом злочину передбаченого ст.289 КК України.
Доводи обвинуваченого про те, що він не довів злочини до кінця, оскільки не мав змоги розпорядитись викраденим майном, а тому його дії слід кваліфікувати як замах на вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України, колегія суддів розцінює критично.

Так, злочин, передбачений ст.289 КК України визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна або буксирування (матеріальний склад). Зі встановлених обставин вчинення ОСОБА_8 злочину слідує, що він викотив зазначений вище скутер (мопед) з домоволодіння потерпілої та з метою запобігання його викриттю свідками, залишив скутер (мопед) у лісосмузі. Отже, з викладених підстав вчинений ним злочин є закінченим.

Крім того, крадіжка є також злочином з матеріальним складом. Із встановлених обставин кримінального провадження слідує, що обвинувачений вилучив майно, а саме велосипеди і мав реальну можливість розпорядитись ними - сховати або передати ОСОБА_9 . За таких обставин, відсутні підстави вважати, що обвинуваченим у даному випадку вчинено замах на вчинення злочину, що узгоджується з рекомендаціями, викладеними у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6.11.2009р. №10.
Доводи обвинуваченого про те, що зізнавальні показання під час досудового розслідування були надані ним під тиском співробітників правоохоронних органів, які обмежили його право на залучення захисника, є безпідставними. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 було вручено пам`ятку про його права та обов`язки, роз`яснено належним чином його право на правову допомогу, що підтверджено відповідним протоколом (т.1 а.с.92). Із зазначеного протоколу вбачається, що ОСОБА_8 відмовився скористатись своїм правом на залучення захисника. Під час надання ОСОБА_8 доступу до матеріалів кримінального провадження він письмово зазначив, що будь-яких клопотань, зауважень та доповнень не має. Крім того, суд у вироку не посилався на показання обвинуваченого, які останній надав під час досудового розслідування, а надав оцінку у вироку виключно тим показанням, які надані обвинуваченим під час допиту у суді.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що докази, якими підтверджена вина обвинуваченого безпосередньо досліджені судом і ці докази безумовно викривають ОСОБА_8 у інкримінованих йому злочинах. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів є доведеною в повному обсязі, а тому підстави для зміни вироку, як про це ставить питання обвинувачений в апеляційній скарзі, відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового провадження та неповноти судового розгляду не вбачається.
Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням даних про особу винного, обставини справи, та є необхідним і достатнім для його виправлення.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо міри покарання ОСОБА_8 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі за злочини проти власності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має на утриманні батька, який є пенсіонером та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та матір, яка є пенсіонеркою та інвалідом третьої групи.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочинів.
Обставинами, які обтяжують покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів. Доводи ОСОБА_8 про те, що його перебування у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочинів не підтверджено, є необґрунтованими, оскільки цю обставину обвинувачені не заперечували під час судового розгляду в суді першої інстанції.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 , попередження скоєння ним нових злочинів, та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому можливе лише при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, майже в мінімальних межах санкцій інкримінованих йому злочинів.
Враховуючи викладене, а також те, що обвинуваченим вчинено декілька епізодів корисливих злочинів,один з яких відноситься до категорії тяжких, дані про його особу, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання узгоджується як з конкретними обставинами скоєних ним злочинів, так і з даними про його особу, є законним, справедливим, обґрунтованим, індивідуально зваженим, таким, яке є достатнім для його виправлення та повернення до нормального, суспільно корисного життя, а тому не вбачає підстав для його пом`якшення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не містить в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як в частині правильності кваліфікації його дій, так і щодо виду та розміру призначеного йому покарання. При таких обставинах, підстави для зміни вироку суду з підстав, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, відсутні.
Разом з тим, доводи прокурора щодо порушення судом вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про розподіл судових витрат є обґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує із обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, для визначення вартості велосипедів «Україна», «ARDIS», «DIAMONDELEGANCE» під час досудового розслідування проведено судово-товарознавчу експертизу №8195 від 26.08.2015р., вартість якої становить 615грн. 00коп. (т.2 а.с.75-79).

Враховуючи, що до злочинів, предметами яких є зазначене майно, причетні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд вірно розподілив витрати на залучення експерта для проведення зазначеної експертизи між двома обвинуваченими.

Разом з тим, розподіл між обвинуваченими судових витрат на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи №297 від 21.08.2015р. скутера «Viper Storm TXM50QT-S» здійснено судом з порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки ОСОБА_9 не була причетна до вчинення ОСОБА_8 злочину щодо заволодіння цим майном, а тому витрати на проведення вказаної експертизи підлягають стягненню лише з обвинуваченого ОСОБА_8 .
За таких обставин, вирок в частині розподілу судових витрат підлягає зміні на підставі п.3 ч.1 ст. 408 КПК України.
Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, п.3 ч.1 ст.408 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року у відношенні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи №297 від 21.08.2015р. у сумі 245грн. 52коп.

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи №8195 від 26.08.2015р. по 307грн. 50коп. з кожного.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими у той же строк з дня отримання копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5