Категорія: ч.1 ст.289 кк україниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2018 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_11 ,
представника потерпілої ОСОБА_12 ,
представника служби у справах дітей - ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луцька Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, учня 11 класу Підгайцівської НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів заочної форми навчання, неодруженого, не працює, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому визначено обчислювати змоменту приведення даного вироку до виконання.

Стягнуто із законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_14 527 (п`ятсот двадцять сім) гривень 76 коп. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи та на користь потерпілої ОСОБА_11 матеріальну шкоду, із врахуванням відшкодованих 500 (п`ятсот) гривень, в розмірі 22450 (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят) гривень, 20000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди, 3060 (три тисячі шістдесят гривень) 22 коп. витрат на придбання медикаментів, а також 3000 (три тисячі) гривень витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що 31 липня 2016 року близько 01 год 00 хв він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у с. Боголюби Луцького району, незаконно заволодів транспортним засобом марки «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв при в`їзді у двір домогосподарства на АДРЕСА_2 , заподіявши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 22950 гривень.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла оскаржує рішення суду з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Стверджує, що обвинувачений повністю не визнав вину у вчиненому, фактично не сприяв розкриттю злочину та не відшкодував завдану злочином шкоду. Просить призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Крім того, стверджує, що є інвалідом ІІІ групи, а вказаний злочин спричинив їй значний емоційний стрес та душевні страждання. Посилається на те, що пошкодження транспортного засобу призвело до втрати стійких життєвих зв`язків з онукою та свекрухою. З огляду на вищенаведене просить стягнути із законного представника обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 100 000 (ста тисяч) гривень.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, захисник подав апеляційну скаргу. Вказує, що призначення потерпілій стороні моральної шкоди у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень не є співрозмірним характеру та тривалості завданих внаслідок злочину страждань та не відповідає принципу розумності. Вважає призначене покарання таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки його підзахисний повністю визнав вину у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання. Тому просить застосувати до ОСОБА_8 інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та відмовити у задоволенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого, його законного представника та захисника, які підтримали апеляцію захисника та заперечили апеляційну скаргу потерпілої, міркування потерпілої та її представника, які підтримали подану ними апеляцію та заперечили апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора, який просив залишити рішення без зміни, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у незаконному заволодінні транспортним засобом, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 289 КК України є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання, наведені в апеляційних скаргах про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 вчинив злочин середньої тяжкості.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину неповнолітнім, обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З достатньою повнотою судом взято до уваги характеризуючі дані ОСОБА_8 , а саме те, що він є особою молодого віку, раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, навчається та частково відшкодував завдану злочином матеріальну шкоду.

Судом враховано позицію потерпілої, яка наполягала на суворій мірі покарання.

З огляду на особу винного, сукупність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення першому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна визнати надмірно м`яким чи суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила
суспільно небезпечне діяння.
На думку суду апеляційної інстанції, твердження потерпілої сторони про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, є обґрунтованими.

Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом, не відповідає обсягу та характеру, спричинених ОСОБА_11 психічних страждань, вимушених змін у її життєвих стосунках.

Потерпіла є інвалідом третьої групи по зору. В результаті викрадення транспортного засобу та його пошкодження пережила емоційний стрес, загострилася хвороба очей. Душевні страждання та нервові потрясіння призвели до різкого погіршення здоровя. Також змінився звичайний уклад життя, так як її рідні і вона сама на навчання та до роботи добираються на громадському транспорті або таксі. Вона позбалена можливості догляду за свекрухою, яка проживає в іншій місцевості. З часу вчинення злочину, ні обвинувачений, ні його законні представники не відшкодували, і не намагались відшкодувати завдану шкоду, яка в подальшому була визначена судом.

Враховуючи душевні та фізичні страждання перенесені потерпілою, істотні вимушені зміни в її життєвих стосунках, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд розмір відшкодування моральної шкоди визначає у 80000 тисяч гривень та на підставі ст.1167 ЦК України стягує з обвинуваченого в користь потерпілої. В разі відсутності коштів в неповнолітнього обвинуваченого, обовязок з відшкодування моральної шкоди суд покладає на його батька ОСОБА_14 .

З цих підстав вирок місцевого суду в частині вирішенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди підлягає зміні.

Обвинувачений звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від відбування покарання по амністії, посилаючись на те, що він злочин вчинив в неповнолітньому віці.

Клопотання ОСОБА_8 підлягає до задоволення з таких підстав.

Злочин вчинений неповнолітнім обвинуваченим відноситься до категорії середньої тяжкості, а тому на першого поширюються вимоги п."а" ст.1 Закону України " Про амністію у 2016 році" від 07 липня 2016 року, які регламентують звільнення від покарання.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

У Х А В А Л И В:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині цивільного позову змінити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до неповнолітнього ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_11 моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. В разі недостатності коштів у неповнолітнього ОСОБА_8 моральну шкоду стягнути з батька ОСОБА_9 .

Клопотання ОСОБА_8 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від покарання призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 07.07.2016 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді