Єдиний унікальний номер 719/191/17
Номер провадження 1-кп/719/30/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року
м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора

Кельменецької місцевої прокуратури

Чернівецькій області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Новодністровськ, Чернівецької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080 від 13.07.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тальне, Тальнівського району, Черкаської області, громадянина України, працюючого на посаді монтажника у ТОВ «Пожежна Будівельна фірма «СХІД»», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, маючого на утриманні малолітню дитину,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 12.07.2017 року близько 16 год. 00 хв., перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_3 , умисно, протиправно, схопив малолітнього ОСОБА_7 правою рукою за ліве вухо, тягнув його, спричиняючи останньому сильну фізичну біль, та повів, тримаючи за вухо, в сторону буд. АДРЕСА_4 . Протиправні дії ОСОБА_4 припинені після втручання ОСОБА_8 .

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, тобто умисне вчинення насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, визнав повністю, та показав, що 12.07.2017 року приблизно о 15 годині йому зателефонувала його жінка та повідомила, що потерпілий вдарив каменем у спину пасинка обвинуваченого ОСОБА_9 , та попросила поговорити із потерпілим ОСОБА_7 . Близько 16 год. 00 хв. в цей самий день, повернувшись із села, ОСОБА_4 , прийшов до подвір`я будинку АДРЕСА_3 , та намагався з`ясувати у малолітнього ОСОБА_7 причини нанесення удару каменем у спину ОСОБА_9 . Потерпілий на запитання обвинуваченого відповів, що хотів подивитись, як буде плакати його пасинок. Така реакція ОСОБА_7 на запитання ОСОБА_4 розлютила останнього, внаслідок чого обвинувачений взяв малолітнього ОСОБА_7 за вухо та повів до його бабусі. Дорогою до квартири бабусі обвинувачений постійно тримав дитину за вухо, тягнучи за нього, але послабив свої дії, коли дитина поскаржилась на біль, а в подальшому взагалі відпустив вухо на прохання ОСОБА_8 .

Свою поведінку ОСОБА_4 пояснює бажанням захистити свого пасинка від подальшого фізичного насильства з боку ОСОБА_7 та з метою виховання останнього, оскільки вважає, що ні бабуся, ні батьки не мають належного впливу на дитину і вона розуміє лише такі методи фізичного впливу.

Незважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у інкримінованому йому злочині, остання підтверджується наступними доказами, зокрема:

- показами малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , який вказав, що влітку 2017 року в другій половині дня він, перебував поруч із будинком АДРЕСА_3 , грався із ОСОБА_9 та кинув у нього ненавмисно каменем. Пізніше до ОСОБА_7 підійшла мати ОСОБА_10 та насварила за удар каменем. Через деякий час до потерпілого на подвір`я, де він грався з іншими дітьми, в тому числі ОСОБА_10 , підійшов ОСОБА_4 та, взявши за вухо, почав тягнути його додому до бабусі. Потерпілий підтвердив, що вухо обвинувачений відпустив на прохання бабусі, однак зауважив, що відчув сильний фізичний біль, через що він плакав.

Вдома у потерпілого почало крутити ноги та руки, внаслідок чого йому викликали швидку. Також заперечив, що говорив ОСОБА_4 , що кинув каменем у його пасинка, щоби подивитись, як той буде плакати, натомість стверджував, що вибачився за свій вчинок та сказав, що зробив це не навмисно.

- поясненнями психолога ОСОБА_11 , яка була присутня під час допиту малолітнього потерпілого в судовому засідання, з приводу стану дитини, зокрема, психолог вказала, що поведінкова реакція потерпілого в судовому засіданні говорить про відчуття страху дитини перед ОСОБА_4 навіть після спливу певного часу та свідчить про те, що дитина досі переживає цю ситуація. Окрім того, ОСОБА_11 підтвердила ту обставину, що судоми рук та ніг дитини цілком можливо стали причиною нервового стресу, який ОСОБА_7 отримав від дій обвинуваченого. Також, виходячи з характеру відповідей дитини, заперечила існування в показах дитини навіювань та фантазій. Додала, що з великою імовірністю можна сказати, що дитина отримала невроз як наслідок від дій обвинуваченого, окрім іншого, через те, що батьки та інші дорослі члени сім`ї, які виховують потерпілого, не застосовують до нього фізичного насильства;

- поясненнями законного представника ОСОБА_6 , яка підтвердила, що безпосередньо обставини вчинення злочину не сприймала, однак бачила стан дитини після цього, зокрема, судоми рук і ніг, а на наступний день похитування голови внаслідок неврозу. Зазначила, що 12.07.2017 року на виклик приїхали лікарі швидкої медичної допомоги, поставили дитині діагноз невроз, вкололи заспокійливі ліки та порадили звернутись до психіатра та невролога. 13.07.2017 року ОСОБА_6 звернулась до психіатра та невролога для обстеження її сина, які підтвердили стан дитини як наслідок пережитої ним стресової ситуації 12.07.2017 року, рекомендувавши поїхати до санаторія. Також зауважила, що виховання ОСОБА_7 в їхній сім`ї відбувається без застосування фізичного насильства;

- показами свідка ОСОБА_12 , яка показала, що бачила як ОСОБА_4 вів ОСОБА_7 за руку до його дому, а останній сильно кричав та тримався за вуха. В подальшому бабуся з потерпілим пішли додому, проте через деякий час ОСОБА_8 (бабуся потерпілого) вибігла з під`їду та знервовано намагалась викликати швидку, пояснюючи, що у дитини судоми. Оскільки їй це не вдавалось, інші люди викликали лікарів швидкої, які приїхали приблизно через 40 хвилин;

- показами свідка ОСОБА_8 , яка являється бабусею потерпілого та пояснила, що 12.07.2017 року вона, сидячи на лавочці у своєму подвір`ї, почула крик та плач свого онука ОСОБА_7 . Вона побачила, як ОСОБА_4 підводить його до неї, тримаючи за вухо дитину. На що свідок вимагала від обвинуваченого відпустити вухо дитини. Обвинувачений поводив себе неадекватно, кричав на неї та пригрозив, що відірве вуха дитині, якщо знову він ударить його пасинка. Декілька хвилин ОСОБА_8 намагалась заспокоїти дитину біля під`їзду, а потім попросила його повернутись на місце, де він грався, та забрати пляшку води. Прийшовши додому, ОСОБА_8 побачила у дитини судоми рук і ніг. В подальшому, приїхали лікарі швидкої, які вкололи потерпілому заспокійливе та зателефонували в поліцію;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 12.07.2017 року;

- завіреними судом копіями витягів з медичної картки ОСОБА_7 , а саме, заключеннями лікаря-психіатра та невролога від 13.07.2017 року, які встановили діагноз «синдром нав`язливих рухів як факт пережитої стресової ситуації» та «неврастичні розлади, пов`язані зі стресом». При цьому, неврологом було рекомендовано продовжити лікування в санаторії «Хаджибей»;

- характеристика психолога від 22.08.2017 року, надана відносно ОСОБА_7 , із аналізу якої слідує, що потерпілий здатний самостійно встановлювати причинно-наслідковий зв`язок, робити умовиводи, контролювати свої вчинки і слова без навіювання та фантазування, логічно мислить, має достатню концентрацію та стійкість уваги;

- копією картки виїзду швидкої медичної допомоги №1565 від 12.07.2017 року з попереднім діагнозом «Ситуаційна реакція», із якої вбачається, що лікар надав первинну медичну допомогу та повідомив поліцію про обставини виклику.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, доведена в повному об`ємі та органом досудового слідства правильно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю поза розумним сумнівом встановлено, що обвинувачений своїми діями вчинив насильницькі дії, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

При цьому, помилковим, на думку суду, є твердження обвинуваченого ОСОБА_4 щодо характеру його дії по відношенню до ОСОБА_7 , зокрема, як необхідної оборони інтересів свого пасинка ОСОБА_9 , оскільки уявні «посягання» малолітнього потерпілого на здоров`я пасинка обвинуваченого були припинені ще до вчинення насильницьких дій ОСОБА_4 малолітньому потерпілому ОСОБА_7 , що узгоджується також з показами обвинуваченого стосовно спрямованості його дій саме на виховання дитини.

Разом з тим, слід зауважити, що ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 07.11.2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України було закрито у зв`язку із відмовою законного представника ОСОБА_6 від приватного обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України. 15 листопада 2017 року ухвала суду набрала законної сили, а тому всі досліджені судом докази на підтвердження та спростування вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема, допит обвинуваченого, малолітнього потерпілого, законного представника, свідка ОСОБА_8 щодо характеру, локації, кількості та інших обставин нанесення тілесних ушкоджень, постанова про призначення судово-медичної експертизи від 13.07.2017 року, висновок експерта № 132 від 21.07.2017 року, покази експерта, судом до уваги не беруться з точки зору їх неналежності.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та міри покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (із змінами та доповненнями), враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Письмовими документами, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема є:

- копія паспорту ОСОБА_4 ;

- довідка про склад сім`ї від 14.07.2017 року;

- довідки лікаря-нарколога № 562 від 14.07.2017 року та лікаря-психіатра № 2163 від 14.07.2017 року, відповідно до яких ОСОБА_4 на обліку у нарколога і психіатра не перебуває;

- позитивна характеристика № 122 від 20.07.2017 року, видана виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області на ОСОБА_4 ;

- характеристика з місця роботи, згідно якої обвинувачений зарекомендував себе з позитивної сторони;

- витягом з УІПКП від 19.07.2017 року про відсутність судимостей у ОСОБА_4 ;

- довідка з місця реєстрації;

- актом обстеження сім`ї від 18.08.2017 року, відповідно до якого на утриманні обвинуваченого перебуває малолітній ОСОБА_9 .

Як вбачається із змісту досудової доповіді у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000080 від 13.07.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, фахівець з питань пробації Сокирянського МРС з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_13 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, встановила, що ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення зводиться до низького рівня ризику, а також низького рівня ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. А тому, враховуючи низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган з питань пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високого рівня небезпеки для суспільства.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, враховує, зокрема те, що згідно із ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Також суд бере до уваги й фактичні обставини та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, однак висновків для себе не зробив, наполягаючи натомість на законній мотивації своїх дій. Оцінюючи дані про особу обвинуваченого, слід врахувати, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою молодого віку, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на своєму утриманні малолітню дитину, працює.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , в судовому засіданні не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину щодо малолітнього.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з вищенаведеного і враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні насильницьких дій та відношення до скоєного, наявність обтяжуючої та відсутність пом`якшуючої обставин, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та беручи до уваги висновок органу з питань пробації, наявність у ОСОБА_4 самостійного доходу, суд дійшов висновку, що доцільно призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в максимальних межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України.

На думку суду, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

У справі цивільний позов не пред`являвся, процесуальні витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

На підставі ст.ст. 12, 53, 65-67, ч. 1 ст. 126 КК України та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому, прокурору та законному представнику потерпілого, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ