Справа № 530/1162/17
Номер провадження 1-кп/530/116/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" вересня 2017 р. Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря - ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Зіньків Полтавської області кримінальне провадження №0000356 від 25.07.2017 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зіньків, Полтавської області, ніде не зареєстрованому, проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, розлученого, раніше судимого, непрацюючого, військовозобов`язаного,у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 будучи раніше судимим 31.07.2017 р. Зіньківським районним судом Полтавської області за вчинення злочинів передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України до 4 рокі 6 місяців позбавлення волі . На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисні злочини проти власності за наступних обставин:
в кінці червня 2017 року в один із днів близько 09 години ОСОБА_4 перебуваючи на території господарства ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, повторно, шляхом вільного доступу з території господарства таємно викрав дві акумуляторні батареї потужністю 60 ампер кожна, загальна вартість яких по ціні брухту свинцевих акумуляторів становить 757 гривень 64 копійки, що належать потерпілому ОСОБА_5 , чим спричинив йому майнової шкоди на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні дій, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинених повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 через декілька днів після вчинення ним крадіжки акумуляторів у ОСОБА_5 , після 22 год. ночі, точно час та дату не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, шляхом перелізання через паркан, таємно проник на огороджену територію майданчику ТОВ «УкрМет», розташованого в м.Зіньків, вул,Тютюнника, 4 Полтавської області, звідки повторно, таємно викрав дві акумуляторні батареї потужністю 60 ампер кожна, загальна вартість яких по ціні брухту свинцевих акумуляторів становить 815 гривень 92 копійки, що належать потерпілому ОСОБА_6 , чим спричинив йому майнової шкоди на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні дій, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, в період з 14 по 25 липня 2017 року в один із днів близько 23 години, точно час та дату не встановлено, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, шляхом перелізання через паркан таємно проник на огороджену територію майданчику ТОВ «УкрМет», розташованого в м.Зіньків, вул.Тютюнника, 4 Полтавської області, звідки повторно таємно викрав дві акумуляторні батареї потужністю 60 Ампер кожна, загальна вартість яких по ціні брухту свинцевих акумуляторів становить 815 гривень 92 копійки, що належать потерпілому ОСОБА_6 , чим спричинив йому майнової шкоди на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні дій, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинені повторно, поєднані з проникненням у сховище, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.З КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 в ніч з 24.07.2017 року на 25.07.2017 року, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, шляхом перелізання через паркан, таємно проник на огороджену територію майданчику ТОВ «УкрМет», розташованого в м.Зіньків, вул.Тютюнника, 4 Полтавської області, звідки повторно таємно викрав акумуляторну батарею «Plazma Expert 60Ah 510А» потужністю 60 ампер, вартість якої згідно висновку експерта № 96 від 10.08.2017 року становить 405 гривень 00 копійок та акумуляторну батарею «Rocket» потужністю 100 Ампер, вартість якої згідно висновку експерта № 95 від 17.08.2017 року становить 523 гривні 20 копійок, що належать потерпілому ОСОБА_6 , чим спричинив йому майнової шкоди на загальну суму 928 гривень 20 копійок.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні дій, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднане з проникненням у сховище, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України.
Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 , показав, що свою вину в інкримінуємих йому злочинах визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку. Просить суд призначити покарання згідно чинного законодавства, але не позбавляти волі.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , підтвердив факт крадіжки. Міру покарання просить вибрати згідно закону.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , підтвердив факт крадіжки. Міру покарання просить вибрати згідно закону.

Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачений, ОСОБА_4 вину у вчинених злочинах визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 суті пред`явленого йому обвинувачення, відповідно ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обсяг дослідження доказів обмежив допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особуОСОБА_4 а також стосовно речових доказів.
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, здійснив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у сховище, здійснив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 , кваліфіковано вірно.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).
Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан, і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , рецедив злочину.

З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, те, що ОСОБА_4 , раніше судимий за крадіжки, скоїв злочин передбачений ст.. 185 ч 3 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину; вчинених злочинів, характеру і розміру завданих збитків потерпілим, суспільної небезпеки скоєних злочинів, обставин справи та наслідків, думки потерпілих, що він кримінальні правопорушення вчинив під час іспитового строку, встановленого вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 31.07.2017 року, за місцем фактичного проживання без реєстрації обвинувачений характеризується посередньо, постійного місця роботи не має, є особою працездатного віку, протинаркотичного та протиалкогольного лікування не потребує, а також особи ОСОБА_4 , суд вважає, що необхідно призначити покарання за сукупністю злочинів, яке повинно бути реальним, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_4 внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_4 , був засуджений 31.07.2017 року вироком Зіньківського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК, ч.1 ст. 357 України до 4 років 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на 3 роки (т.2 а.с. 138), а дані злочини ним вчинені під час іспитового строку, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити за правилами ст.71 КК України.
Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, те, що дані злочини ОСОБА_4 вчинив під час іспитового строку, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого при призначенні покарання ст.ст.69,75 КК України. При цьому судом також враховуються роз`яснення, викладені в абзаці 4 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року) про те, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України і у таких випадках повторне звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
З обвинувального акту вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_4 в ході досудового розслідування запобіжний захід обрано тримання під вартою. Будь-який інший запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався під час судового розгляду даного кримінального провадження. Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, визначення судом покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, те, що він не зареєстрований, однак фактично проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , а також з урахуванням даних про особу обвинуваченого суд приходить до висновку про наявність ризику того, що обвинувачений до набрання вироком законної сили може переховуватися від суду, тому, з метою забезпечення виконання вироку є необхідним до набрання цим вироком законної сили продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому суд визначає, що даний запобіжний захід обрано саме з метою забезпечення виконання даного вироку суду та із зазначенням настання певної події - до набранням цим вироком законної сили, що у повному обсязі узгоджується з принципом юридичної визначеності, який є особливо важливим при позбавленні свободи та з принципом законності в цьому контексті (щодо процедури - п.54 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»), стосується забезпечення передбачуваності застосування певного закону і не суперечитиме як п.74 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, так і положенням ч.1 ст.115 КПК України.
Згідно медичного висновку ОСОБА_4 , практично здоровий.

Речові докази по справі: грошові кошти в сумі 279 гривень які були вилучені у ОСОБА_4 25.07.2017 року долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000356 до вирішення питання по суті. Два акумулятори марки «Plazma» та «Rocket», які були вилучені 25.07.2017 року у ОСОБА_7 в м. Зіньків, Полтавської області - визнано речовими доказами та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області.
По справі маються витрати на залучення експерта в сумі 790 грн. 96 коп. за проведення у справі судово-товарознавчих експертиз, які відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Цивільний позов по справі не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України призначити покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 31.07.2017 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України і вважати ОСОБА_4 остаточно засудженим до 4 (чотирьох) років 9 (девяти) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити до вступу вироку в законну силу.

Строк покарання рахувати з часу затримання.

Стягти із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зіньків, Полтавської області, проживаючого без реєстрації АДРЕСА_1 , на користь держави 790грн 96 копійки за проведення судово-товарознавчої експертизи.
Речові докази по справі: грошові кошти в сумі 279 гривень які були вилучені у ОСОБА_4 25.07.2017 року долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000356 до вирішення питання по суті та два акумулятори марки «Plazma» та «Rocket», які були вилучені 25.07.2017 року у ОСОБА_7 в м. Зіньків, Полтавської області - які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області повернути потерпілому, ОСОБА_8 ..
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1