АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/48/18 Справа № 191/393/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002225 від 06.12.2016 року, за апеляційними скаргами заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дерезувате Синельниківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотири ста) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ПрАТ «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, відмовлено.
Крім того, судом вирішено долю речових доказів та питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальну провадженні.
Судом першої інстанції ОСОБА_12 визнаний винним у тому, що він, 06 грудня 2016 року о 09 годині 00 хвилин, керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2105», державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автошляху зі сполученням с. Дерезувате - с. Кислянка, який проходить в межах Синельниківського району Дніпропетровської області. Під час руху по вказаному автошляху зі сторони с. Дерезувате у напрямку с. Кислянка Синельниківського району Дніпропетровської області, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, ОСОБА_12 не врахував стан дорожнього покриття, яке на той час було обледеніле по сніжному шару, рухався не обравши безпечну швидкість руху, в результаті чого, не доїжджаючи 20 метрів до вказівного знаку «с. Кислянка», втратив контроль над своїм автомобілем та виїхав за межі проїзної частини дороги, де допустив наїзд на перешкоду (дерево).
В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній пасажир автомобілю «ВАЗ - 2105», державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого косо-поперечного перелому правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад три тижні (більш як 21 день).
Потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пасажирка автомобілю «ВАЗ-2105», державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: забиті рани шкіри обличчя, струс головного мозку, які у своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Своїми діями ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором та потерпілою подані апеляційні скарги. Прокурор просить вирок в частині призначення покарання скасувати, вважати ОСОБА_12 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами. В іншій частині вирок залишити без змін. Потерпіла просить змінити вирок в частині задоволення цивільного позову та стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» страхове відшкодування (матеріальну шкоду) в розмірі 21161 грн. 25 коп. та стягнути з відповідача ОСОБА_12 на її користь судові витрати в розмірі 8640 грн. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що кваліфікація діяння та висновки суду про винуватість ОСОБА_12 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд не навів ні в мотивувальній частині, ні в резолютивній частинах вироку доводи про доцільність чи недоцільність призначення ОСОБА_12 факультативного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами. Зазначає, що законним, справедливим та таким, що сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.

В обґрунтування своїх вимог потерпіла посилається на те, що вирок суду є незаконним в частині вирішення позовних вимог, у зв`язку з чим підлягає зміні. Вказує, що суд формально підійшов до вирішення вимог цивільного позову та в порушення норм ст. 88 ЦПК України не вирішив долю документально підтверджених судових витрат по справі, передбачених ст. 79 ЦПК України, а саме: 640 грн. судовий збір та 8000 грн. витрати на правову допомогу. Зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у стягненні з ПрАТ «Київський страховий дім» матеріальної шкоди. Судом не було враховано, що потерпіла є одинокою матір`ю, внаслідок отриманих нею та її сином травм в результаті ДТП постійно перебувала та перебуває на лікуванні в лікарнях, у зв`язку з чим не мала можливості своєчасно належним чином звернутися до страховика. А не повідомлення обвинуваченим ОСОБА_12 в передбачені законом строки своєї страхової компанії про настання страхового випадку не повинно негативно відобразитись на умовах та обсязі страхового відшкодування їй як потерпілій від кримінального правопорушення.

Від цивільного відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» надійшли заперечення на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 , в яких вказує на законність та обґрунтованість вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ухваленого відносно ОСОБА_12 , в частині відмови в задоволенні позовних вимог, заявлених ОСОБА_8 до підприємства. Зазначає, що доводи апеляційної скарги потерпілої зводяться до переоцінки доказів, є формальними міркуваннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами, та які не спростовують обставини справи та висновків суду. Її вимоги, заявлені до ПрАТ «Київський страховий дім» є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах спеціальних норм матеріального права, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Просять апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 відхилити, а вирок в частині відмови в задоволенні її позовних вимог залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який підтримав апеляцію заступника прокурора Дніпропетровської області, доводи потерпілої, яка підтримала свою апеляційну скаргу, позицію представника потерпілої, який підтримав апеляцію своєї підзахисної, думку представника цивільного відповідача, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга потерпілої частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, учасники провадження не оскаржують.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Надаючи оцінку доводам потерпілої, викладеним в апеляції, про порушення судом вимог закону при визначенні порядку стягнення завданої злочином матеріальної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Матеріалами провадження встановлено, що потерпілою ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди до обвинуваченого ОСОБА_12 та до ПрАТ «Київський страховий дім», у якому ОСОБА_12 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як власника транспортного засобу (т. 1, арк.пр. 25).

Згідно вказаного позову, розмір заявленої суми матеріальної шкоди становить 29 161,25 гривень, яка заявлена до ПрАТ «Київський страховий дім» та розмір моральної шкоди, заявленої до обвинуваченого ОСОБА_12 становить 100 000 грн.

Задовольняючи частково заявлені потерпілою позовні вимоги, суд вирішив стягнути з ОСОБА_12 25000 грн. моральної шкоди та відмовив у задоволенні позову про стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь останньої завданих матеріальних свідків.

Посилаючись як на підставу для відмови у задоволенні позову в частині стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім» матеріальної шкоди, суд першої інстанції керувався, зокрема, вимогами ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено обов`язки водія транспортного засобу, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, які не були дотримані обвинуваченим. З вказаними висновками суду колегія суддів погодитись не може.

Так, відповідно до ст. 979 ЦК Украхни, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу вимог ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату

страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та

виконувати інші умови договору.

З урахуванням змісту вказаних вимог закону, у разі настання страхового випадку, страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. При цьому, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Зазначені висновки також виходять й з положень ст. 1194 ЦК України, якими регламетовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правила ст. 1194 ЦК України застосовуються тільки у разі, коли особа застрахувала ризик своєї цивільної відповідальності за добровільним або обов`язковим страхуванням на користь третьої невизначеної особи.

До того ж, відмова у здійсненні страхового відшкодування можлива лише у випадках, передбачених ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що судом не враховано та зазначені обставини, що є підставою для відмови у задоволенні позову потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди належним чином не перевірено.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про відмову потерпілій у задоволенні позову в частинні стягнення ПрАТ «Київський страховий дім» завданих злочином матеріальних збитків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову, а саме стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальних збитків,належить скасувати та направити справу на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, під час якого суду необхідно перевірити обставини, викладені в апеляції потерпілою та прийняти рішення з урахуванням вказаних вимог закону.

Що стосується доводів прокурора про необхідність зміни вироку та зазначення у ньому, що додаткове покарання за ч. 1 ст. 286 КК України не застосовується, колегія суддів вважає, що таке порушення в силу вимог ст. 409 КК України не тягне за собою зміну судового рішення. До того ж, не вказавши на необхідність призначення додаткового покарання, суд фактично його не призначав, що взагалі неможливо вважати порушенням.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляції потерпілого та залишення апеляції прокурора без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_11 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року відносно ОСОБА_12 скасувати в частині вирішення цивільного позову, в частині, що стосується стягнення матеріальних збитків з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь потерпілої ОСОБА_8 , та призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: