Ухвала
Іменем України
12 березня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-4132 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні № 0000402 в суді апеляційної інстанції, на вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 ,
встановила:
Вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Маньківка, Черкаської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості, засуджено:

за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн. Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_5 компенсацію завданої їй моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 01.09. 2015 року близько 16 год. 15 хв., знаходячись біля домоволодіння під АДРЕСА_1 , під час конфлікту із ОСОБА_5 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, завдав один удар рукою в область голови ОСОБА_5 , від чого остання впала. Після цього ОСОБА_4 завдав три удари ногою в область тулуба ОСОБА_5 , внаслідок чого потерпілій були завдані легкі тілесні ушкодження відповідно до судово-медичної експертизи, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_4 , порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що апеляційним судом необґрунтовано залишено поза увагою доводи прокурора та потерпілої щодо необхідності призначення ОСОБА_4 більш суворого виду покарання, а саме обмеження волі зі звільненням від відбування його з випробуванням згідно з ст. 75 КК України, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у ній.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як вбачається з касаційної скарги прокурора, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та кваліфікація його дій не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, то вони на думку колегії суддів є непереконливими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи його ОСОБА_4 суд першої інстанції, як вбачається з вироку врахував, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, визнав обставиною, яка пом`якшує покарання притягнення до кримінальної відповідальності вперше, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку і дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання у виді штрафу в розмірі, визначеному в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_4 місцевим судом покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України і підстав для його скасування у зв`язку з м`якістю призначеного покарання засудженому, як про це просить прокурор у своїй скарзі, колегія суддів не вбачає.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційної суду, потерпіла та прокурор не погоджувалися з вироком суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання у виді штрафу та вважали, що в цій частині необхідно ухвалити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень статей 75, 76 КК України.
Апеляційний суд, належним чином перевірив такі доводи, детально їх розглянув і аргументовано відмовив у їх задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення.
Ухвала цього суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК Українив цій частині та в цілому, а тому підстав вважати обґрунтованими доводи касаційної скарги прокурора про те, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам потерпілої та прокурора про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді у виді обмеження волі із застосуванням положень статей 75, 76 КК України, у колегії суддів немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З урахуванням вищенаведеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3