Справа № 428/9699/17
Провадження № 11-сс/782/237/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС-криміналіста СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором військової прокуратури Луганського гарнізону ОСОБА_9 та продовженно строк тримання під вартою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Новояворівськ, Яворівського району Львівської області, громадянину України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , 2015 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , є офіцером управління розвідки оперативного командування «Захід», у військовому званні підполковник,
підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 3-х місяців, в межах строку досудового розслідування на 30 днів, тобто до 11 жовтня 2017 року.
Обставини кримінального правопорушення, як вони викладені в ухвалі слідчого судді, свідчать про те, що у серпні 2014 року (більш точний час під час досудового розслідування встановити не надалось можливим) невстановленими військовослужбовцями ЗС України в ході бойових дій з незаконними збройними формуваннями на території Луганської області в силу ст. ст. 14,15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» був затриманий невстановлений чоловік віком близько 50 - 60 років, який був доставлений на місце дислокації базового табору сектору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в селищі Побєда Новоайдарського району Луганської області.
У подальшому, в один із днів у період часу з 19.08.2014 по 31.08.2014 у світлий час доби (більш точні відомості стосовно часу в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим), двоє офіцерів відділу розвідки сектору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 ) підполковник ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та майор ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи умисел, направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, організували вчинення зазначеного злочину та керували його вчиненням.
Так, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи заздалегідь обговореного ними плану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті невідомої затриманої особи та бажаючи настання саме таких наслідків, залучили для реалізації свого злочинного умислу військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , старшого солдата ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 молодшого сержанта ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які неодноразово залучалися підполковником ОСОБА_11 та майором ОСОБА_7 до виконання завдань управління розвідки сектору «А». При цьому, підполковник ОСОБА_11 та майор ОСОБА_7 , відповідно до ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України являлись начальниками для молодшого сержанта ОСОБА_14 , та солдатів ОСОБА_13 і ОСОБА_12 за військовим званням.
Зокрема, у вказаний період часу, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 організували вивезення з с. Побєда Новоайдарського району Луганської області затриманого чоловіка на автомобілі «Урал» військовий номер НОМЕР_4 , закріпленому за військовою частиною НОМЕР_3 , під керуванням військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_15 . При цьому, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не повідомляючи про свої злочинні наміри, наказали ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 погрузити невстановленого затриманого чоловіка до кузову автомобіля та разом з ним їхати до визначеного ними, тобто ОСОБА_11 та ОСОБА_7 місця. Виконуючи наказ ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , не знаючи подальшого перебігу подій, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 погрузили невстановленого затриманого чоловіка до вищевказаного автомобіля та розмістившись в ньому самі відповідно до наказу, прослідували за супроводом зазначених двох офіцерів відділу розвідки сектору «А», ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у район, що розташований на терріторії Новоайдарського району Луганської області між селами Попасне та Співаківка та являє собою ділянку місцевості, яка відділена від шляхів сполучення та населених пунктів.
Того ж дня, тобто в один із днів у період часу з 19.08.2014 по 31.08.2014 у світлий час доби, у вказаному районі зазначеної місцевості, на території лісосмуги, яка знаходиться за географічними координатами, встановленими за допомогою супуникового зв`язку, а саме - «49? 01' 58''N, 38? 51' 23'' Е», ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за наказом ОСОБА_11 , розуміючи та усвідомлюючи подальший хід їхніх дій, а також умисел ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , шо був спрямований на вбивство затриманої особи, за допомогою лопат, серед насадження дерев викопали яму в грунті приблизними розмірами: довжиною 150 см, шириною 100 см та глибиною 70 см, у яку ОСОБА_7 помістив невстановленого затриманого чоловіка, розташувавши його по центру ями навприсядки, спиною відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .. Після цього, ОСОБА_11 , всупереч Конституції України, ігноруючи положення статті 3 (про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю), статті 27 (про те, що ніхто не може бути свавільно позбавлений життя), реалізуючи свій злочинний умисел, відповідно до заздалегідь розробленого спільно з ОСОБА_7 плану та розподілених ними ролей, наказав ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 застрелити невстановленого затриманого чоловіка, тобто вчинити умисне протиправне заподіяння йому смерті шляхом застосування стрілецької зброї.
ОСОБА_11 , не отримавши від ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відмови щодо виконання явно злочинного наказу, дав ОСОБА_13 вогнепальну зброю - пістолет «ПМ», магазин якого споряджений патронами калібру 9 мм у кількості не менш ніж 7 штук. При цьому, вказаний пістолет був готовий до стрільби, тобто із знятим запобіжником та досланим патроном у патронник.
Після цього, ОСОБА_11 , звернувшись до ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , наказав одному стріляти в праву частину спини затриманого чоловіка, іншому - відповідно в ліву частину спини.
ОСОБА_13 , в умовах службової залежності від ОСОБА_11 та ОСОБА_7 але при цьому, розуміючи те, що наказ ОСОБА_11 має явно злочинний характер, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті невідомої затриманої особи та бажаючи настання саме таких наслідків, діючи всупереч ст. 60 Конституції України, п. 4 ст. 41 Кримінального кодексу України, тобто виконуючи явно злочинний наказ, розмістився на відстані близько 190 см від ями за спиною невідомої затриманої особи, здійснив один постріл в спину та влучив в область лопатки справа, тобто в життєво - важливі органи невідомої затриманої особи.
Надалі ОСОБА_13 , діючи за наказом ОСОБА_11 , що керував вчиненням вбивства, передав ту ж саму вогнепальну зброю - пістолет «ПМ» калібру 9 мм - ОСОБА_12 .
ОСОБА_12 в умовах службової залежності від ОСОБА_11 та ОСОБА_7 але при цьому, розуміючи те, що наказ ОСОБА_11 має явно злочинний характер, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті невідомої затриманої особи та бажаючи настання саме таких наслідків, діючи всупереч ст. 60 Конституції України, п. 4 ст. 41 Кримінального кодексу України, тобто виконуючи явно злочинний наказ, розмістившись на місце де здійснював постріли ОСОБА_13 , а саме на відстані близько 180-190 см від ями за спиною невідомої затриманої особи, зразу після пострілу ОСОБА_13 , тобто без затримки в часі, здійснив один постріл в спину та влучив в область лопатки зліва, тобто в життєво - важливі органи невідомої затриманої особи.
Після цього, ОСОБА_11 , звернувшись до ОСОБА_14 , дав йому наказ завершити вбивство невстановленого затриманого чоловіка шляхом здійснення стрільби із вказаної зброї.
Надалі, ОСОБА_14 , в умовах службової залежності від ОСОБА_11 та ОСОБА_7 але при цьому, розуміючи те, що наказ ОСОБА_11 спрямований на вбивство невстановленого затриманого чоловіка має явно злочинний характер, взяв із рук ОСОБА_12 вогнепальну зброю - пістолет «ПМ» калібру 9 мм та маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті невідомої затриманої особи та бажаючи настання саме таких наслідків, діючи всупереч ст. 60 Конституції України, п. 4 ст. 41 Кримінального кодексу України, тобто виконуючи явно злочинний наказ, розмістившись на краю ями за спиною невідомої затриманої особи з відстані близько 180-210 см здійснив не більше ніж через 10 секунд після пострілу ОСОБА_12 , не менше п`яти пострілів в район місцезнаходження життєво - важливих органів невідомої затриманої особи, з яких чотири в голову, чим завдав невідомому затриманому чоловіку 3 проникаючі вогнепальні поранення голови несумісні з життям.
Після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , будучи переконаними щодо настання смерті невстановленого затриманого чоловіка внаслідок пострілів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також ОСОБА_14 надали наказ ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засипати землею яму, в якій перебував труп невідомої особи та закидати місцевість гілками з метою приховання слідів злочину.
23 липня 2016 року в ході огляду місця події на вищевказаній ділянці місцевості, яка знаходиться за географічними координатами, встановленими за допомогою супутникового зв`язку, а саме-««49? 01' 58''N, 38? 51' 23'' Е»», у ґрунті лісосмуги було виявлено кісткові залишки невідомої особи.
Відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 162 від 04.08.2016, виявлені кісткові залишки належать невстановленій особі, чоловічої статі, ростом 154 - 171 см. Смерть невстановленої особи, враховуючи обставини виявлення, глибину залягання, характер грунту і стан кісткових залишків настала орієнтовно 1,5-2 роки назад, тобто могла настати в серпні 2014 року. На черепі трупу невстановленого чоловіка встановлено 6 наскрізних вогнепальних поранень. Пошкодження № 1,3,5 являються вхідними вогнепальними кульовими пораненнями, пошкодження № 2,4,6 являються вихідними вогнепальними кульовими пораненнями. Пошкодження № 7 є дотичним вогнепальним кульовим пораненням. Встановлені тілесні ушкодження утворились в результаті не менше 4 пострілів з вогнепальної зброї, патрон якої був діаметром 0.9-1 см, тобто постріли могли бути здійснені із пістолета ПМ калібру 9 мм.
Згідно ухвали, слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, врахувавши обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, а саме, необхідність відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження, надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України з наданням достатнього часу підозрюваним, їх захисникам для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, складання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Проведення вищевказаних слідчих дій потребує та займе багато часу, у зв`язку з великим обсягом роботи. Вказаний перелік процесуальних дій не є вичерпним та при необхідності можуть бути проведені інші слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню.
Також слідчим суддею вказано на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися і продовжують існувати, дані про особу підозрюваного, прийшов до висновку про наявність підстав для продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що слідчим суддею не обґрунтовано подальшу необхідність тримання ОСОБА_7 під вартою та вказує про відсутність існування у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Додає, що слідчим суддею в ухвалі необґрунтовано недостатність застосування щодо підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів.
Також, захисник зазначає, що у кримінальному провадженні відсутні матеріали, які підтверджують обґрунтованість підозри.
Крім того, апелянт зазначає, що на користь можливого застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою свідчить те, що в матеріалах провадження відсутні докази того, що він намагався чи знищив речі та документи, які мають значення у кримінальному провадженні, незаконно впливав на свідків, підозрюваних або будь яких інших учасників кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області перебуває кримінальне провадження № 0000071, відомості про яке 30 січня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбачено п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.

18 липня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.

20 липня 2017 року слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

11 вересня 2017 року постановою військового прокурора Луганського гарнізону продовжено строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до 3-х місяців, тобто до 18 жовтня 2017 року.

В цей же день старший слідчий в ОВС-криміналіст СУ Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором військової прокуратури Луганського гарнізону звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з клопотанням про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2017 року дане клопотання задоволено та продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 3 місяців, тобто до 11 жовтня 2017 року включно.

Під час розгляду клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Свідок ОСОБА_15 слідчому пояснив, що в кінці серпня 2014 року він на автомобілі «Урал» за вказівкою офіцерів ОСОБА_7 і ОСОБА_11 доставив їх, двох військовослужбовців на прізвисько « ОСОБА_16 » і « ОСОБА_17 », а також полоненого, ім`я якого йому невідоме, в поле, яке розташоване за поворотом на с.Окнине Новоайдарського району Луганської області. Там офіцери ОСОБА_7 і ОСОБА_11 з сержантами на прізвисько « ОСОБА_16 » і « ОСОБА_17 » вивели з машини полоненого до лісопосадки, звідки він почув чотири постріли з пістолету «ПМ». Потім військовослужбовці повернулися без полоненого і вони поїхали у розташування своєї бази.
Свої пояснення свідок підтвердив при проведенні слідчого експерименту.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що на при кінці липня початку серпня 2014 року він за наказом ОСОБА_11 та ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 помістили пораненого полоненого, який проходив службу у артилерії «ЛНР» до автомобіля «Урал» під керуванням ОСОБА_15 . Вони поїхали за машиною під керуванням ОСОБА_7 , в якій також знаходився і ОСОБА_11 . Приблизно через 30 хв. вони зупинились, вивели затриманого з кузова. ОСОБА_7 и ОСОБА_11 наказали йому і ОСОБА_13 викопати яму, куди помістили полоненого. ОСОБА_11 передав ОСОБА_13 пістолет «ПМ» і наказав йому вистрелити в полоненого. ОСОБА_13 виконав наказ і зробив постріл у праву частину спини затриманого, після чого передав пістолет йому. Він також зробив постріл у ліву частину спини затриманого, після чого у нього пістолет взяв ОСОБА_14 і зробив кілька пострілів у полоненого.
Аналогічні пояснення у ході досудового слідства дали і ОСОБА_13 з ОСОБА_14 .
Так, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що на даний час ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і продовжують існувати, а доводи апелянта їх не спростовують.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, зокрема його вік та стан здоров`я, інші дані про особу ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та необґрунтованості подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, є непереконливими.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник.

Крім того, посилання захисника на відмову слідчим суддею у задоволенні клопотання про допит свідків у судовому засіданні та з`ясування приналежності ОТУ «Луганськ» до органу спеціального призначення чи до правоохоронного органу, не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Так, відповідно до змісту клопотання, завершити розслідування кримінального провадження не представляється можливим, оскільки органу досудового розслідування необхідно відкрити стороні захисту матеріали кримінального провадження, надати доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України з наданням достатнього часу підозрюваним, їх захисникам для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування. Проведення вищевказаних слідчих дій потребує та займе багато часу, у зв`язку з великим обсягом роботи.
Враховуючи наведене, слідчий суддя, приймаючи рішення пересвідчився у наявності обставин, які перешкоджають закінчити досудове розслідування і відсутність яких мала би бути підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС-криміналіста СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 ,про продовження строку тримання під вартою до ОСОБА_7 строком на 30 (тридцять) днів, тобто до 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Апеляцію захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС-криміналіста СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 ,про продовження строку тримання під вартою до ОСОБА_7 строком на 30 (тридцять) днів, тобто до 11 жовтня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ___________________ ____________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3