Справа № 466/9395/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/708/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2017 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 26 квітня 2017 року відносно ОСОБА_8

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 26.04.2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробування строком на два роки.

На підставі ст.76 КК України ОСОБА_8 зобов`язано не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до органу пробації.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_10 та стягнуто з ОСОБА_8 в її користь 85112 гривень матеріальної шкоди та 35000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 , 09.09.2015 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Т4» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині дороги вул.Шевченка у напрямку до центральної частини м.Львова, (навпроти буд. №115 вул.Шевченка), порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 року, а саме: Р.І.п.1.5, п.1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»), Р.2 п.2.3 п.п. «б» і «д», Р.8 п.8.7.3 п.п. «е», Р.12 п.12.3 ПДР України, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до багатоквартирного будинку №115 вул. Шевченка, де в цей час проїзну частину дороги вищевказаної вулиці, зліва на право відносно напрямку руху переходив пішохід ОСОБА_11 , не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, для якого могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода, в результаті якого пішохід ОСОБА_11 , від отриманих травм помер у медичному закладі.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 вимог правил дорожнього руху України пішохід ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи №122/2015 від 21.12.2015 року отримав наступні тілесні ушкодження: забою головного мозку важкого ступеня, субарахноїдальних крововиливів, гострої субдуральної гематоми зліва, яка на фоні переломів ребер ускладнилась гнійним запаленням легенів, набряком легенів, вторинною ішемією лівої півкулі мозку, набряком-набуханням головного мозку, які призвели до смерті останнього, які утворились від контакту з тупими предметами, могли утворитися 09.09.2015 року в момент дорожньо-транспортної пригоди - наїзді автомобіля (автофургона) з первинним ударом виступаючими частинами об передню поверхню грудної клітки зліва від грудини, удару лобною ділянкою справа до частин кузова автомобіля.
Таким чином, ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 ..
На даний вирок подали апеляційні скарги прокурор та захисник в інтересах обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи вину, кваліфікацію дій та призначене обвинуваченому покарання, просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку покликання суду на дослідження доказів, які судом не досліджувалися.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано зазначив те, що крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, хоча вказані докази в порядку ч. 3 ст.349 КПК України не досліджувалися.

Захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції змінити у бік пом`якшення і не застосовувати додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На підтримання своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував відсутність обтяжуючих обставин та наявність пом`якшуючих обставин, а саме визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, та те, що обвинувачений має на утриманні і виховує малолітню доньку, останній працює водієм і це є його єдиним джерелом доходів, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами змусить звільнитись з роботи, і в свою чергу позбавить можливості утримувати сім`ю та відшкодувати заподіяну шкоду потерпілій.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник не з`явились і про причини неявки не повідомили, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги захисника, вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим в частині призначеного покарання, а також підтримав власну апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення прокурора, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту з дотриманням вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо апеляційних вимог прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку суду покликання на дослідження доказів суд апеляційній інстанції вважає таким, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст.408, 409 і 412 КПК України, та визнаються необґрунтованими.
На думку суду апеляційної інстанції такі порушення жодним чином не впливають на законність, вмотивованість та обґрунтованість вироку суду у цьому кримінальному провадженні, та не можуть бути достатньою та обґрунтованою підставою для зміни вироку суду.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, що призвели до смерті потерпілого ОСОБА_11 , особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий, позитивно характеризується, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання - відсутні.
З огляду на вище викладене та дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про пом`якшення покарання шляхом не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке судом першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування чи зміну вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 26 квітня 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути безпосередньо оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:
Судді: