пр.1-кп/336/138/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000075 від 22.06.2017 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ургенч, Хорезмська обл., Узбекистан, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого фактично за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Так, відповідно ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_4 29 травня 2016 року було призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби за контрактом у військову частину НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду номер обслуги 5-ї гарматної артилерійської батареї 2-го гарматного артилерійського дивізіону та поставлений на всі види забезпечення.

Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з тим, ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог зазначених вище нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.
16 березня 2017 року солдат ОСОБА_4 отримав звільнення від виконання службових обов`язків терміном до 21 березня 2017 року, у зв`язку із станом здоров`я.
21 березня 2017 року солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, в порушення статутних вимог та зобов`язань, не з`явився без поважних причин до місця служби військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Так, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, 21 березня 2017 року не з`явився без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 05 вересня 2017 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою провину та пояснив, що обставини зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності. У вчиненому розкаявся, просив суд суворо його не карати, та просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», так як він безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО, надавши суду відповідну довідку.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності його позиції, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно до місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин за ч.4 ст.407 КК України, який відносяться до категорії тяжких злочинів.

Вину у вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_4 визнав повністю, покаявся, що суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

ОСОБА_4 офіційно в шлюбі не перебуває, не працює, дітей на утриманні не має, раніше не судим, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Із наданої суду довідки від 19.07.2017 року за №138 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно в період з 24 вересня 2016 року по 03 жовтня 2016 року, з 14 жовтня 2016 року по 28 листопада 2016 року, та з 09 грудня 2016 року по 04 лютого 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО. Зазначена довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, відповідно на обвинуваченого поширюється дія ЗУ "Про амністію у 2016 році".
З урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, думки прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі в межах санкції статті,при цьому вирішити клопотання останнього про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, застосувавши при цьому положення ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання останнього з випробуванням строком на 1 рік, поклавши обов`язки передбачені ст.76 КК України та знаходить підстави для застосування акту амністії згідно Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили : а саме, п.д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Відповідно до ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 згідно довідки від 19.07.2017 року за №138 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 дійсно в період з 24 вересня 2016 року по 03 жовтня 2016 року, з 14 жовтня 2016 року по 28 листопада 2016 року, та з 09 грудня 2016 року по 04 лютого 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО.
Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Клопотання про застосування положень про амністію ініціював сам засуджений, під час судового засідання наполягав на його задоволенні. Враховуючи вимоги, які викладені в ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році», то суд зобовязаний зясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році», а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення останнього від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.

Судом роз`яснюється обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме, що в подальшому протягом десяти років до нього не може бути застосовано амністію.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази вістуні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам процесу.
Суддя ОСОБА_1