Справа № 500/6515/16-к
Провадження № 1-кп/500/272/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000004 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього патрульного за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії оператора секції переносних зенітних ракетних комплексів відділення переносних зенітних ракетних комплексів зенітної ракетно-артилерійської застави прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби) призваним за мобілізацією, діючи з прямим умислом, 11.12.2015р. без поважних причин6 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та був відсутній на військовій службі понад один місяць, до 21.04.2016р. в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, коли був звільнений в запас Збройних Сил України. Своїми діями він вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе визнав частково та пояснив, що він був відсутній на військовій службі у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Потрапив до госпіталю в м. Одеса, лікувався та отримав направлення до м. Києва. По закінченню лікування направили до військової частини, але через 2-3 дні, коли йому потрібно було з`явитись на роботі, йому стало погано та він не з`явився на службу. Проходив лікування в приватному порядку. До нього приїжджали додому для з`ясування обставин. Йому повідомили, що мобілізація закінчилась, після чого він з`явився в частину, взяв свій воєнний білет та оформив все належним чином. Прийшовши до фельдшера, віддав документи на що, йому сказали, щоб він з`явився на службі та ні про що не думав. Після приїзду з м. Києва на службі не з`явився, а звернувся до невропатолога Тангер в м. Ізмаїлі, лікувався в приватному порядку. Даний невропатолог пообіцяв, що подзвонить в частину та попередить про проходження ним лікування. Звернувся до невропатолога в грудні місяці та лікувався біля 3-х місяців, йому були виписані медичні препарати, але рецептів не зберіг, також лікар обіцяв зателефонувати до медичної частини та повідомити про його хворобу. До лікаря його возив знайомий таксист разом з дочкою, через деякий час лікар сказав, що не бажає мати з ним справи, але після лікування було поліпшення. Він самостійно не звертався до медичної частини за лікуванням, оскільки не довіряє їм. Хвороба, головні болі та підвищений тиск, заважали проходити службу. Його сестра була не згідна на експертизу, оскільки в нього спостерігались часті головні болі, загальмованість, що відносять до неврологічного захворювання. У нього була контузія, після якої все було добре, але потім почала боліти голова та турбувати серце, тому одночасно звернувся до двох госпіталів. Спочатку дали направлення в кардіологію, потім в неврологію, а вже з неврології до м. Києва з діагнозом: посттравматичний синдром. На час хвороби проживав у колишньої дружини. Не пам`ятає коли саме був звільнений, але здається в березні місяці. У скоєному кається, просить не позбавляти його волі та звільнити від покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився допитом обвинуваченого, свідків та оголошенням характеризуючих матеріалів.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_4 знає з 2015 року (під час мобілізації познайомились), проходили службу в одному підрозділі. Обвинувачений приходив до нього та залишав свої речі. Вони зустрілись в госпіталі в м. Одеса, в нього був приступ язви, а ОСОБА_7 перебував в кардіологічному відділені, через деякий час він познайомився з сестрою ОСОБА_7 , яка взяла контроль над його лікуванням, оскільки його хотіли відправити на вул. Воробйова. Наступний раз вони побачились після виписки ОСОБА_7 з госпіталю м. Києва, він привіз документи до частини та повідомив, що результату від лікування немає. Пізніше вони спілкувались по телефону, домовились зустрітися та піти на футбол, але за півгодини до зустрічі ОСОБА_7 скасував зустріч. Коли він приніс в частину документи, йому стало відомо, що ОСОБА_7 на службі так і не з`являвся та начальник застави разом з черговою групою виїжджали за адресою перебування ОСОБА_7 та проводили опитування. Бажали провести психіатричну експертизу, але сестра не погодилась. ОСОБА_7 йому скаржився на погане самопочуття, його стан можна описати як загальмованість.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_7 його підлеглий, проходив як службовець. Піч час чергового дня ОСОБА_7 не з`явився на службу, про що було складено доповідь керівництву, та встановлені причини. ОСОБА_7 телефонували, але він не відповідав, було направлено військових за адресою його проживання для встановлення причин неприбуття, але ОСОБА_7 за місцем проживання не було, про що була складена доповідь. Вдалося зв`язатися з його колишньою дружиною, однак вона не знала, де знаходиться ОСОБА_7 . Звільнення ОСОБА_7 не отримував, та наступного дня після шпиталю, ОСОБА_7 мав вийти на службу. За період проходження служби, ОСОБА_7 ухилявся від служби, був незадоволений, у нього не було бажання проходити службу. Із рапортом ОСОБА_7 не звертався, та намагався уникнути зустрічі з ним. ОСОБА_7 було звільнено на підставі: «неприбуття на службу», місцезнаходження його не було відомо. Із ОСОБА_7 він більше не спілкувався, та звернень службовця не було. Потім стало відомо, що ОСОБА_7 проходив лікування, але до них ніяких документів не надходило. Час, коли це сталося, він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_7 не знав та не бачив. Проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді начальника загону. 11 грудня 2015 року від коменданта надійшов рапорт про те, що військовослужбовець ОСОБА_7 не прибув на ранкове шикування, у зв`язку з чим було призначено розслідування та його було призначено керівником цього розслідування. В ході розслідування були опитані свідки: майор ОСОБА_10 , перевірялося місце проживання ОСОБА_7 , намагалися зв`язатися з ОСОБА_7 в телефонному режимі, але не вдалося, тому було залучено свідка ОСОБА_11 , який призначив зустріч з ОСОБА_7 , однак через деякий час ОСОБА_7 відмовився від зустрічі. ОСОБА_7 так і не був знайдений. Через 10 днів надійшов ще один рапорт про відсутність ОСОБА_7 більше 10 днів.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тривалістю понад 1 місяць.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч.2,3,4 ст.408, ст.410, ч.2,3,4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч.4 ст.86 КК України, ст.43 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 цього Закону).
Враховуючи те, що суд визнає винним ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, обвинувачений ОСОБА_4 просить застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році», тому суд звільняє ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, та вважати засудженим до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В силу ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1