Провадження № 1-кс/592/6439/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю слідчого Сумського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання слідчої Сумського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000764 від 21.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, про арешт майна,-

встановив:

22.12.2017 слідчий Сумського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_3 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт на майно, а саме: 4 секції металевої огорожі загальною вагою 52 кг., які були вилученими в ході огляду місця події 21.12.2017 за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_5 ..

На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що до чергової частини Сумського РВП ГУНП в Сумській області 21.12.2017 надійшло повідомлення від Низівського сільського голови ОСОБА_6 про те, що з огорожі навколо кладовища по вул. Саєнка в смт. Низи Сумського району, невідомими були викрадені секції металевої огорожі, які перебували на балансі та сума матеріальних збитків складає близько 260 грн.

21.12.2017, відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000764 за ч. 1 ст. 185 КК України.

В ході огляду території подвір`я домоволодіння АДРЕСА_1 , який проводився з письмового дозволу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено 4 секції металевої огорожі загальною вагою 52 кг., які збув їй за грошові кошти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначені металеві предмети, ОСОБА_5 видала добровільно.

Вилучені 4 секції металевої огорожі загальною вагою 52 кг. є речовими доказами, оскільки відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України: речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Сторона обвинувачення зазначає, що з метою збереження речового доказу, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторони обвинувачення, дослідивши надані докази, встановив, що в провадженні СВ Сумського РВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0000764 від 21.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с.2).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст. 170 КПК України).
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна спів розмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим, доведено, що вказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого в цій частині.

За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення, на теперішній час є достатні підстави вважати, що 4 секції металевої огорожі загальною вагою 52 кг. є об`єктом кримінально протиправних дій та наявні ризики, передбачені в ст. 170 КПК України.

Захід забезпечення у вигляді арешту майна, шляхом заборони відчуження вказаного майна, є розумним та співрозмірним, відповідає завданням кримінального провадження.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:

Клопотання слідчого Сумського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000764 від 21.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: 4 секції металевої огорожі загальною вагою 52 кг., які були вилученими в ході огляду місця події 21.12.2017 за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_5 , шляхом заборони його відчуження - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1