Справа № 274/556/17
Провадження № 1-в/0274/224/17
У Х В А Л А
"31" січня 2018 р. м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
представника адміністрації Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за заявою про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , освіта середня, неодруженого, громадянина України, до засудження не працював, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, -

встановив :
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 19.01.2007 року Апеляційним судом Харківської області за ст.ст. 187 ч. 2, 289 ч. 3, 194 ч. 2, 115 ч. 2 п.п. 9, 12, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Засуджений вдруге 19.11.2007 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 5, 186 ч. 2, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 395, 70 ч.ч. 1, 2, 3, 70 ч. 4 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 17.02.2016 року зараховано період попереднього ув`язнення з 17.03.2006 року по 14.01.2008 року, згідно ст. 72 ч. 5 КК України. Початок строку покарання: 17.03.2006 року. Кінець строку покарання: 19.05.2019 року.

За останньою судимістю засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 06.04.2006 року.

За час тримання в Харківському слідчому ізоляторі допустив 1 порушення режиму тримання, за що обмежились бесідою виховного характеру. Заохочень не мав. До суспільно-корисної праці не залучався.

За час відбував покарання в Херсонській виправній колонії (№ 61) допустив З порушення режиму тримання, за що до дисциплінарної відповідальності притягувався 1 раз правами начальника відділення та 2 рази правами начальника колонії (з них 1 раз поміщався в ДІЗО).

З 27.03.2009 року відбуває покарання в Державній установі «Бердичівська виправна колонія (№ 70)», та характеризується наступним чином. Провину в скоєному злочині визнав частково. Вирок суду та призначене судом покарання вважає надто суворим. На даний час у виробничій зоні колонії не працевлаштований: працювати та приймати участь в суспільно-корисній праці не бажає. За час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, допустив одне порушення установленого порядку відбування покарання, за що обмежились бесідою виховно-профілактичного характеру. Має 1 заохочення. В колективі засуджених вживається без ускладнень, помірно реагує на критику. У взаємовідносинах з персоналом неоднозначний, у спілкуванні не завжди відвертий. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи з самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки. На профілактичному обліку в установі не перебуває.

Засуджений про час та місце розгляду справи повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник спостережної комісії виконкому Бердичівської міської ради в судове засідання не прибув, причини не повідомив.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності засудженого, представника спостережної комісії.
Захисник заяву засудженого підтримав.
Представник ДУ "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" в судовому засіданні пояснив, що установа виконання покарань засудженого характеризує посередньо. Провину в скоєному злочині засуджений визнав частково, не працевлаштований, а тому звільненню від відбування покарання умовно - достроково не підлягає.
Прокурор вважає, що в задоволенні заяви засудженого слід задовольнити.
Заслухавши захисника, представника адміністрації установи виконання покарань, думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи, додані до заяви документи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 17 роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.02 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, тощо.
Покарання, відповідно до статті 50 КК України має на меті виправлення засуджених та запобігання вчинення ними нових злочинів.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведена норма закону вказує на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.
Проте зі змісту досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що такого висновку адміністрація установи не дійшла.
Так, при розгляді 23.03.2016 комісією установи питання про можливість застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення, вбачається, що комісія дійшла висновку, що засуджений не довів свого виправлення.
З часу такого висновку до дня розгляду матеріалів у суді засуджений не мав заохочень.
Той факт, що за увесь час відбування покарання засуджений мав лише 1 заохочення (12.04.2010 року), працює не постійно, характеризується посередньо, не приймає участі у програмах диференційованого впливу та у самодіяльних організаціях свідчать, за час відбування покарання своє виправлення засуджений не довів, оскільки його поведінка не є бездоганною.
У зв`язку з цим на даний час засуджений не може бути звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
Задоволення заяви призведе до того, що особа, яка вчинила тяжкі, особливо тяжкі злочини, наслідком яких є загибель людини, отримає заохочення у виді звільнення від покарання у виді позбавлення волі, що не сприятиме досягненню мети покарання як самому засудженому, так і іншим особам.
З урахування наведеного, в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 слід відмовити за безпідставністю.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 369, 372, 537, 539 КПК України, суд, -
постановив:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити за безпідставністю.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1