АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 654/3003/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/105/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення,
Закон України «Про амністію у 2016 році»

У Х В А Л А
іменем України
11 січня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 листопада 2017 року про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скворцово, Сімферопольського району АР Крим, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання в Україні, раніше неодноразово судимого,

засудженого: 07.10.2014 року Білозерським районним судом Херсонської області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 07.10.2013 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Початок строку 07.08.2014, кінець строку 07.05.2018 року, -

в с т а н о в и л а:
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та застосування Закону України « Про амністію у 2016 році», суд в ухвалі зазначив, що засуджений під час іспитового строку вчинив тяжкий злочин, тому до нього не може бути застосовано амністію. Враховуючи, що поведінка засудженого в установах відбування покарання супроводжувалася систематичними порушеннями внутрішнього розпорядку, що свідчить про його опір встановленим законодавством вимогам щодо умов відбування покарання та незгоду нести відповідні обмеження за вчинений ним злочин з метою виправлення, а тому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не може бути застосоване.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, вказує, що має захворювання на туберкульоз, за весь час відбування покарання був працевлаштований, отримав п`ять заохочень. Вважає, що він своєю сумлінною поведінкою та ставлення до праці довів своє виправлення. Стверджує, що з травня 2016 року не має стягнень. Зазначає, що є суб`єктом застосування Закону України Про амністію у 2016 році», так як має захворювання на туберкульоз та є учасником бойових дій. Крім того, він відповідно до ст. 81 КК України також підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про його звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, у дебатах прокурор залишилася на своїй попередній позиції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом при розгляді клопотання дотримано вищевказаних вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь період відбування покарання в місцях позбавлення волі, засуджений ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності притягувався 5 разів, в тому числі за зберігання заборонених предметів, які погашено у встановленому законом порядку, має 5 заохочень від адміністрації установи за сумлінну поведінку та ставлення до праці. В Голопристанській виправній колонії № 7 проходить лікування від туберкульозу легенів. На сьогодні не працевлаштований в звя`зку з хворобою. Приймає участь у суспільно-корисному житті відділення та в роботах по благоустрою житлових приміщень. За характером безтурботний, скритний, хитрий. Підтримує стосунки з засудженими різної спрямованості. Крім того, засуджений ОСОБА_7 раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням і протягом іспитового строку знову вчинив новий злочин.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження ОСОБА_7 про те, що він довів своє виправлення.

Його посилання на те, на наявність у нього 5 заохочень, щире каяття, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про його особу засудженого ОСОБА_7 в цілому за весь час відбування покарання, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, але належних висновків для себе не зробив та протягом іспитового строку знову вчинив новий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Крім того, 27.05.2016 року комісією Голопристанської виправної колонії ОСОБА_7 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення, а 07.01.2017 року йому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення.

Наявність у ОСОБА_7 хвороби на туберкульоз, згідно медичного висновку, не є перешкодою для подальшого відбування покарання.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, є обґрунтованим.

Також не заслуговують на увагу твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки згідно з п. «в» ст. 9 зазначеного закону амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив під час іспитового строку за вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 07.10.2013 року.

Враховуючи, що злочин, за вчинення якого засуджено ОСОБА_7 за останній вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 07.10.2014 року за ч.3 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є умисним тяжким злочином, він не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році», тобто не є суб`єктом амністії.

Тому посилання апелянта на наявність у нього хвороби на туберкульоз, що він є учасником бойових дій, як на підстави застосування до нього амністії, є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам Закону України «Про амністію у 2016 році», яким визначено вичерпний перелік категорій осіб, які можуть бути звільненні від відбування покарання за амністією, окрім тих, які засуджені за тяжкі та особливо тяжкі злочини.

За таким обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого, не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення клопотання ОСОБА_7 , як про це ставиться питання апелянтом, колегія судів не знаходить, тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 листопада 2017 року про відмову в задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 11 січня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 11 січня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2