Номер провадження: 11-кп/785/984/17
Номер справи місцевого суду: 511/1061/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.07.2017 року відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Труд-Куток Роздільнянського району Одеської області, є громадянином України, має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, працюючого по найму у приватних осіб, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на має судимості на підставі ст. 89 КК України,
-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,

встановив:
Вироком суду 1-ї інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України і йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят грн.
Запобіжний захід не застосовано.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 20.04.2017 року близько 12 год., він знаходився у будинку охорони на території ринку «Наталі» в с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області, помітивши чоловічу шкіряну куртку, яка належить ОСОБА_9 , з метою викрадення чужого майна, скориставшись тим, що останній пішов оглядати територію ринку, таємно викрав зазначену куртку вартістю 650 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись нею на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальні збитки на зазначену суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи фактичні обставини справи, встановлені судом та кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначив, що судом першої інстанції неправильно призначено покарання, з таких підстав.
- призначаючи обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, суд не врахував, що він не працює, немає визначених законних джерел доходів, що може свідчити про те, що обвинувачений отримує кошти для існування шляхом вчинення злочинів;
- суд першої інстанції зазначив у вироку, що обвинувачений щиро розкаявся, але ОСОБА_7 не вчинив жодної дії, яка б свідчила про дієвість каяття;
- визнання вини та послідовні показання обвинуваченого про фактичні обставини справи, не можуть розцінюватись, як активна допомога у розкритті злочину;
Посилаючись на приписи ст. 414 КПК України, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, ніким не заперечується, а суд першої інстанції не досліджував докази у справі на підставі приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, тому колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд 1-ої інстанції зазначив у вироку, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд зазначив, що враховує особу обвинуваченого, який працює не офіційно, не має судимості в силу ст. 89 КК України, позитивно характеризується за місцем проживання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до приписів ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, суд першої інстанції не встановив.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені ним вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дозволяють призначити йому покарання у виді штрафу, оскільки виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.
Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та його особи.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Окрім того, відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», який передбачає, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимою особою, разом з тим двічі притягувався до кримінальної відповідальності, натомість з моменту ухвалення вироку, до теперішнього часу, штраф не сплатив, та не працевлаштувався.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки призначене покарання ОСОБА_7 , за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду 1-ої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене покарання, у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування покарання з випробуванням та покладанням на нього відповідних обов`язків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з приписами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду 1-ої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, та вирок суду першої інстанції частковому скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 409, 414, 419, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.07.2017 року яким ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,в частині призначення покарання - скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині, яким призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.
Відповідно до ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його оголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4