Ухвала

Іменем України
09 січня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-740ск17
Верховний Суд у складі колегії суддів другої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 11 липня 2017 року в межах кримінального провадження № 0000009 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернівці, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 191 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн; за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 червня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК;
Суть питання
Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів до покарання призначеного за цим вироком, частково зараховано невідбуте покарання за попереднім вироком від 15 червня 2016 року і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 9 місяців.
Вирішено питання про судові витрати і долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 10 січня 2016 року близько 16:00 год. повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження на розі вулиць Заводської та Г. Шлях у м. Чернівці неподалік мосту через річку «Прут» , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, нанесли три удари рукою по обличчю ОСОБА_5 , від яких він впав на землю, та відкрито викрали майно та грошові кошти останнього на загальну суму 1180 грн.
Крім того, 28 березня 2016 року близько 14:30 год. ОСОБА_4 повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження біля меблевого заводу на вул. Хотинській, 2 у м. Чернівці, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс рукою один удар у голову ОСОБА_6 від якого останній впав на землю, після чого відкрито викрали майно та грошові кошти потерпілого на загальну суму 1145 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання змінено. Призначено останньому за ч. 2 ст. 186 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів до призначеного покарання, частково зараховано невідбуте покарання за попереднім вироком від 15 червня 2016 року і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років 1 місяць.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити ухвалу апеляційного суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК.
В обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, цей суд, встановивши підстави для пом`якшення покарання, а саме: позитивну характеристику за місцем проживання, наявність неповнолітньої дитини, визнання вини та щирого каяття, безпідставно не призначив йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК. Також, на думку ОСОБА_4 , при призначенні йому покарання судами не враховано, що злочини він вчинив у зв`язку з тяжким фінансовим становищем його сім`ї.
Встановлені обставини та мотиви Суду
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 ст. 186 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряла, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень в цій частині не оскаржуються.
Доводи касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 , згідно з указаною нормою закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу засудженого (раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, ніде не працює, має на утриманні дитину інваліда, свою вину у вчиненні злочинів не визнав, завдані потерпілим збитки не відшкодував, ухилявся від суду та перешкоджав здійсненню правосуддя), пом`якшуючу покарання обставину (молодий вік), та відсутність обставин, що його обтяжують. Крім того, врахував суд, роль засудженого ОСОБА_4 при вчиненні злочинів.
Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті за якою його засуджено з реальним його відбуванням.
Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про можливість пом`якшення засудженому ОСОБА_4 покарання. В обґрунтування такого висновку, цей суд послався на те, що ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, має неповнолітню дитину, під час апеляційного розгляду визнав свою вину та розкаявся у вчинених злочинах. Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції, не знайшовши підстав для застосування положень статей 69, 75 КК, призначив засудженому мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК, визначивши остаточний його строк за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК.
За таких обставин, колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість пом`якшення засудженому ОСОБА_4 покарання і, що саме таке покарання (його вид і розмір) за умов реального його відбуванням, буде необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, своє рішення апеляційний суд належним чином мотивував.
Рішення суду про зарахування засудженому невідбутого покарання за попереднім вироком і визначення остаточно покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК колегія суддів касаційного суду вважає правильним.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Переконливих доводів, про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків про визначення виду й розміру призначеного покарання засуджений у касаційній скарзі не навів.
Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 11 липня 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3