Справа №635/6707/17
Провадження №1-кс/635/1469/2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю слідчого - ОСОБА_3
заінтересованої особи - ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 жовтня 2017 року до чергової частини Любитнського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області від служби 102 надійшло повідомлення про те, що в сервісному центрі МВС України №6350, який розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Пісочин, вул.Надії, 15, експертом Харківського НДЕКЦ МВС України під час обстеження автомобілю "Mersedes Benz" державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засоба НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено зміну номеру кузову.
27 жовтня 2017 року слідчим СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 був проведений огляд зазначеного транспортного засобу і він був тимчасово вилучений у володаря.
Згідно з висновком експертів №21/6350/29Д від 27 жовтня 2017 року ідентифікаційний номер кузова досліджуваного автомобіля "Mersedes Benz" державний номерний знак НОМЕР_1 , 1992 року випуску, піддавався зміні шляхом нанесення всього номеру "WDB1400501А064908 шрифтом, який не відповідає вимогам заводу-виробника (кустарно).
В обгрунтування клопотання слідчий зазначає, що ненакладення арешту на зазначене в клопотанні майно унеможливлює виконання завдання кримінального провадження, у тому числі щодо повернення їх шляхом подачі цивільного позову у кримінальному провадженні.
Заслухавши пояснення слідчого та прокурора, які підтримали заявлене клопотання, пояснення заінтересованої особи, який заперечував проти задоволення клопотання, вивчивши надані документи та матеріали, якими обґрунтоване клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, суд приходить до висновку про те, що клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно, що є предметом кримінального правопорушення.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна являється заходом забезпечення кримінального провадження, який у відповідності до вимог ч.1 ст.132 КПК України застосовується на підставі ухвали слідчого судді.
Суд зазначає, що слідчим у судовому засіданні надані докази того, що ідентифікаційний номер кузову автомобілю, на який він просить накласти арешт з метою забезпечення подальшого проведення досудового розслідування за фактом скоєння злочину, передбаченого ст.290 КК України.
Однак, у відповідності з вимогами ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніш наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуте особі, у якої його було вилучено.
Як встановлено у судовому засіданні 27 жовтня 2017 року слідчим СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 було проведено огляд місця події, під час якого було вилучено автомобіль "Mersedes Benz" державний номерний знак НОМЕР_1 , 1992 року випуску (а.с.10-12).
Однак, як вбачається з конверту, в якому до суду надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучений транспортний засіб, зазначене клопотання було здано до відділення поштового зв"язку лише 10 листопада 2017 року, тобто через два тижні після тимчасового вилучення автомобілю, що є грубим порушенням норм діючого КПК України.
За таких обставин суд вважає, що законних підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно не має.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п"яти днів зі дня проголошення ухвали.
Суддя ОСОБА_1