Справа № 148/1427/17
Провадження №1-кп/148/221/17
13 жовтня 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
22 червня 2017 року близько 09.00 год. ОСОБА_4 , знаходячись у громадському місці, на території Колгоспного ринку у м. Тульчині по вул. Спартака, 1, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з явною неповагою до суспільства, яка виразилась в ігноруванні правил поведінки, моральності, в присутності інших людей, використовуючи нікчемний привід, а саме те, що ОСОБА_6 показала на його адресу непристойний жест, з особливою зухвалістю наніс останній удар правою рукою збоку в ліву частину обличчя, внаслідок якого остання, втративши рівновагу, впала на асфальтобетонне покриття. Крім того, при вчиненні злочину, передбаченого, 1 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 , діючи умисно та безпричинно, спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому латеральної стінки лівої гайморової пазухи з ознаками ексудації, перелому дуги лівої виличної кістки, лівобічного травматичного викривлення перегородки носу, крововиливу під білкову оболонку лівого ока, забою мяких тканин та синця в області обличчя, які згідно висновку експера № 55 від 06.07.2017 року відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинилий тривалий (більш як 21 день розлад здоров`я).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав за обставин, викладених в обвинувальному акті. Суду пояснив, що дійсно 22 червня 2017 року близько 09.00 год. він, знаходячись в громадському місці, на території Колгоспного ринку у м. Тульчині по вул. Спартака, 1, порушуючи громадський порядок, ігноруючи правила поведінки та моральності, під приводом того, що ОСОБА_6 показала на його адресу непристойний жест, наніс їй удар правою рукою збоку в ліву частину обличчя, внаслідок якого остання, втративши рівновагу, впала на асфальтобетонне покриття та в результаті чого отримала тілесні ушкодження. Щиро розкаявся у вчиненому, пояснивши, що зробив для себе відповідні висновки. Зазначив, що він є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. У зв`язку з цим просив застосувати відносно нього Закон України "Про амністію у 2016 році" та звільнити його від відбування покарання за вчиненні злочини на підставі п. "в" ст.1 даного закону.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просила звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році", посилаючись на те, що у нього є неповнолітній син.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.296 КК України, призначивши йому відповідне покарання за ці злочини. Не заперечив проти звільнення останнього від відбування покарання на підставі п "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належними чином.
Враховуючи, що учасники судового провадження визнають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь - які сумніви у добровільності їх позиції, розяснивши їм, що згідно ч. 3 ст. 349 КПК України у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд розцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 як належний. допустимий та достатній доказ його вини, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини злочинів, а саме: умисні дії ОСОБА_4 щодо порушення громадського порядку та спричинення тілесних ушкоджень потерпілій.
Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що їх слід кваліфікувати за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розхлад здоровя та за за ч.1 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
При встановлених обставинах та досліджених доказах у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.
При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до нетяжких та середньої тяжкої злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який щиро розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітнього сина.
Обставинами, які відповідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді 2-х років обмеження волі, за ч. 1 ст. 296 КК України у виді 1-го року обмеження волі.
Остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 є батьком неповнолітнього сина, який знаходиться на його утриманні, не позбавлений батьківських прав, раніше не судимий, суд вважає можливим звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він вчинив злочини невеликої та середньої тяжкості.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженнію відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, КПК України, ст. 1 Закону України «про амністію у 2016 році», суд, -

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;
- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;
Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Суддя ОСОБА_1