У Х В А Л А

04.10.2017 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ст. слідого слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором та мотивовано тим, що слідчим відділом Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0002180, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідування встановлено, що згідно договору купівлі-продажу будинку від 21 жовтня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі №3691 та посвідченого нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , між сторонами: продавцем ОСОБА_5 , проживаючою у АДРЕСА_1 , та з другої сторони- громадянином Росії ОСОБА_6 , проживаючим в АДРЕСА_2 , був укладений даний договір про продаж належного продавцеві будинку із надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . За дорученням ОСОБА_6 , будинком користувались, доглядали, здійснювали необхідні платежі, санітарне прибирання його племінники ОСОБА_5 і ОСОБА_7 . У травні 2017 року будинок, який належав на праві власності ОСОБА_8 , протиправно, без його відома на підставі підроблених реєстраційних документів, доручення, був проданий згідно договору купівлі-продажу від 20 травня 2017 року громадянином ОСОБА_9 , який ніби діяв на підставі доручення ОСОБА_5 громадянці України ОСОБА_10 .

В матеріалах кримінального провадження наявний договір купівлі продажу житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , згідно якого продавцем являється громадянка ОСОБА_5 , яка продала вище вказаний будинок громадянину ОСОБА_6 , який являється покупцем згідно даного договору, який був посвідчений нотаріусом Ужгородського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_4 .

По даному факту було допитано в якості потерпілого громадянина ОСОБА_11 , який повідомив що в 1995 році він придбав особисто за свої належні кошти 2 земельні ділянки в АДРЕСА_4 , для здійснення будівництва житлового будинку, таким чином дані земельні ділянки були оформлені на нього та на його дружину громадянку України ОСОБА_12 . Придбавши дані земельні ділянки почав будувати будинок і за період 7 років побудував приватний будинок на даних двох земельних ділянок, та увів в експлуатацію. В подальшому в 2004 році вирішив свою частину в зв`язку з виїздом на постійне проживання, в м. Київ переоформити на свою племінницю громадянку Росії ОСОБА_13 , здійснивши офіційне переоформлення через нотаріуса. В подальшому таке саме переоформлення здійснила і його дружина, яка була власницею другої частини будинку. Таким чином громадянка ОСОБА_13 стала офіційною власницею всього будинку а саме його двох частин. На теперішній час ці дві частини будинку було об`єднано та присвоєно єдиний номер АДРЕСА_3 .

В 2010 році громадянка ОСОБА_13 згідно договору купівлі продажу продала будинок рідному братові громадянину Росії ОСОБА_6 . Переоформлення даного будинку здійснювала нотаріус м. Ужгорода громадянка ОСОБА_4 . Але після здійснення оформлення даного будинку громадянин ОСОБА_6 , виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію, де і проживав до цього, залишивши вище вказаний будинок на догляд племінниці гр. ОСОБА_13 та племіннику ОСОБА_14 . І таким чином догляд за будинком вище вказаними особами здійснювався до теперішнього часу. В 2015 році між братом та племінником гр. ОСОБА_14 виникла сварка в зв`язку з невиконанням племінником покладених на нього обов`язків, в результаті чого племінника було усно відсторонено від догляду за будинком та всіх інших покладених на нього раніше зобов`язань.

Так нещодавно а саме в червні місяці 2017 року, стало відомо, що вище вказаний будинок незаконно переоформлений племінницею громадянкою ОСОБА_13 , яка до нього вже не мала ніякого відношення так як єдиним та офіційним власником являється ОСОБА_14 , надала довіреність представляти свої інтереси громадянину Павлей точні анкетні дані якого не відомо, який в свою чергу переоформив на основі довіреності від громадянки ОСОБА_13 , будинок на громадянку ОСОБА_10 , таким чином даними особами було незаконно відчужено.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав встановлено, що згідно договору купівлі та продажу №809 виданого 20.05.2017 року, нотаріусом ОСОБА_15 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу, власником даного будинку стала громадянка ОСОБА_10 .

З метою підтвердження чи спростування факту, що було два рази продано один і той самий будинок, було отримати тимчасовий доступ до речей, що містяться в приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно нотаріальної справи, яка була отримана тимчасовим доступом на підставі ухвали винесеною суддею Ужгородського міськрайонного суду №308/8795/17, встановлено факт того, що будинок який розташований за адресою АДРЕСА_3 , з прилеглою до нього територією, був проданий згідно договору купівлі продажу 20 травня 2017 року, громадянином ОСОБА_16 , який діяв на підставі доручення, яке надавало право розпоряджатися рухомими та нерухомим майном доручителя, наданого громадянкою ОСОБА_5 , яке було завірено та надано 19 травня 2017 року, громадянці ОСОБА_10 . Як випливає з отриманої слідством нотаріальної справи даний вище вказаний будинок було продано та укладено договір купівлі продажу №809 завірений нотаріусом ОСОБА_15 , на підставі набутого права власності громадянкою ОСОБА_5 згідно договору купівлі продажу укладеного 16 червня 2004 року завіреного приватним нотаріусом ОСОБА_17 .

Таким чином невстановлені особи слідством з прямим умислом, з метою незаконного збагачення, створивши всі умови та обставини, щоб приватний нотаріус не беручи до уваги, або не маючи відомостей, про те що згідно договору купівлі продажу який був укладений 1 жовтня 2010 року, між громадянкою ОСОБА_5 та громадянином ОСОБА_6 приватний будинок за адресою АДРЕСА_3 , належить громадянину ОСОБА_6 . Зміг вільно без виставлених заборон посвідчити договір купівлі-продажу, чим незаконно відчужити будинок, від його законного власника до третіх осіб, без відома та згоди власника.

По даному факту було допитано в якості свідка громадянина ОСОБА_9 , який як відомо слідству здійснив на підставі доручення, правочин а саме уклав договір купівлі-продажу на будинок за адресою АДРЕСА_3 . Який при цьому повідомив, що одного дня а саме це було в 2007 році він познайомився з громадянином, як мені здається Росії ОСОБА_18 , та його дятьком ОСОБА_19 , які на той час перебували в м. Ужгороді. З того періоду часу вони товаришували з сімєю ОСОБА_20 . Одного дня а саме в 2010 році громадянин ОСОБА_21 поїхав на постійне місце проживання в м. Київ, залишивши при цьому доглядати на свого плимінника громадянина ОСОБА_22 та плиміницю ОСОБА_23 , які залишились проживати в м. Ужгороді, належний йому та його братові ОСОБА_24 громадянину Росії, майно що знаходилось в м. Ужгороді, а саме будинок по АДРЕСА_3 . Таким чином з того періоду часу громадянин ОСОБА_25 та ОСОБА_26 займались доглядом за будинком. Одного дня а саме це було 20 травня 2017 року на мобільний зателефонував незнайомий громадянин який повідомив при розмові, що він говорить від ОСОБА_27 та ОСОБА_28 і попросив про послугу а саме бути представником ОСОБА_28 в підписанні документа, якого саме не повідомив. На запропоноване громадянин ОСОБА_16 , погодився так як ОСОБА_7 неодноразово допомагав йому, даний невідомий громадянин повідомив, що необхідно зайти до нотаріуса та занести копію свого паспорта, таким чином приніс паспорт в нотаріальну кантору яку він сказав, а саме нотаріус за адресою м. Ужгород вул. Проспект Свободи 40, в нотаріальній канторі нікого не було, нотаріус був повідомлений про те, що прийде громадянин ОСОБА_16 , та видав доручення не питаючи при цьому нічого, взявши це доручення відразу побачив, що на даному доручені знаходиться підпис ОСОБА_5 , не придавши цьому уваги попрямував відразу до нотаріуса ОСОБА_29 де вже чекали нотаріус ОСОБА_29 , невідома громадянка, яка як виявилось є ОСОБА_30 та ще один громадянин якого бачив вперше, який як здалося представляв інтереси ОСОБА_7 та ОСОБА_28 , Таким чином нотаріусом Кішкіним було укладено договір купівлі продажу де громадянин ОСОБА_16 , представляв інтереси ОСОБА_31 в продажі будинку, який було продано ОСОБА_32 , а саме будинок за адресою АДРЕСА_3 ., після підписання договору, екземпляр договору залишився в ОСОБА_33 .

По даному факту було опитано громадянку ОСОБА_5 яка повідомила, що будинок який розташований за адресою АДРЕСА_3 , наскільки може згадати 16 червня 2004 році, придбала згідно договору купівлі-продажу в громадянки ОСОБА_34 . Який в подальшому перебував у її власності до 2010 року, а саме 21 жовтня 2010 році даний вище вказаний будинок був нею проданий громадянину ОСОБА_6 , мешканцю на цей момент м. Москва Російської Федерації. Як в подальшому громадянин ОСОБА_6 розпоряджався належним йому будинком їй не відомо.

Таким чином враховуючи вище наведене, та те що встановлено факт того, що будинок за адресою АДРЕСА_3 , був два рази проданий, невідомими особами було здійснено ряд умисних дій направлених на досягнення результату а саме незаконного відчуження вище вказаного будинку з прилеглою до нього територією, чим своїми діями завдали матеріального та морального збитку його законному власнику громадянину ОСОБА_6 , а тому з метою з метою унеможливити подальший продаж даного будинку третім особам необхідно, як захід забезпечення кримінального провадження накласти на будинок що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , арешт.

В судовому засіданні слідчий підтримав подане ним клопотання та просив суд таке задовільнити.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України:. Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Заслухавши пояснення слідчого з приводу внесеного клопотання, дослідивши матеріали клопотання,суд приходить до висновку , що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи якій можуть належати майно , як його арешт а тому клопотання є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.170,171-173,309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання -задовольнити.

Накласти арешт на: будинок з прилеглою до нього територією за адресою АДРЕСА_3 - шляхом заборони використовувати, відчужувати, розпоряджатися будь-яким чином зазначеним нерухомим майном.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції можна подати протягом п`яти днів з дня її проголошення (особою, яка не була присутньою на оголошенні протягом пяти днів з дня отримання її копії).

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_1