У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2017 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000352 старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_7 , погоджене прокурором, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом прокуратури Закарпатської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000352 від 05.10.2017 за підозрою ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , працюючи на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції Тячівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області, будучи службовою особою правоохоронного органу, вчинив умисний, корупційний злочин у сфері службової діяльності, при наступних обставинах.
Так, 15.10.2017 о 13.59 год. ОСОБА_5 , знаходячись в службовому автомобілі марки ВАЗ 21214 (Нива) р.н.з. НОМЕР_1 , на АЗС №3К32 ТОВ «ОККО-Рітейл», за адресою: м. Тячів, вул. Польова, 2а, Закарпатської області, умисно, з корисливих мотивів, які полягали у його особистому протиправному збагаченні, діючи за попередньою змовою в групі із слідчим СВ Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 , вимагав та одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США, за прийняття слідчим ОСОБА_8 рішення про закриття стосовно ОСОБА_9 кримінального провадження розпочатого за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

15.10.2017 о 14.14 год. ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України. 15.10.2017 о 22.19 год. ОСОБА_5 повідомлений про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України.

Вина ОСОБА_5 підтверджується заявою про злочин ОСОБА_9 та його показаннями в яких він викриває протиправні наміри ОСОБА_5 , протоколами вручення ОСОБА_9 грошових коштів від 15.10.2017 в сумі 500 доларів США та спеціальних технічних засобів від 15.10.2017, протоколом затримання ОСОБА_5 від 15.10.2017, протоколом огляду службового автомобіля ВАЗ 21214 (Нива) н.р.з. НОМЕР_1 , в ході чого було виявлено та вилучено предмет неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США, 5 купюр номіналом по 100 доларів США кожна серією та номером KH19454195A, FB74471485B, LF67129475J, LA04260687B, LF27605140D, та іншими матеріалами кримінального провадження.

15.10.2017 в ході затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, яке було проведено біля будівлі Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, за адресою: м. Тячів, вул. Жовтнева,1, в останнього виявлено та вилучено: змиви з правої та лівої долонь рук ОСОБА_5 ; службове посвідчення №0071880 від 15.08.2017 видане на прізвище ОСОБА_5 , його службовий жетон 0071880; три пластикові картки Приватбанку за номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки Самсунг Дуос синього кольору із сім картками НОМЕР_5 та НОМЕР_6 ; особисті грошові кошти ОСОБА_5 в сумі 1100 грн., із яких 2 купюри номіналом по 500 грн., 1 купюра номіналом 50 грн., 1 купюра номіналом 20 грн., 1 купюра номіналом 10 грн., 3 купюри номіналом 5 грн., 1 купюра номіналом 2 грн., 3 купюри номіналом 1 грн.; аркуш паперу із записами у вигляді номерів мобільних телефонів, адреси, та цифр «750»; мобільний телефон марки Айфон-6 із сім карткою НОМЕР_7 .

Слідчий вказує, що службове посвідчення ОСОБА_5 та його службовий жетон містять відомості про особу ОСОБА_5 та підтверджують те, що він на момент вчинення злочину є працівником правоохоронного органу поліції, за таких обставин, у відповідності до ст. 98 КПК України, вони мають значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.
Особисті грошові кошти ОСОБА_5 в сумі 1100 грн., його три картки Приватбанку, на рахунках яких можуть міститися грошові кошти, та його особистий мобільний телефон марки Айфон-6 слід арештувати, оскільки санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає конфіскацію майна.

Мобільний телефон марки «Самсунг Дуос» із двома сім-картками, був використаний як засіб вчинення кримінального правопорушення, оскільки за його допомогою ОСОБА_5 телефонував ОСОБА_9 та домовлявся з ним про місце зустрічі та час передачі неправомірної вигоди, а тому даний мобільний телефон із сім картками у відповідності до ст. 98 КПК України має значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.
Аркуш паперу із записами у вигляді номерів мобільних телефонів, адреси, та цифр «750» також слід арештувати, оскільки вони можуть мітити інформацію про вчинення ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень, у тому числі пов`язаних з корупцією, а тому вони потребують додаткової перевірки слідчим шляхом в ході розслідування даного кримінального провадження. У випадку встановлення та підтвердження вказаних фактів даний аркуш паперу та інформація на ньому буде мати значення речового доказу.

Слідчий у клопотання зазначає, що виникла необхідністю у зверненні до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи зазначене, слідчий просить накласти арешт на майно тимчасово вилучене в ході затримання ОСОБА_5 , яке мало місце 15.10.2017 біля будівлі Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, за адресою: м. Тячів, вул. Жовтнева,1, зокрема: службове посвідчення №0071880 від 15.08.2017 видане на прізвище ОСОБА_5 , його службовий жетон 0071880; три пластикові картки Приватбанку за номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки Самсунг Дуос синього кольору із сім-картками НОМЕР_5 та НОМЕР_6 ; особисті грошові кошти ОСОБА_5 в сумі 1100 грн.; аркуш паперу із записами у вигляді номерів мобільних телефонів, адреси, та цифр «750»; мобільний телефон марки Айфон-6 із сім карткою НОМЕР_7 .

Під час розгляду клопотання про арешт майна у судовому засіданні прокурор та слідчий заявлене клопотання підтримали та просили таке задовольнити.

В судовому засіданні та його захисник заперечили частково проти клопотання, а саме просили повернути володільцю картки Приватбанку за номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки Айфон-6 із сім карткою НОМЕР_7 ; грошові кошти ОСОБА_5 в сумі 1100 грн., оскільки такі є його власністю та не мають значення речових доказів.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора з приводу внесеного ним клопотання, пояснення володільця майна та його захисника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

З матеріалів клопотання встановлено, що слідчим відділом прокуратури Закарпатської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000352 від 05.10.2017 за підозрою ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України.

15.10.2017 року в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000352 під час затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, яке було проведено біля будівлі Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, за адресою: м. Тячів, вул. Жовтнева,1, в останнього виявлено та вилучено: змиви з правої та лівої долонь рук ОСОБА_5 ; службове посвідчення №0071880 від 15.08.2017 видане на прізвище ОСОБА_5 , його службовий жетон 0071880; три пластикові картки Приватбанку за номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки Самсунг Дуос синього кольору із сім картками НОМЕР_5 та НОМЕР_6 ; особисті грошові кошти ОСОБА_5 в сумі 1100 грн., із яких 2 купюри номіналом по 500 грн., 1 купюра номіналом 50 грн., 1 купюра номіналом 20 грн., 1 купюра номіналом 10 грн., 3 купюри номіналом 5 грн., 1 купюра номіналом 2 грн., 3 купюри номіналом 1 грн.; аркуш паперу із записами у вигляді номерів мобільних телефонів, адреси, та цифр «750»; мобільний телефон марки Айфон-6 із сім карткою НОМЕР_7 .

Слідчим доведено, що вилучені під час затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, яке було проведено біля будівлі Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, за адресою: м. Тячів, вул. Жовтнева,1, речі та документи, мають значення речових доказів у кримінальному проваджені №0000352 та відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки могли, зберегли на собі його сліди, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також слідчий суддя враховує, що арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на три пластикові картки Приватбанку за номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з наступних підстав.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Слідчим суддею встановлено, що слідчий просить накласти арешт на банківські картки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 02 жовтня 1992 року, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-Ш від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 07 грудня 2000 року документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. При цьому одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо), які являють собою емітовані в установленому законодавством порядку пластикові чи іншого виду картки, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банка) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки.

Аналогічні положення містяться і в «Положенні про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженому постановою Правління НБ України від 30 квітня 2010 року № 223, за яким спеціальним платіжним засобом, поряд з іншими, також визнається платіжна картка, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якого її держатель здійснює платіжні операції, установлені договором з емітентом банком, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних платіжних засобів, тобто проводить операції з їх випуску ( п. 1.4).

Також відповідно до вимог зазначеного «Положення» емітент може надавати фізичним особам, які не здійснюють підприємницької діяльності, особисті спеціальні платіжні засоби, а тим, хто є суб`єктами господарювання, корпоративні спеціальні платіжні засоби, у тому числі і платіжні картки, які є власністю емітента (банка) і можуть передаватися у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується цей платіжний засіб (п.п. 2.2, 2.3).

При цьому передбачено, що платіжна картка, яка видається банком, повинна містити обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, тобто містити нанесений шляхом друку або тиснення ідентифікаційний номер як банку, так у графічному або електронному вигляді і ідентифікаційні дані держателя (п. 2.9).

Держатель спеціального платіжного засобу платіжної картки, для забезпечення безпеки здійснення платіжних операцій з її використанням, зобов`язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України, правил користування ним та умов договору, укладеного з емітентом (банком), дотримувати правила безпеки та не допускати використання цього засобу сторонніми особами, для чого повинен надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН-код та інші засоби, що дають змогу користуватися ним, а у випадку його втрати зобов`язаний негайно повідомити про це емітента (банк), який повинен негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу з внесенням до стоп-списку і його вилучення ( п.п. 2.4, 2.5, 2.6, 6.1, 6.6).

Аналіз зазначених норм законів та нормативно-правових актів свідчить про те, що за своїм юридичним значенням (правовим режимом) та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти засоби доступу до банківських рахунків.

Оскільки пластикова картка є лише засобом доступу до розрахункового рахунку, де можуть зберігатися грошові кошти, накладення арешту на неї у даному випадку є незаконним.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000352 старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_7 , погоджене прокурором, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 15.10.2017 року під час затримання ОСОБА_5 , біля будівлі Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, за адресою: м. Тячів, вул. Жовтнева,1, майно, а саме: службове посвідчення №0071880 від 15.08.2017 видане на прізвище ОСОБА_5 , його службовий жетон 0071880; мобільний телефон марки Самсунг Дуос синього кольору із сім-картками НОМЕР_5 та НОМЕР_6 ; особисті грошові кошти ОСОБА_5 в сумі 1100 грн.; аркуш паперу із записами у вигляді номерів мобільних телефонів, адреси, та цифр «750»; мобільний телефон марки Айфон-6 із сім карткою НОМЕР_7 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1