Справа № 405/2178/17
УХВАЛА
15 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

адвоката: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0013799 від 05.11.2016 року за обвинуваченням неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали Ленінського райсуду м. Кіровограда від 22 грудня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою терміном на шістдесят днів до 19 лютого 2018 року.

Під час судового розгляду постало питання щодо доцільності тримання під вартою неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки термін перебування під вартою обвинуваченого спливає 19.02.2018 року.

Прокурор в судовому засіданні зазначила про доцільність продовження тримання неповнолітн ього обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні цілого ряду корисливих злочинів, які є тяжкими. Крім цього прокурор зазначила, що неповнолітній обвинувачений не навчався, не займався суспільно-корисною працею, не має постійного джерела доходу, що може бути ризиком вчинення нового злочину. Просила продовжити термін тримання обвинуваченого під вартою строком на 60 днів.

Адвокат та обвинувачений заперечили проти продовження строку тримання під вартою. Так адвокатом зазначено, що неповнолітній ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою, за цей період зробив для себе належні висновки, усвідомив наслідки своїх дій і зробив для себе висновок, що в подальшому вчиняти протиправні дії не буде. Вважає, що до ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши доводи прокурора, думку адвоката та обвинуваченого, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, виходячи із такого.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.37 Конвенції про права дитини, арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюється згідно з законом та використовується лише як крайній захід.

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Вирішуючи питання щодо продовження неповнолітньому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить не лише з вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, а й правових позицій Європейського суду з прав людини. Згідно рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України», зазначено, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Крім цього, при вирішенні даного питання, судом враховано, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 р. у справі «Лабіта проти Італії»). Також судом враховано обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого та існування ризиків кримінального провадження.

Разом з цим, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 р. у справі «Свершов проти України») та враховано вік обвинуваченого, стан здоров`я, майновий стан. Так, неповнолітній ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого, корисливого кримінального правопорушення, відносно ОСОБА_6 у провадженні суду перебувають інші кримінальні справи за обвинуваченням у вчиненні умисних корисливих злочинів. Вказані обставини свідчатьпро схильність ОСОБА_6 до вчинення злочинів та може бути ризиком вчинення іншого кримінального правопорушення та ризиком переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення. Судом взято до уваги та враховано ту обставину, що обвинувачений до затримання не займався суспільно-корисною працею, не навчався, не мав постійного джерела доходу, що є свідченням про відсутність міцних сталих зв`язків.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 знаходячись на волі, може перешкоджати встановленню істини по справі, переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення.

З метою виконання неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити тримання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 15 квітня 2018 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання під вартою неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк шістдесят днів до 15 квітня 2018 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити до ДУ «Кропивницька установа виконання покарань» (№14).

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1