АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 213/1127/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/152/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року по кримінальному провадженню внесеного до ЄРДР за № 0000372 від 02.03.2017 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянин України, не працює, не одружений, освіта професійно-технічна, раніше неодноразово судимий:
- 15.10.1997 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.ст. 140 ч.3, 141 ч.2, 140 ч.2, 193 ч.І, 193 ч.3, 81ч.4, 44, 42 КК України ( в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі, звільнився 23.06.2001 року по відбуттю строку покарання;
- 25.07.2002 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.4, 186 ч.2, 187 ч.2, 187 ч.4, 357 ч.3, 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 15.01.2010 року по відбуттю строку покарання;
- 24.09.2010 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 309 ч.1 КК України, з застосуванням ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі умовно, з іспитовим строком на 1 рік;
- 29.09.2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 307 ч.2, 315 ч.2, 70 ч. 1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, з застосуванням ст. 71 КК України частково приєднаний не відбутий строк за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.09.2010 року, та остаточно до відбуття 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 17.02.2017 року по відбуттю строку покарання, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Учасники судового провадження:
Прокурор - ОСОБА_7
Обвинувачений - ОСОБА_6
Захисник - ОСОБА_8 .
Потерпіла - ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю фактичних обставин матеріалам, які містяться в кримінальному провадженні.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.
Строк покарання обчислювати з 10.01.2018 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 час перебування під вартою з 02.03.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21.06.2017 року до 10.01.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Питання з речовими доказами та процесуальними витратами вирішене.
Вироком Інгулецькогорайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за наступних обставин.
Обвинувачений ОСОБА_6 01.03.2017 року, у вечірній час, знаходився за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_10 - в кімнаті АДРЕСА_2 , де разом з ними були - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , останні вживали спиртні напої. Під час спілкування, між ОСОБА_6 , та ОСОБА_11 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбулася сварка.

В процесі сварки, близько о 21:00 годині 01.03.2017 року, ОСОБА_6 , реалізуючи раптово виниклий намір на заподіяння ОСОБА_11 смерті, за мотивами неприязні до нього, знаходячись біля вхідних дверей до кімнати № НОМЕР_1 в приміщенні загального коридору, розташованого на третьому поверсі гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_3 , утримуючи у руці кухонний ніж, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, завдав потерпілому ОСОБА_11 , який стояв звернутим до нього обличчям, одного удару клинком даного ножа в ділянку грудної клітини ліворуч - місце розташування життєво-важливого органу людини - серця.

02.03.2017 року о 00:15 годин, ОСОБА_11 , внаслідок отриманого тілесного ушкодження, в приміщені торакального відділення КЗ "Криворізька міська клінічна лікарня №2" ДОР" помер. В результаті умисних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_11 , згідно висновків судово-медичної експертизи №394 від 23.03.2017 року та додаткової судово-медичної експертизи трупу № 394/1 від 30.03.2017 року, заподіяне тілесне ушкодження, яке за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_11 настала в результаті колото-різаної рани груді, яка ускладнилася гострою крововтратою.

Суд виключив з обвинувачення, та з обтяжуючих обставин, твердження органів досудового слідства, що ОСОБА_6 вчинив вказаний злочин в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вказане не знайшло підтвердження в судовому засіданні, та спростовується медичним висновком від 02.03.2017р., відповідно до якого у ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду у зв`язку з тим, що не було доказано його винність у інкримінованому йому злочині.
Окрім того зазначає про те, що жоден свідок, який був допитаний в суді першої інстанції не вказав на те, що саме він вчинив цей злочин.
Також вказує про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на ножі не було жодних відбитків, і те, що він з самого початку вказував, що він не вчиняв цього злочину.
Під час апеляційного розгляду прокурор заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, просила вирок суду залишити без змін.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити у повному обсязі.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді потерпіла заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, вважала, що обвинуваченому призначено занадто м`яке покарання.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення полягає в тому, що воно повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судом дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення по даному кримінальному провадженні об`єктивної істини.
Суд апеляційної інстанції, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтованим та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджується між собою.

Суд першої інстанції дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені докази, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який суд апеляційної інстанції вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини обвинуваченого.
Так, свідок ОСОБА_10 , будучи допитаним у судовому засіданні першої інстанції, пояснив, що 01.03.2017р. були поминки, та він з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 були в кімнаті 67 у гуртожитку по АДРЕСА_3 . У ОСОБА_11 з ОСОБА_6 почався конфлікт через ОСОБА_17 . ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виходили на кухню, вони там кричали, поштовхались, він їх розборонив та вони пішли в кімнату. Вігурський сказав, що йде до туалету, повернувся та покликав ОСОБА_11 . Вони вийшли, та пізніше він почув крики ОСОБА_15 «помогите». Вийшли з кімнати. Першими з кімнати виходили: він та свідок ОСОБА_13 . Він побачив ОСОБА_16 над ОСОБА_15 , ОСОБА_16 кинув ніж в сторону та почав тікати. Він з іншими мешканцями схопили ОСОБА_16 та утримували до приїзду поліції.

Свідкок ОСОБА_14 , будучи допитаним у судовому засіданні першої інстанції, пояснив, що 01.03.2017р. він в кімнаті АДРЕСА_2 , з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , поминали товариша. У ОСОБА_16 виник конфлікт з ОСОБА_15 , вони виходили з кімнати. Пізніше він чув крик «помогите», всі вийшли з кімнати, та він побачив ОСОБА_15 на підлозі в коридорі, неподалік був ніж, а ОСОБА_16 тримали ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в коридорі неподалік від ОСОБА_15 . ОСОБА_11 був в свідомості, казав «за что». Свідок ОСОБА_14 зазначив, що за кілька днів до цього ОСОБА_6 у нього брав кухонний ніж, та на підлозі в коридорі лежав саме цей ніж.
Свідок ОСОБА_12 , будучи допитаним у судовому засіданні першої інстанції, пояснив, що 01.03.2017р. був в кімнаті 67 у гуртожитку з ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 . ОСОБА_11 звинувачував свідка у крадіжці, а ОСОБА_16 почав його захищати. Він пішов до своєї кімнати, в його присутності бійок не було, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 були в кімнаті №67. Пізніше ОСОБА_20 зайшов до нього в кімнату та сказав, щоб він пішов та подивився, що ОСОБА_16 зробив з ОСОБА_11 . Він піднявся та побачив, що ОСОБА_16 тримають ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , бачив пораненого ОСОБА_15 на підлозі.
При додатковому допиті ОСОБА_12 суду пояснив, що не завдавав ОСОБА_11 удару ножем 01.03.2017р., зазначив, що ОСОБА_6 його обмовляє. Пояснив, що 01.03.2017р. після словесного конфлікту між ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , він пішов до себе в кімнату, та вийшов звідти лише коли до нього в кімнату прийшли та повідомили, що відбулось з ОСОБА_11 .
Свідкок ОСОБА_21 , будучи допитаним у судовому засіданні першої інстанції, пояснив, що 01.03.2017р. спав, почув шум, вийшов з кімнати та побачив ОСОБА_15 на підлозі, також побачив в коридорі лежав ніж невеликий біля стіни, а ОСОБА_16 тримали мешканці гуртожитку. ОСОБА_22 йому сказав, що ОСОБА_16 вдарив ножем ОСОБА_23 .
Свідок ОСОБА_24 , будучи допитаним у судовому засіданні першої інстанції, пояснив що 01.03.2017р. на 3 поверсі в гуртожитку по АДРЕСА_3 , ввечері чув крики з кухні, пішов туди бачив там ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які кричали - він попросив їх поводитись тихіше та пішов в свою кімнату. Хвилин через 20, знову почув шум, вийшов в коридор та побачив, що ОСОБА_11 лежить поранений на підлозі, а ОСОБА_6 тримають та б`ють мешканці гуртожитку, ніж не бачив.
Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаним у судовому засіданні першої інстанції, пояснив, що 01.03.2017р. він, ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , були в кімнаті АДРЕСА_2 . ОСОБА_11 виганяв ОСОБА_17 та звинувачував його у крадіжках, а ОСОБА_6 почав захищати ОСОБА_17 та казати, що ОСОБА_11 також колись крав. Між ОСОБА_16 та ОСОБА_15 почався словесний конфлікт. ОСОБА_16 та ОСОБА_15 виходили до кухні з`ясовувати стосунки. Він чув звуки бійки. Вони в кімнаті почули крики з коридору, вийшли, він виходив одним із перших. На підлозі лежав ОСОБА_15 , та поряд був ОСОБА_6 , який почав одразу тікати. ОСОБА_6 мешканці гуртожитку повалили на підлогу та тримали так до приїзду поліції, не виключає можливості тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 через те, що його тримали мешканці гуртожитку до приїзду поліції. Неподалік від ОСОБА_6 на підлозі він бачив ніж. ОСОБА_15 в той час був в свідомості, та пояснив свідку ОСОБА_13 , що ОСОБА_6 вдарив його ножем. Він давав ОСОБА_11 свій телефон, та ОСОБА_11 телефонував лікарю ОСОБА_26 .
Свідок ОСОБА_26 , будучи допитаним у судовому засіданні першої інстанції, пояснив, що 01.03.2017р. йому зателефонував з номера телефона ОСОБА_13 ОСОБА_11 , та розповів, що ОСОБА_27 вдарив його ножем в грудну клітину, ОСОБА_11 питав що йому робити з раною. Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні вказав на ОСОБА_6 , що це ОСОБА_27 про якого йому в телефонній розмові повідомив ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_28 впізнав його, оскільки він раніше бачив ОСОБА_6 біля гуртожитку, та на нього свідку ОСОБА_28 вказував ОСОБА_11 , та казав, що у них конфлікт.
Ці показання були правильно оцінені судом першої інстанції та ґрунтовно покладені в основу оскаржуваного вироку суду зважаючи на те, що вони є логічними, послідовними та узгоджуються між собою та з іншими доказами.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв вбивства ОСОБА_11 , оскільки вони спростовані показаннями вищевказаних свідків, та й показаннями самого обвинуваченого, які узгоджуються з доказами дослідженими судом першої інстанції.

Так, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 22.03.2017р., та дослідженим відеозаписом вказаного слідчого експерименту, який було переглянуто в судовому засіданні, проведений за участю ОСОБА_6 , убачається, що обвинувачений пояснив, що 01.03.2017р. він перебував у гуртожитку по АДРЕСА_3 , де у нього виник конфлікт з ОСОБА_11 , вказав візуально в якій кімнаті вони знаходились, вказав, що виходили з ОСОБА_11 на кухню розмовляти, де побились, та він повідомив, що йде до своєї кімнати, але не пішов туди, та вичікував неподалік від вхідних дверей на 3й поверх ОСОБА_11 . Зазначив, що був з ножем, який завжди носив з собою. Коли ОСОБА_11 підійшов до місця де ховався він, останній вдарив його ножем один раз в грудну клітину. Ніж викинув в коридорі. Вказав візуально де наніс удар, де кинув ніж. Коли викидав ніж його побачили з кімнати, наздогнали та тримали до приїзду поліції (том № 2 а.к.п. 141 148). Висновком експерта №394/1 від 30.03.2017р. відповідно до якого ОСОБА_11 було завдано один удар у вигляді колото-різаної рани; рана прижиттєва. Комплекс ушкоджень за своїм характером відноситься до тяжкої ступеня тяжкості за ознакою небезпеки для життя. Комплекс тілесних ушкоджень виник у швидкій послідовності від однократної дії плоского клинкового предмету. Тілесних ушкоджень, що б могли вказувати на самозахист з боку потерпілого в момент посягання не виявлено. Між виявленими у ОСОБА_11 тілесними ушкодженнями та його смертю є причинно-наслідковий зв`язок. Експертом зазначено, що механізм та спосіб нанесення ушкодження потерпілому, продемонстрований ОСОБА_6 під час слідчого експерименту не суперечить анатомічній локалізації та характеру виявленого тілесного ушкодження на тілі ОСОБА_11 .З картки виїзду Швидкої медичної допомоги від 01.03.2017р. №716, вбачається, що ОСОБА_11 , вказав, що травму отримав від удару ножем в грудну клітину (том № 2 а.к.п. 84 85). Відповідно до висновка експерта №394 від 23.03.2017р., смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаної рани груді. Ушкодження утворилось від дії плоского клинкового предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями (том № 2 а.к.п. 93-96).
Більш того, обвинувачений ОСОБА_6 в судових дебатах суді першої інстанції зазначив, що він вчинив даний злочин захищаючись.
За таких обставин, саме показання вищевказаних свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_6 , з огляду на знаряддя та спосіб заподіяння тілесного ушкодження в область життєво важливого органу грудної клітини зліва, вчинив умисне вбивство, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.
Так, судом перевірялись доводи обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що з боку правоохоронних органів на нього був здійснений тиск під час проведення досудового розслідування.
Зазначені доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження та відповідно до постанови слідчого в провадженні заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області старшого радника юстиції ОСОБА_29 про закриття кримінального провадження від 29.06.2017р., згідно якої в діях працівників поліції не встановлено складу злочину (том № 3 а.к.п.111-112). Окрім того, протягом досудового розслідування у обвинуваченого був захисник, та всі слідчі дії проводились із захисником, що також дає підстави сумніватись в наявності тиску на обвинуваченого. Щодо виявлених у обвинуваченого тілесних ушкоджень, - свідки пояснювали, що ОСОБА_6 затримали мешканці гуртожитку та утримували до приїзду поліції, та що тримаючи його могли завдати тілесні ушкодження, що не заперечував обвинувачений.
Таким чином, в ході досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення провадження, тобто характеризуючи об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких мають значення для провадження, а тому висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і з достатньою повнотою досліджених судом.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, під час досудового розслідування та судового розгляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не допущено.
За встановлених судом фактичних обставин провадження, дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані правильно.
За змістом закону ст. 50, 65 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання, належним чином дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, а саме:
При призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції враховано, що він скоїв особливо тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем відбування покарання, посередньо характеризується за місцем проживання, після звільнення перебував під адміністративним наглядом; на обліку в лікаря психіатра не перебуває, раніше перебував на обліку у нарколога, знятий з-під нагляду через судимість, осудний, що видно з висновку судово-психіатричного експерта №58 від 23.03.2017 (том № 1 а.к.п. 156-163), крім того в даному висновку надана характеристика обвинуваченому та його характеризують: запальний, дратівливий, нетерпимий до зауважень. Обвинувачений офіційно не працює, не одружений, дітей не має. Освіта професійно-технічна. Раніше судимий, судимості не зняті та не погашені, даний злочин вчинив менше ніж через місяць після звільнення з місць позбавлення волі. Має місце реєстрації. Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів; у відповідності зі ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено
Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що покарання в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року є законним, обґрунтованим, вмотивованим та всупереч твердженням обвинуваченого відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року, по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000372 від 02.03.2017 року, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4