АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/790/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/111/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2018 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000155 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Глухарний Івдельського району Свердловської області, Росія, громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч.3 ст. 185 КК України просить вирок суду першої інстанції в частині зарахування строку його попереднього ув`язнення до строку покарання змінити та зарахувати йому до строку покарання період його попереднього ув`язнення саме з 17.02.2016 року по день набрання оскаржуваним вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за оскаржуваним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12.03.2013 року у виді 1 року 1 міс. позбавлення волі, та остаточно визначено до відбування 4 роки 1 місяць позбавлення волі.
Запобіжний захід в рамках даного кримінального провадження не обирався.
Строк відбуття покарання вирішено рахувати з 17.02.2016 року.
На підставі ст. 72 ч.5 Кримінального Кодексу України зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання, строк перебування ним як особою яка відбуває покарання в установі попереднього ув`язнення для участі у досудовому та судовому розгляді, тобто з 11.03.2016 року, зарахувавши йому в строк відбування покарання період з 11.03.2016 року по 20.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, період з 21.06.2017 року по день набрання вироку законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Питання з речовими доказами вирішено.
Відповідно до вимог ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги учасниками судового провадження подані не були.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції, як на його думку, повинен був врахувати строк його попереднього ув`язнення відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України з 17.02.2016 року, коли його затримали по день набрання оскаржуваним вироком чинності, а не з 11.03.2016 року як зазначено у вироку суду першої інстанції.
За обставин встановлених судом першої інстанціїта детально викладених у вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року, ОСОБА_6 , 13.03.2015 року о 22:00 годині, маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи умисно, проник на територію домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 , яке належить громадянину ОСОБА_8 .

Перебуваючи на території вище вказаного домоволодіння ОСОБА_6 шляхом розбиття віконного скла проник до приміщення будинку, звідки викрав чавунну плиту з домової печі твердого палива, розміром 75 x 45 см, вартістю 455 грн. Після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, обернувши викрадене на свою користь, тим самим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 455 грн.

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, 14.03.2015 року близько 02:00 години повернувся на територію домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 , яке належить гр. ОСОБА_8 , де шляхом розбиття віконного скла проник до приміщення літньої кухні, звідки викрав чавунну плиту з домової печі твердого палива, розміром 71 x 41 см, вартістю 340 грн. Після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, обернувши викрадене на свою користь, тим самим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 340 грн.

Згідно висновку товарознавчої експертизи № 27 від 18.05.2015 року злочинними діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 спричинено матеріальної шкоди на загальну суму 795 гривень.

Органами досудового слідства вищезазначені дії ОСОБА_6 було кваліфіковано за ч. 3 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадання чужого майна (крадіжка). Поєднаного з проникнення у житло, чи інше приміщення, з чим і погодився суд першої інстанції.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого зазначивши про відсутність підстав для її задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 з огляду на таке.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вимог закону та правильно встановив фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, що в апеляційній скарзі не заперечується та відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряється.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , які стосуються лише його незгоди із визначенням періоду його попереднього ув`язнення, який судом першої інстанції йому зараховано у строк покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, а отже не підлягають задоволенню.

Так, Законом України від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» ч. 5 ст. 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".

Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Оскільки зазначений Закон України був офіційно опублікований 20 червня 2017 року, за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року має бути зараховане попереднє ув`язнення з моменту затримання обвинуваченого і по 20 червня 2017 року.

У решті зарахування здійснюється день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

При цьому, колегія суддів виходить з вимог ст.5 КК України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання оскаржуваним вироком чинності є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині відрахування строку його попереднього ув`язнення, який підлягає зарахуванню до строку покарання відповідно до ч.5 ст. 72 КК України саме з 17 лютого 2016 року, то на думку колегії суддів, ці доводи апеляційної скарги останнього також не заслуговують на увагу суду з огляду на таке.

Так, апеляційним переглядом кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2013 року за ч. 2 ст. 297 КК України до покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки (т. 1 а.с. 127-128).

Цей іспитовий строк був скасований ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 року, та ОСОБА_6 був направлений до відбуття покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, строк покарання вирішено було рахувати з 17.02.2016 року (т. 1 а.с. 123-125)., тобто з тієї дати коли ОСОБА_6 був затриманий в порядку виконання вироку суду.

Таким чином утримання під вартою ОСОБА_6 з 17.02.2016 року не підпадає під дію ч.5 ст. 72 КК України.

Відповідно до ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.2016 року засуджений ОСОБА_6 був тимчасово переведений з Дніпропетровської виправної колонії № 89 до КУВП №3 для проведення відповідних процесуальних дій в межах даного кримінального провадження і саме з цієї дати судом першої інстанції вирішено відраховувати період його попереднього ув`язнення, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України. (т.1 а.к.п. 73) і це рішення суду першої інстанції є обґрунтованим.

За викладених обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 нє підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстави для його скасування або зміни, на думку колегії суддів, відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд Апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000155 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4