Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

№551/2010

19 серпня 2010 року м. Житомир

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області у складі:

головуючого - судді Слісарчука Я. А.

суддів: Андрушкевича С.З., Ляшука В.В.

з участю: прокурора Селюченко 1.1.

потерпілої ОСОБА_1

.

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3

ОСОБА_4, ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_2,ОСОБА_5, ОСОБА_4, адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 3 червня 2010 року.

_

Цим вироком ОСОБА_2, 03.12.1976 року

народження, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_1,

вул. І.Богуна, 6. кв.89, українця, ІНФОРМАЦІЯ_2,

одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину,

працював водієм "Еко таксі", раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на вісім років позбавлення волі, за ст.296 ч.2 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст.ст.49 ч.5, 74 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного за ст.296 ч.2 КК України покарання в зв'язку із закінченням строків давності.

Строк покарання ОСОБА_2 рахується з 19.06.2006 року, зараховано перебування його під вартою з 21.06.no 24.06.2004 року.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_1,

вул. Новопівнічна, 43, українця, ІНФОРМАЦІЯ_4,

одруженого, має на утриманні малолітню дитину,

працював робітником ВАТ "Житомирські ласощі»,

раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 121 КК України на вісім років позбавлення волі, за ст.296 ч.2 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст.ст.49 ч.5, 74 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного за ст.296 ч. 2 КК України покарання в зв'язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід ОСОБА_4 змінено з підписки про невиїзд на утримання під вартою, взято під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислено з моменту затримання - з 3.06.2010 року, зараховано його перебування під вартою 19.06.no 24.06.2004 року.

ОСОБА_5, 28.06.1979 року

народження, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_1,

АДРЕСА_1, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, непрацюючого. з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого в силу

ст.89 КК України, громадянина У країни,

засуджено за ч.2 ст.121 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі, за ст.296 ч.2 КК України на три роки позбавлення волі. На ті ст.ст.49 ч.5,74 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного за ст. 296 ч.2 КК України покарання в зв'язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід ОСОБА_5 змінено з підписки про невиїзд невиїзд на утримання під вартою, взято під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислено з моменту затримання - 3.06.2010 року, зараховано його перебування під вартою - з 19.06.2006 року по 30.05.2008 року,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7, непрацюючого, громадянина України, раніше не судимого в порядку ст.89 КК України,

засуджено за ч.2 ст.121 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі, за ст.296 ч.2 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст.ст.49 ч.5,74 КК України ОСОБА_3 звільнено від призначеного за ст.296 ч.2 КК України покарання в зв'язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід ОСОБА_3 змінено з підписки про невиїзд на утримання під вартою, взято під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислено з моменту його втримання - з 3.06.2010 року зараховано його перебування під вартою з 19.06.2006 року по 30.05.2008 року.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь Житомирської обласної лікарні ім. Гербачевського О.Ф. 1328 грн. 70 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_11 6204 грн. 26коп.на відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 відмовлено в звязку з недоведеністю вимог.

Питання про речові докази вирішено відповідно з положеннями ст. 81 ПІК України.

Як встановив суд першої інстанції, зазначивши у вироку:

18 червня 2004 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, прийшли до кафе «Магніт», розташованого по вулиці Малікова № 32 в м. Житомирі, де ОСОБА_5 зайшов в приміщення бару замовляти пиво, ОСОБА_3 залишився на вулиці біля вхідних дверей, а ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 зайшли до літнього павільйону вищевказаного кафе. Перебуваючи в літньому павільйоні, який є громадським місцем, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 стали висловлюватись брутальною лайкою, порушуючи тим самим спокій та нормальний відпочинок відвідувачів даного кафе, В цей час в літньому павільйоні за столиком сиділи громадяни ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 Останній зробив правомірне зауваження вказаним особам про недопустимість порушення громадського порядку. ОСОБА_2, почувши зауваження від раніше незнайомого йому ОСОБА_10, поводячи себе зухвало і нахабно став висловлюватись брутальною лайкою на адресу останнього і кликати його до себе. Після чого ОСОБА_2, грубо порушуючи громам порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалась особливою зухвалістю, яка виразилась в тому, що він безпричинно, з хуліганських спонукань, коли ОСОБА_10 встав із-за столу і підійшов до нього, умисно почав завдавати останньому удари руками по всьому тілу. До них підбіг ОСОБА_4, який грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалась особливою зухвалістю, підтримуючи ОСОБА_2, почав завдавати чисельних ударів руками по тілу ОСОБА_10. В цей час до даного павільйону також забігли ОСОБА_3 та ОСОБА_5, причому, останній, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, підбіг до незнайомого йому ОСОБА_14, який сидів за столом та завдав йому одного удару кулаком в груди. ОСОБА_14 відштовхнувши руками ОСОБА_3 від себе, почав вставати із-за столу, однак останній штовхнув його в груди, від чого той не втримався на ногах і впав на лавку. Далі ОСОБА_3, не припиняючи свої хуліганські дії, завдав ОСОБА_15В декілька ударів ногами по тулубу, заподіявши йому тим самим фізичного болю. ОСОБА_5 в цей час підбіг до ОСОБА_13, який сидів за столом, і безпричинно, з хуліганських спонукань, умисно почав завдавати йому чисельних ударів руками по голові, заподіявши тим самим останньому фізичного болю. Подолавши волю потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_13 до опору, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підбігли до ОСОБА_10 і разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_4В стали завдавати йому чисельних ударів кулаками по різних частинах тіла. Від завданих ударів ОСОБА_10 не втримався на ногах і впав на підлогу. В цей час ОСОБА_12, з метою припинити хуліганські дії вищевказаних осіб почала захищати ОСОБА_10, прикриваючи його тулуб та голову своїм тілом. Однак ОСОБА_2, діючи спільно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 О,О., вперто не припиняючи своїх хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, поводячи себе зухвало та нахабно, безпричинно, з хуліганських спонукань, почали завдавати множинних ударів ногами по тулубу ОСОБА_12 при цьому, намагаючись витягти ОСОБА_10 з приміщення літнього павільйону. Витягнувши ОСОБА_10 та разом з ним ОСОБА_12 на вулицю ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3М та ОСОБА_5 0.0. завдали їм ще декілька ударів та з місця скоєння злочину зникли.

В результаті спільних хуліганських дій ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заподіяли потерпілій ОСОБА_12В тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, лівій верхній кінцівці, садна на спині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров'я.

Крім цього спільними хуліганськими діями ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під час бійки розбили, тобто пошкодили майно, яке належить приватному підприємцю ОСОБА_17: два скляних бокали та дві скляні стопки, чим завдали останній матеріальної шкоди на загальну суму 12 грн., а також на деякий час зірвали нормальну роботу кафе «Магніт».

Після цього ОСОБА_10, відправивши свою дружину до лікарні машиною «швидкої допомоги» та будучи в сильно збудженому стані через і побиття, разом з ОСОБА_15 пішов за місцем свого проживання, до квартири АДРЕСА_2, де взяв вдома кухонний ніж та біля 22 години 45 хвилин з вказаним ножем знову повернувся до кафе «Магніт». Побачивши в приміщенні кафе ОСОБА_2, ОСОБА_10, ззаду обхопив лівою рукою ОСОБА_2М за тулуб, дістав принесений з собою ніж та утримуючи його в правій руці, біля горла останнього, запропонував йому вийти на вулицю для зясування обставин їх побиття.

ОСОБА_2, схопивши правою рукою за ніж, почав чинити опір ОСОБА_10, крикнувши присутнім, що у ОСОБА_10 в руках ніж. В цей час до них підбіг ОСОБА_4, який з метою допомогти ОСОБА_2 також почав виривати ніж із рук ОСОБА_10, при цьому порізав вказаним ножем собі руку. В результаті боротьби ОСОБА_2 і ОСОБА_4 повалили ОСОБА_10 слиною на землю. В цей момент до них підбігли ОСОБА_3 та ОСОБА_5, при цьому ОСОБА_5 0.0. ударом ноги вибив із руки ОСОБА_10 ніж.

ОСОБА_2 швидко піднявся на ноги і з метою заподіяння і тілесних ушкоджень одночасно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 0.0. та ОСОБА_3 почав умисно завдавати удари взутими ногами по тілу лежачого на землі ОСОБА_10 Знаходячись з лівого боку, ОСОБА_18 завдав ОСОБА_10О 2-3 удари взутою ногою по тулубу та 2-3 удари в і ліву частину голови. ОСОБА_4, знаходячись з правого боку від потерпілого, завдав йому взутими ногами 2 удари в праву сторону голови та один удар по тулубу. Підтримуючи злочинні дії своїх знайомих, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 завдали кожен окремо по два удари взутими ногами по тулубу лежачого на землі ОСОБА_10.

Побачивши, що після нанесених ударів ОСОБА_10 не піднімається, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 облишили його та викликали „швидку допомогу.

В результаті спільних злочинних дій ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заподіяли потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді забійних ран на чолі, волосяній частині голови, множинних синців, саден, підшкірних гематом обличчя, волосяної частини голови, крововиливів під тверду та мякі мозкові оболонки, забою і головного мозку, які в своїй сукупністю складають закриту черепно-мозкову травму, набряку головного мозку, здавлення стовбуру мозку, в ділянці очей - крововиливів з жовтизною, крововиливів в навколониркову клітковину зліва, в мякі тканини спини з лівого боку, набряку легень, за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких сталася смерть потерпілого.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просив вирок суду скасувати, як такий, що не відповідає чинному законодавству, а його дії кваліфікувати за ст.124 КК України як перевищення меж необхідної оборони.

На обгрунтування цього вказував, що саме потерпілий ОСОБА_10 вчинив на нього напад з ножем і він змушений був захищатися, поскільки існувала загроза його життю. В матеріалах справи, на його думку, немає достатніх доказів того, що саме удари, завдані ним спричинили подальші ускладнення і викликали смерть потерпілого. Ця обставина підтверджена висновком експертизи про безпосередню причину смерті ОСОБА_10. При розгляді справи в апеляційному суді просив врахувати, що він утримується під вартою з 2006 року, під час досудового слідства не перешкоджав встановленню істини по справі, сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується, має сімю, дитину, частково відшкодував збитки потерпілій, не є соціально небезпечною особою. Крім цього, просив врахувати п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року щодо необхідної оборони.

В апеляції засуджений ОСОБА_5 просив вирок суду як безпідставний та несправедливий щодо нього, змінити, закривши справу за ст.121 ч.2 КК України, зменшити розмір цивільного позову на користь ОСОБА_19

На думку апелянта, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, які мали місце.

На обгрунтування цього вказував, що його покази на всьому протязі досудового слідства є однакові та послідовні, співставні з показами інших підсудних, свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22. Жодний з цих осіб підтвердив, що він бив лежачого ОСОБА_10 Ні він, ні ніхто інший не бажали заподіти такі тілесні ушкодження потерпілому, від яких на її його смерть. Тим більше вони не мали єдиного умислу, їх дії не були узгоджені, а виникли як відповідь на дії ОСОБА_10 з ножем. Вважав, що підтвердження його провини судом не встановлено. Призначене покарання також є несправедливим, не відповідає тому, що ним було скоєно, поскільки він не уникав відповідальності, позитивно характеризується, відшкодував дружині потерпілого завдані збитки, має на утриманні неповнолітню дитину.

В апеляції засуджений ОСОБА_4 просив вирок суду скасувати як незаконний, а його виправдати за ст.296 ч.2 та ст.121 України, поскільки, на його думку, суд не дав належного аналізу усіх зібраних доказів та упереджено і неправдиво виклав у вироку обставини подій, зміст показів свідків, потерпілих та дані експертиз.

На обгрунтування цього вказував, що обставини, вказані у вироку по звинуваченню ОСОБА_4 за ст.296 ч.2 КК України є надуманим ґрунтуються на зібраних матеріалах і суперечать їм. Свідки ОСОБА_22, ОСОБА_21, ОСОБА_20 дали покази про те, що не бачили як він участь у бійці в кафе, а в подальшому при проведенні слідчих дій не впізнали його як учасника бійки. Інші підсудні підтвердили, що він був з ними в кафе, однак не бачили, щоб він бив когось і де перебував під час бійки. Крім цього, на досудовому слідстві і в суді потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_14 стверджували, що їх побила компанія, що складалась приблизно з 12 осіб. Такі ж покази давав і свідок ОСОБА_20

Судом проігноровано те, що при бійці він внаслідок дій ОСОБА_10 отримав різані рани 2-3 пальців лівої руки, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя, і які могли бути заподіяні ножем. Таким діям ОСОБА_10 суд не дав правової оцінки, а ця обставина має суттєве значення для правильного вирішення справи. Крім того, суд не дав оцінки і письмовому доказу в справі - довідці Житомирського MB УМВС про те, що його, ОСОБА_4, утримували з 9.06. по 21.06.2004 року в камері для затриманих в адміністративному порядку, застосовували недозволені методи слідства, внаслідок чого він себе обмовив. На ці покази суд упереджено і безпідставно послався у вироку. Щодо бійки в кафе, то в показах її учасників є розбіжності як відносно місцезнаходження кожного біля лежачого на землі ОСОБА_10 , так і у відносно кількості та місця завдання ударів. Є також протиріччя і у висновках експертиз та показах експерта, але цьому всьому суд ніякої оцінки не дав.

В апеляції адвокат ОСОБА_6 просила вирок суду змінити в вязку з однобічністю та неповнотою досудового та судового слідства, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону.

На обгрунтування цього вказувала, що у вироку суд послався на покази засуджених та протоколи відтворення обстановки і обставин події, які вони давали як свідки, що є недопустимим. Покази свідків ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_20, Мельник, Клуген, на які посилається суд у вироку, не доводять вину засуджених. У вироку суд, на думку апелянта, взагалі описує події всупереч обвинувальному висновку. Висновки експертиз не виключають можливості отримання потерпілим тілесних ушкоджень при падінні, а це повинно трактуватися на користь засуджених. Також вважала, що в діях ОСОБА_2 була необхідна оборона або перевищення її меж. Необхідні підтвердження цього є в матеріалах справи. Тому просила перекваліфікувати дії ОСОБА_2 за ст.124 КК країни і призначити йому покарання в межах санкції цієї статті.

В апеляції адвокат ОСОБА_9 просив вирок суду змінити, ОСОБА_3 за ст.121 ч.2 КК України виправдати, в задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 відмовити.

На обгрунтування цього вказував, що досудове та судове слідство проведено однобічно та неповно, висновки суду не відповідають обставинам справи та не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні. Також, на думку апелянта, суд не взяв до уваги докази, що могли істотно вилинути на його висновки, при наявності суперечливих доказів не зазначено у вироку, чому суд взяв до уваги одні докази та відхилив інші, висновки суду містять істотні суперечності, а тлумачення кримінального закону, дане судом, суперечить його точному змісту.

Деталізуючи викладене вище, апелянт, зокрема вказував, що обвинувачення не заперечує застосування потерпілим ОСОБА_10 ножа однак, його дії не кваліфікує. Це питання вирішувалось уже в ході судового розгляду справи, що свідчить про необєктивність, неповноту і поверховість досудового слідства. Участь ОСОБА_3 в побитті ОСОБА_10 а І першого епізоду не підтверджена жодним доказом. У вироку судом не дано належної оцінки висновкам судово-медичних досліджень.

Заслухавши доповідача, засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, які підтримали свої апеляції, захисників ОСОБА_6, ОСОБА_9, які підтримали апеляції засуджених та свої апеляції, засудженого ОСОБА_3, який також підтримав всі апеляції, прокурора, яка заперечувала проти апеляцій, потерпілу ОСОБА_19, яка заперечувала проти апеляцій, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст.365 КПК України, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляції до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Засуджуючи ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3М за ст.296 ч.2 КК України, суд правильно прийшов до висновку, що засуджені грубо порушили громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, групою осіб. Вчинення цього злочину підтверджується, крім часткового визнання своєї вини ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, показами потерпілих ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12, свідка ОСОБА_22 висновком судово-медичної ееспертизи №944 від 13.08.2004 року щодо ОСОБА_12, протоколом предявлення для впізнання по фотокартках з участю свідка ОСОБА_22

На обгрунтування засудження ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 за ст.121 ч.2 КК України суд навів у вироку показання потерпілого ОСОБА_24, свідків ОСОБА_22, ОСОБА_21, ОСОБА_20, які вони давали на досудовому слідстві та у суді.

Так, потерпілий ОСОБА_25 у судовому засіданні по епізоду спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 пояснив, що підїхавши до кафе, потерпілий підійшов до дверей та став розмовляти з хлопцями, ці хлопці відразу та одночасно почали його бити руками та ногами, після чого він впав та більше не піднімався ./а.с.44 т.5/ Фактично аналогічні за своїм змістом показання цей потерпілий давав на досудовому слідстві /а.с.134 т.1/ „потерпілого били усі в чотирьох з різних сторін.

Свідок ОСОБА_21, в судовому засіданні стосовно другої бійки пояснила наступне: „в кафе зайшов потерпілий, підсудні замовляли пиво і усі вийшли на вулицю, всі билися в купі, бачила потерпілого у цій купі, ножа не бачила під час бійки, коли вийшла вдруге потерпілий лежав на землі з розбитою головою, біля нього був ніж /а.с.29 т.5/ Будучи допитаною на досудовому слідстві свідок давала дещо інші показання щодо обставин бійки та зазначала /а.с. 37 т.1/ „ кілька молодих людей наносили удари чоловіку руками та ногами, хто і куди не бачила, /а.с.178 т.1/ „хлопці вибігли на вулицю та знову накинулись на потерпілого та стали бити, але хто і памятає

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні при допиті пояснив, що потерпілого били декілька молодих людей, це була не бійка, а побиття, потерпілий лежав на землі, а його били, /а.с.78 т.5/ На досудовому слідстві свідок давав детальніші покази, які визнав у судовому засіданні пояснивши, що на той час краще памятав події: „чоловік лежав на землі, а три хлопці наносили йому удари ногами по голові та тулубу /а.с.32 т.1/. При проведенні впізнання свідок вказав на ОСОБА_5, ОСОБА_2 як на осіб, що завдавали удари потерпілому, коли він лежав на землі, також він впізнав ОСОБА_3 повідомивши, що ця людина була в компанії осіб, що били потерпілого./а.с.161-166 т.1/

Свідок ОСОБА_22 в суді пояснила, що не бачила другої бійки, а коли вийшла, то потерпілий вже лежав на землі, разом з тим на початку досудового слідства свідок повідомляла, що бачила як поблизу кафе група осіб наносила удари чоловіку руками та ногами, коли вийшла вдруге побачила чоловіка, який лежав біля кафе, /а.с.38 т.1/

Дослідивши ці докази, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що ці покази відповідають фактичним обставинам справи, тобто, що мало місце групове побиття всіма підсудними лежачого на землі потерпілого, який на той час ні для кого загрози не представляв, при цьому механізм нанесення тілесних ушкоджень кожним з підсудних потерпілому чітко вбачається з показань ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на досудовому слідстві.

Так, ОСОБА_5 /а.с.25 т.1/ пояснив: „підбіг та вибив ніж, хлопці стояли навколо потерпілого та наносили удари, я наніс 2-3 удари по тулубу, свої показання підтвердив на відтворенні обстановки та обставин події /а.с. 120 т.1/

ОСОБА_2 /а.с.46 т.1/ при допиті у якості підозрюваного пояснив: „ОСОБА_5 вибив ножа, я встав та наніс ногою 2-3 удари по тулубу та 2-3 в голову, також били ногами ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, свої показання підтвердив при проведенні відтворення обстановки та обставин події/а.с. 48 т.1/

ОСОБА_3 /а.с. 16 т.1/ пояснював: „ОСОБА_2 бив з правої сторони ногою по тулубу та голові потерпілого, я намагався вибити ножа та декілька разів вдарив по тулубу, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також наносили удари потерпілому.

При неодноразових допитах ОСОБА_4 /а.с. 18 т.1/ також підтверджував, що бив потерпілого та наносив удари ногою по тулубу і голові. При відтворенні обстановки та обставин події він детально показав, як він наносив удари потерпілому /а.с. 19-20 т.1/.

З висновку комплексної судово-медичної експертизи №15 /а.с.40 т.3/ вбачається, що потерпілому була завдана значна кількість ударів, яка перерахунку не підлягає. Виявлені у нього тілесні ушкодження могли виникнути за обставин вказаних при відтворенні обстановки та обставин події ОСОБА_2М, 22.06.2004 p., 9.01.2006 p., ОСОБА_4 21.06.2004p., ОСОБА_3 9.01.2006 p., ОСОБА_5 9.07.2004 р.

Посилання в апеляції ОСОБА_2 на те , що ОСОБА_10 вчинив на нього напад з ножем і він змушений був захищатися, при цьому перевищивши межі необхідної оборони, є необгрунтованим. В постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 8.09.2006 року після проведення перевірки, вказано, що в діях ОСОБА_10 відсутні ознаки злочину, передбачених ч.2 ст.296 КК України, поскільки не встановлено факту грубого порушення громадського порядку та відсутні ознаки злочину, передбаченого ст.129 КК України, так як не підтверджено вчинення ОСОБА_10 дій, які могли б трактуватися як погрози життю ОСОБА_2

Згідно висновку судово-медичної експертизи №15 від 13.03.2006 року смерть ОСОБА_10 настала через ускладнення, котрі виникли на протязі місячного перебування на стаціонарному лікуванні - інтоксикація організму, двобічне запалення легень.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що звязок між діями ОСОБА_2 та інших засуджених і смертю потерпілого ОСОБА_10 є не прямим, а опосередкованим. Ця обставина підтверджена також показами експертів Шумила, Короткевича, свідка ОСОБА_26 в судовому засіданні. При цьому суд взяв до уваги і дав відповідну оцінку проведеним по справі судово-медичним експертизам.

Посилання в апеляції підсудного ОСОБА_4 , що його покази на досудовому слідстві, в яких він визнавав факт нанесення ударів ногою в голову потерпілого при допиті та відтворенні 21.06.2004 p., здобуті незаконним шляхом, є безпідставними.

Твердження про незаконне здобування цих показів побудовані фактично лише на поясненнях ОСОБА_4 про застосування стосовно нього фізичного та психічного примусу, а також довідки Житомирського МВ УМВС про те, що він утримувався в ITT з 19.06. по 21.06.2004 р.

За заявою ОСОБА_4 була проведена відповідна перевірка, винесена постанова прокуратури Богунського району м. Житомира від 22.06.2009 року про відсутність у діях працівників міліції Житомирського МВ УМВС складу злочину, передбаченого ст.ст.364,365 КК України.

Крім цього, ОСОБА_4 першочергово допитувався незадовго до затримання слідчим 21.06.2004 p., перед затриманням оглядався та дав пояснення, що з затриманням згоден та на хворобливий стан не скаржився, що вбачається з відповідних протоколів /а.с. 28,29 т.1/.

Також ОСОБА_4 визнавав факт нанесення ударів потерпілому ногою в голову і в послідуючому при допиті як підозрюваний 22.06.2004 року при цьому від участі захисника відмовився.

Свої висновки суд першої інстанції детально виклав у вироку, дав належну оцінку показам підсудних, потерпілих, свідків, експертів, висновкам експертиз, іншим доказам по справі і обґрунтовано прийшов до висновку про кваліфікацію дій підсудних та їх вину у предявленому їм звинуваченні.

Щодо призначення покарання підсудним, то на думку колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, призначене з врахуванням тяжкості вчинених злочинів, осіб винних, обставин, що помякшують та обтяжують покарання і є достатнім для виправлення підсудних та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд врахував характер та глибину її душевних страждань та стягнув моральну шкоду, виходячи з принципів розумності та справедливості, тому вирок в цій частині є також обґрунтованим і законним, як і вирішення позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Що ж стосується інших обставин, про які йдеться в апеляціях, то їх з'ясування не впливає як на доведеність винності засуджених, так і на правильність кваліфікації їх дій.

За наведених вище обставин підстави для зміни чи скасування вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляції засуджених ОСОБА_2,ОСОБА_4, ОСОБА_5 та адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 3 червня 2010 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 без зміни.

Судді: