Справа № 446/1110/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/988/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 18 липня 2017р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Підберіжжя, Долинського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, у кримінальному провадженні № 0000377,
за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Радехівського районного суду Львівської області від 18.07.2017р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.345 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов задоволено частково. Постановлено стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , 10 000 грн. моральної шкоди та 551 грн. 20 коп. понесених ним судових витрат.
Вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, ОСОБА_7 17.05.2013р., близько 21 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на автодорозі сполучення м. Львів - м. Луцьк, між населеними пунктами с. Ременів - с. Жовтанці, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу, інспектору патрульної служби першої роти БПС при ЛМУ ГУМВС України у Львівській області молодшому сержанту міліції ОСОБА_9 , у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків, тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, садна правої щоки, помірної припухлості у правій тім`яній ділянці, які згідно висновку судово-медичної експертизи №232/13 від 06.06.2013р. відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Не погоджуючись із даним вироком захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок суду скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити, у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 відмовити. В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на невідповідність висновків суду, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 94, п. 4 ст.95, п.3, 4 ст. 370, ч. 3 ст. 374 КПК України. Зазначає, що показання ОСОБА_9 , які суд першої інстанції взяв до уваги, не відповідають фактичним обставинам справи. Разом з тим, суд першої інстанції критично оцінив показання ОСОБА_7 щодо нанесення йому ОСОБА_9 ударів в область обличчя та грудей, незважаючи на те, що допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_11 , яка була присутня при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого, зазначила, що зафіксовані у ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, наведених обвинуваченим.

Вважає невірною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки така не відповідає матеріалам справи і доказам, отриманим у ході судового розгляду. Зазначає, що ОСОБА_9 не був при виконанні службових обов`язків, а вказане ДТП стосувалась рідного брата потерпілого ОСОБА_12 зазначає, що ініціатором конфлікту, який виник після ДТП був сам ОСОБА_9 , а не сам ОСОБА_7 , який лише втрутився у конфлікт. Звертає увагу на надані у суді першої інстанції показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , з яких, зокрема, вбачається, що ОСОБА_9 не представлявся працівником міліції, відповідне посвідчення не пред`являв та не мав на собі головного убору. Окрім цього, згідно наявної у матеріалах кримінального провадження відповіді командира роти батальйону ПС ГУМВСУ у Л/о ОСОБА_16 від 19.08.2013р. ОСОБА_9 на момент отримання тілесних ушкоджень перебував поза службою, однак зазначено, що прямування до місця відрядження та у зворотному напрямку відповідно до завдання про відрядження рахується робочим часом. Разом з тим, апелянт зазначає, що жодного листа відрядження у потерпілого не було. Суд першої інстанції, покликавшись на висновок службового розслідування, не взяв до уваги надані у ході такого покази потерпілого, які свідчать про те, що потерпілий кілька разів змінював такі.

Покликається на те, що з представленого суду ОСОБА_9 відео вбачається, що основними особами у конфлікті були саме подружжя ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , який на вимогу ОСОБА_14 не представив свого службового посвідчення. Окрім цього, згідно даного відео ОСОБА_7 з`являється у кадрі протягом двох секунд і там зафіксовано лише один удар рукою у ліву частину обличчя ОСОБА_9 . При цьому, згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у потерпілого виявлені на правій половині обличчя. Жодних погроз з боку обвинуваченого на адресу потерпілого на відео не зафіксовано. Вказує, що висновок суду щодо обставин наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень за результатами події 17.05.2013р. суперечить показанням самого обвинуваченого та допитаних у суді свідків, які показали, що після завершення конфлікту потерпілого та обвинуваченого доставили у лікарню. Дата огляду ОСОБА_7 18.05.2013р., пояснюється тим, що такий проводився вже після 00 год.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_10 просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно провів судове слідство у справі, його висновки, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та дотримано вимоги кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили таку задоволити, скасувати вирок суду та закрити провадження у справі, думку прокурора про необґрунтованість поданої апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечили подану апеляційну скаргу та зазначили про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України за обставин, описаних у вироку суду, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, й навів у вироку, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у суді першої інстанції пояснив, що у травні 2013р. року він обіймав посаду інспектора патрульної служби ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області і 17.05.2013р. з 08 години до 20 години, згідно встановленого графіку, він знаходився у групі швидкого реагування та здійснював патрулювання. Після закінчення чергування, він, здавши зброю, близько 20 год. 30 хв., із братом ОСОБА_12 , на автомобілі останнього марки «Шкода», поїхали додому у с. Жовтанці Кам`янка-Бузького району. За кермом транспортного засобу знаходився ОСОБА_18 , а він сидів поруч на передньому сидінні пасажира. Проїжджаючи по автодорозі сполучення Львів-Луцьк, близько 21 год., між населеними пунктами с. Ременів - с. Жовтанці, їхній автомобіль зіткнувся із зустрічним транспортним засобом, що рухався на великій швидкості та виїхав на смугу руху, на якій знаходився їхній автомобіль. Винуватець ДТП не зупиняючись після зіткнення, поїхав далі, а ОСОБА_18 розвернув автомобіль, наздогнав їх та, обігнавши, зупинився, вимусивши тим самим зупинитися і інший транспортний засіб. Брат вийшов з автомобіля та пішов до іншого транспортного засобу, з якого вийшов ОСОБА_7 та почав звинувачувати брата у причетності до ДТП. Після цього, він також вийшов з автомобіля та підійшов до ОСОБА_7 , якому представився, повідомивши посаду та звання і показав службове посвідчення працівника міліції та просив припинити протиправні дії, проте, ОСОБА_7 ударив його у голову, від чого у нього злетів картуз. Із висловлених на його адресу образ ОСОБА_7 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , він зрозумів, що цим особам зрозуміло у статусі кого він знаходиться, тобто міліціонера. У розпалі конфлікту, ОСОБА_7 наніс йому близько десяти ударів руками у різні частини тіла і у якийсь момент він втратив свідомість. Через деякий час на місце події приїхали працівники слідчо-оперативної групи та працівники автоінспекції, які задокументували факт ДТП, а його із ОСОБА_7 автомобілем швидкої медичної допомоги було доставлено у медичний заклад м. Львова, де і було констатовано наявність у нього тілесних ушкоджень, за результатом яких, він лікувався значний проміжок часу. Також потерпілий зазначив, що у ході конфлікту із ОСОБА_7 , останній зірвав з нього золотий ланцюжок, який він втратив та службовий значок. Дані пояснення потерпілий ОСОБА_9 підтримав і у ході апеляційного розгляду кримінального провадження;
-аналогічними за змістом щодо обставин подій поясненнями свідка ОСОБА_12 , який останні надав у судовому засіданні суду першої інстанції;
-поясненнями свідка ОСОБА_21 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що не пригадуючи точної дати та часу, він перебував на чергуванні у медичному закладі м. Львова, оскільки займає посаду нейрохірурга і здійснював огляд потерпілого, який був одітий у міліцейську форму та знаходився на медичному візку. У цей же час, ним було оглянуто і ОСОБА_7 , який також знаходився в медичному закладі, однак, чи були тілесні ушкодження на останньому, не пригадує. Констатувавши у потерпілого ОСОБА_9 наявність тілесних ушкоджень та, здійснивши відповідні записи в історії хвороби, ним було прийнято рішення про госпіталізацію такого. Зазначив, що ОСОБА_22 проходив стаціонарне лікування на протязі 12 днів, курс якого призначений за наслідками струсу мозку, однак перелом носа в останнього, ним діагностовано не було;
-показаннями свідок ОСОБА_23 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона займає посаду фельдшера екстреної медичної допомоги та не пригадуючи точної дати і часу, була викликана для огляду осіб на місце ДТП. Приїхавши на місце події, нею було констатовано наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, зокрема саден. Пригадує, що ОСОБА_9 був у форменному одязі, однак у якому саме, пригадати не може. Також свідок зазначила, що у ОСОБА_7 вона тілесних ушкоджень не зауважила, у останнього був високий тиск, у зв`язку з чим йому було надано необхідну медичну допомогу. І ОСОБА_7 і ОСОБА_9 було каретою швидкої допомоги доставлено у медичний заклад м. Львова;
-даними заяви ОСОБА_9 від 20.05.2013р., з якої вбачається, що потерпілий повідомив начальника Кам`янка-Бузького РВ ГУМВСУ у Львівській області про обставини вчинення щодо нього злочину (т.1 а.с.6-7);
-даними висновку експерта №232/13 від 03.06.2013р., з якого вбачається, що при огляді 29.05.2013р. на шкірних покровах ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно даних медичної карти КМК ЛШМД при поступленні у лікарню, 18.03.2013р. у ОСОБА_9 малися наступні ушкодження: струс головного мозку, садно правої щоки, помірна припухлість в правій тім`яній ділянці. Пошкодження, які малися у ОСОБА_9 могли бути спричинені 17.05.2013р. від контакту правої тім`яної та правої щічної ділянок з тупими предметами, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Клінічний діагноз: «Забій лобної ділянки, грудної клітки, черевної стінки» (т.1 а.с.17-18);
-даними протоколу огляду місця події від 18.07.2013р., з якого вбачається, що у ході такого було оглянуто сорочку, у якій ОСОБА_9 був одягнутий під час подій 17.05.2013р. та констатовано на ній наявність ряду пошкоджень(т.1 а.с.31);
-даними висновку командира 1-ої роти батальйону ПС при ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 05.07.2013р., затвердженого командиром батальйону ПС ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень інспектором патрульної служби 1-ї роти батальйону ПС ЛМУ ГУМВС України у Львівській області молодшим сержантом міліції ОСОБА_9 , з якого вбачається, що тілесні ушкодження (струс головного мозку, забої м`яких тканин правої лобної ділянки, скроневої ділянок, забій черевної стінки) отримані молодшим сержантом міліції ОСОБА_9 під час проходження служби в органах внутрішніх справ України безпосередньо пов`язаних з виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку і боротьби із організованою злочинністю (т.1 а.с.58-60);
-даними акту №106 від 05.07.2013р. про нещасний випадок щодо ОСОБА_9 , затвердженого командиром батальйону ПС ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, з якого вбачається, що нещасний випадок стався у період проходження служби, тілесні ушкодження отримані у період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків (т.1 а.с.61);
-даними акту розслідування нещасного випадку від 05.07.2013р., з якого вбачається, що тілесні ушкодження отримані ОСОБА_9 у період проходження служби в органах внутрішніх справ, при виконанні службових обов`язків (т.1 а.с.62);
-даними протоколу одночасного допиту осіб від 31.10.2013р. проведеного із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , з якого вбачається, що ОСОБА_9 настояв на своїх поясненнях щодо обставин спричинення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (т.1 а.с.95-100);
-даними протоколу одночасного допиту осіб від 04.11.2013р., проведеного із ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , з якого вбачається, що ОСОБА_12 настояв на своїх поясненнях щодо обставин спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 (т.1 а.с.113-118);
-даними протоколу одночасного допиту осіб від 04.11.2013р., проведеного із ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , з якого вбачається, що ОСОБА_9 настояв на своїх поясненнях щодо обставин спричинення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (т.1 а.с.119-122);
-даними відеозапису подій, що мали місце 17.05.2013р. та даних фототаблиці до нього, з яких вбачається, що на такому зафіксовано особу ( ОСОБА_9 ) у сорочці працівника міліції із шевронами та пагонами, по відношенню до якої вчиняються протиправні дії іншою особою ( ОСОБА_7 ) (т.2 а.с.152-160).
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дослідивши усі обставини кримінального провадження, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
З огляду на викладене, апеляційні доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не відповідають матеріалам кримінального провадження і є безпідставними.
Так, матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.
Це підтверджується достатністю доказів, наведених у вироку суду, які судом першої інстанції обґрунтовано визнано належними та допустимими, з огляду на їх відповідність вимогам ст.ст. 84-86 КПК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги покликання сторони захисту про те, що ОСОБА_9 під час подій не перебував при виконанні службових обов`язків, а тому такі доводи апелянта колегія суддів вважає безпідставними.
Так, факт заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_9 під час виконання останнім службових обов`язків підтверджується даними висновку службового розслідування, проведеного командиром 1-ої роти батальйону ПС при ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 05.07.2013р., з якого вбачається, що тілесні ушкодження (струс головного мозку, забої м`яких тканин правої лобної ділянки, скроневої ділянок, забій черевної стінки) отримані молодшим сержантом міліції ОСОБА_9 , інспектором патрульної служби 1-ї роти батальйону ПС ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, під час проходження служби в органах внутрішніх справ України безпосередньо пов`язаних з виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку і боротьби із організованою злочинністю (т.1 а.с.58-60).
Окрім цього, даний факт підтверджується даними акту №106 від 05.07.2013р. про нещасний випадок щодо ОСОБА_9 , затвердженого командиром батальйону ПС ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, з якого вбачається, що нещасний випадок стався у період проходження служби, тілесні ушкодження отримані у період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків, а також даними акту розслідування нещасного випадку від 05.07.2013р., з якого вбачається, що тілесні ушкодження отримані ОСОБА_9 у період проходження служби в органах внутрішніх справ, при виконанні службових обов`язків (т.1 а.с. 61,62).
Жодних доказів про те, що ОСОБА_9 порушив громадський порядок не встановлено, як і не встановлено факт отримання під час події, яка мала місце 17.05.2013р., обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
На виконання вимог ст. 370 КПК України судом першої інстанції у вироку наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за наведених у вироку суду обставинах.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції не допущено.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, яку вважає необґрунтованою. Вирок Радехівського районного суду Львівської області від 18.07.2017р. щодо ОСОБА_7 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстави для скасування даного судового рішення колегією суддів не встановлені.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Радехівського районного суду Львівської області від 18 липня 2017р. щодо ОСОБА_7 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.
С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3