Справа № 539/520/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, освіта середня, раніше судимого: 12.10.1998 р. Чорнухинським районним судом за ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 засуджено умовно з іспитовим строком 1 рік; 16.03.1999 р. Лубенським міським судом за ст.17, ч.3 ст. 140, ст. 44, ч. 3 ст. 140, ст. 44, ст. 42 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст. 43 КК України приєднано частину покарання по вироку Чорнухинського районного суду від 12.10.1998 р. остаточно призначене покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 01.08.2001 р. Чорнухинським районним судом за ч. 1 ст. 185, ст. 44, ч. 3 ст. 140, ст. 44, ст. 42 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст. 43 КК України приєднано 6 місяців позбавлення волі згідно вироку Лубенського районного суду від 16.03.1999 р., остаточно засуджено до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 25.06.2004 р. Лубенським міським судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, 19.06.2007 р. умовно достроково звільнено; 11.06.2010 року Решетилівським районним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 357, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 3 роки; 06.07.2011 року Лубенським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано 3 місяці за вироком Решетилівського районного суду від 11.06.2010 р., остаточно засуджено до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 16.03.2016 року Лубенським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки; 22.09.2016 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :
06 жовтня 2016 року близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_2 , в якому він проживав разом із його власницею ОСОБА_6 , вирішив вчинити крадіжку майна, належного останній. Так, реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливими метою та мотивом, повторно, таємно, переконавшись, що на ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 взяв у одній із кімнат будинку електродрель радянського виробництва вартістю 382 грн. 50 коп., що належала ОСОБА_6 та покинув місце вчинення злочину. Даним викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився за власним розсудом, завдавши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 382 грн. 50 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що в кінці серпня 2016 року разом із дружиною та дітьми став проживати в будинку ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 . В цей час він працював на будівництві. Одного дня у вересні із напарником обговорювали питання по роботі, і ОСОБА_6 сама надала можливість користуватися електродреллю. ОСОБА_6 збиралася їхати на роботу в м. Київ. Так як електродрель була в його користуванні, він заклав її в ломбард, а частину коштів переслав ОСОБА_6 на картку. Під час того, як ОСОБА_6 давала дозвіл користуватися електродреллю був присутній ОСОБА_8 . Електродрель була марки «Шторм» зеленого кольору.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, суд вважає, що його вина у вчиненні злочину за обставин, зазначених у мотивувальній частині вироку суду, підтверджується :

-показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка суду пояснила, що в 2016 році обвинувачений ОСОБА_7 разом із своєю сім`єю проживав в належному їй будинку в АДРЕСА_2 близько 7 місяців. Дійсно вона дозволяла ОСОБА_7 брати та користуватися її електродреллю. Однак продавати її вона обвинуваченому не дозволяла. Електродрель була синього кольору та на ній маються видряпані її ініціали, які вона виконала гвіздком. Дійсно вона в жовтні 2016 року їздила на роботу в м. Київ. В цей час їй переводили на картку гроші в сумі 50 грн., з яких вона отримала 45 грн. Потім їй зателефонували сусіди і повідомили, що у неї брали металеві вироби і потім їх здавали. Коли вона приїхала, то виявила пропажу каструль та що немає електродрелі. Крім обвинуваченого, електродрель у користування вона нікому не давала.

-показаннями свідка ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що була запрошена в якості понятого разом із ОСОБА_10 під час слідчої дії, коли було запрошено чоловіка, який сказав, що купив електродрель, а вона, як виявилось, є краденою. При них чоловік видав працівникам поліції електродрель синього кольору із помаранчевою кнопкою;

-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що в 2016 році разом із ОСОБА_9 була запрошена працівниками поліції при видачі невідомим чоловіком електродрелі, яка була викрадена. Електродрель була синього кольору з помаранчевою кнопкою;

-показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснювала, що проживає разом з обвинуваченим без реєстрації шлюбу. В серпні 2016 року вони переїхали сім`єю проживати до ОСОБА_6 . Одного дня була розмова, що потрібно десь дістати електродрель. ОСОБА_6 запропонувала свою електродрель в користування. ОСОБА_7 та інші хлопці брали її на роботу;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який був допитаний в судовому засіданні в режимі відео конференції та який суду пояснив, що в кінці літа, точної дати не пам`ятає, можливо в жовтні 2016 року він купив у раніше не знайомого йому чоловіка електродрель бувшу у використанні за 250 грн. Електродрель була синього кольору з помаранчевою кнопкою, та мала позначки ініціали із трьох літер. В подальшому її вилучити працівники поліції;

-заявою ОСОБА_6 про вчинення злочину, поданою до Лубенського ВП 17.10.2016 року, згідно якої ОСОБА_6 зазначала, що ОСОБА_7 в період часу з 06.10.2016 р. по 07.10.2016 р. викрав у неї з дому електродрель та інше майно (а.с. 94);

-протоколом огляду місця події від 17.10.2016 року з фото таблицею до нього, де зафіксовано домогосподарство розташоване за адресою АДРЕСА_2 та обстановка в будинку (а.с.96-100);

-заявою ОСОБА_12 , згідно якої він добровільно видає працівникам поліції дрель радянського виробництва синього кольору з позначенням на ній «СММ», яку він придбав за 250 грн. у чоловіка на ім`я ОСОБА_13 (а.с. 101);

-протоколом огляду від 02.11.2016 року з фото таблицею до нього, в ході якого у ОСОБА_12 працівниками поліції було вилучено дрель радянського зразку синього кольору з позначенням на ній «СММ» (а.с.102-104);

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 17.01.2017 року з фото таблицею до нього за участю потерпілої ОСОБА_6 , під час якого остання впізнала синю електродрель с помаранчевою кнопкою та позначенням «СММ» під №2, як їй належну (а.с.105-109);

-висновком про вартість майна ТОВ РОК «Полтаваексперт» від 12.12.2016 року № Л/1212/1, згідно якого оціночна (ринкова) вартість наданої на дослідження електродрелі радянського виробництва становить станом на 12.12.2016 року 382 грн. 50 коп. (а.с. 110-118);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.02.2017 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , під час якого останній розповів про обставини подій, які мали місце 06.10.2016 року в будинку за адресою АДРЕСА_2 , зокрема про те, що ОСОБА_6 дозволяла йому брати та користуватися електродреллю, але розпоряджатися не дозволяла. Однак, оскільки ОСОБА_6 потрібні були кошти, а в нього їх не було, він вирішив продати дану електродрель, а потім купити іншу і покласти на її місце. В подальшому він продав електродрель невідомому чоловіку (а.с.135-137);

-протоколом перегляду відеозапису від 24.02.2017 року проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного (а.с.138-142);

- оглянутим в судовому засіданні речовим доказом електродреллю радянського виробництва синього кольору із помаранчевою кнопкою та нанесеним на ній написом «СММ», який, як пояснила потерпіла ОСОБА_6 у неї викрав ОСОБА_7 , напис «СММ» вона сама нацарапала на дрелі.

Таким чином, не визнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому злочині, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Вина обвинуваченого у вчиненні злочину за вищевикладених обставин, підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, потерпілої, які узгоджуються із дослідженими в судовому засіданні документами.

При цьому, суд враховує, що під час проведення слідчого експерименту підозрюваний на той час ОСОБА_7 визнавав той факт, що він взяв едектродрель радянського виробництва, яка належить ОСОБА_6 та яка йому дозволяла нею користуватися, однак не розпоряджатися, та продав її незнайомому чоловіку в м. Лубни тобто фактично визнавав вину у вчиненні даного злочину, причому вказана слідча дія фіксувалася за допомогою відеозйомки і сумнівів в добровільності даних показань ОСОБА_7 не має. При проведенні даної слідчої дії ОСОБА_7 підтвердив, що на час вчинення крадіжки потерпілої вдома не було.

При цьому, суд враховує, що хоча потерпіла і повідомляла ОСОБА_7 , що їй потрібні грошові кошти та що ОСОБА_7 перерахував на її картку 50 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку та підтвердила в судовому засіданні потерпіла, однак між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на час вчинення злочину існували цивільно правові відносини, за якими ОСОБА_7 із власною сім`єю винаймали житло ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , тому не має підстав вважати, що оскільки потерпілій було перераховано 50 грн., то це саме ці кошти, які були виручені за викрадене майно. Надаючи дані правові висновки щодо обставин кримінального провадження суд враховує, і це підтверджують як обвинувачений, так і потерпіла, що ОСОБА_6 не дозволяла ОСОБА_7 реалізовувати належну їй електродрель, а ОСОБА_7 маючи намір її продати та фактично продавши, так і не сказав ОСОБА_6 ні про свій намір ні про те, що він вчинив.

Судом досліджено довідку ПТ «Ломбард «Свіжа копійка» та встановлено , що ОСОБА_7 дійсно закладав у ломбарді речі впродовж періоду часу з 1.01.2016 р по 31.12.2016 р., в тому числі і дріль Sturm ID2154 14.09.2016 р. (відкуплено 20.09.2016 р.), дріль Sturm ID2154 01.10.2016 р. (звернуто стягнення 18.10.2016 р.). (а.с. 196).

Разом із тим, як встановлено матеріалами справи ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні крадіжки іншої електродрелі, а саме електродрелі радянського виробництва. Як встановлено в судовому засіданні вказана електродрель синього кольору із помаранчевою кнопкою та на ній нанесено напис «СММ», що відповідає ініціалам потерпілої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснював, що разом із своїм знайомим ОСОБА_7 01.10.2016 року зібралися їхати на роботу, по дорозі ОСОБА_7 зайшов в ломбард з сумкою та попросив у нього телефон, сказавши що потрібно відіслати господарці гроші і дочекався СМС, що гроші надійшли. Що саме ОСОБА_7 здавав в ломбард він не знає. ОСОБА_7 повідомив йому лише, що треба здати майно, щоб віддати гроші господарці за житло.

Разом із тим, дані показання свідка ОСОБА_14 не суперечать матеріалам справи, зокрема довідці ПТ «Ломбард «Свіжа копійка» про те, що ОСОБА_7 дійсно здавав до ломбарду 1.10.2016 року дрель Sturm.

Викладене також підтверджується випискою по картці /рахунку ОСОБА_6 про те, що 01.10.2016 року вона отримала переказ на суму 45 грн. (а.с. 155).

Разом із тим, ніяких сторонніх грошових переказів на картку ОСОБА_6 в день вчинення злочину 06.10.2016 року не було (а.с. 152-156).

В судовому засіданні було допитано свідка захисту ОСОБА_15 який суду пояснив, що ОСОБА_7 є його знайомим, який допомагав йому по роботі. 06.10.2016 року він разом з ОСОБА_7 розбирав приміщення в с. Пуленці. При цьому ОСОБА_7 весь час знаходився з ним і нікуди не відлучався.

Разом із тим, свідок захисту ОСОБА_14 пояснив, що разом із своїм знайомим ОСОБА_7 01.10.2016 року зібралися їхати на роботу. По дорозі ОСОБА_7 зайшов в ломбард з сумкою та попросив у нього телефон, сказавши що потрібно відіслати господарці гроші і дочекався СМС, що гроші надійшли. ОСОБА_7 повідомив його, що треба здати майно, щоб віддати гроші господарці за житло. Потім вони поїхали на роботу в с. Лука приблизно на пів місяця, де він та ОСОБА_7 робили разом із ОСОБА_16 . За час роботи вони розібрали три хати, працювали весь час разом. Однак в с. Пуленці вони не працювали.

Таким чином свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 надали різні показання щодо часу та місця їх нібито перебування разом із ОСОБА_7 та суд вважає, що вказані свідки не підтверджують посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що у нього є алібі про те, що він 06.10.2016 року на час вчинення злочину не перебував в м. Лубни. Крім того, під час слідчого експерименту, 21.02.2017 року ОСОБА_7 зазначав , що 06.10.2016 року він перебував в м. Лубни по вул. О.Вишні, 17.

Також не спростовують вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину показання свідка ОСОБА_11 , яка пояснювала, що ОСОБА_6 потрібно було їхати в м. Київ на роботу та вона почала вимагати кошти. ОСОБА_7 сказав, що гроші їй перешле на картку. Електродрель, яку ОСОБА_6 давала в користування ОСОБА_7 була зеленого кольору та якихсь особливих відміток на ній не було та їй невідомо, щоб ОСОБА_7 виносив з будинку якісь речі ОСОБА_6 . Вказані показання свідка не спростовують вини обвинуваченого у вчиненні злочину, а саме викраденні електродрелі, яка вказана у мотивувальній частині вироку.

Відповідно до ст.ст. 86-89 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Як вбачається речового доказу електродрелі синього кольору радянського виробництва, протоколу пред`явлення речей для впізнання від 17.01.2017 року, висновку про вартість № Л/1212/1, протоколу огляду від 2.11.2016 року, оптичного носія інформації СД диску додатку до протоколу перегляду відеозапису від 24.02.2017 року, відеозапису слідчого експерименту 21.02.2017 року, який міститься на оптичному носії інформації СД диску, вказані докази отримані у порядку, встановленому КПК України, а тому суд вважає безпідставним клопотанням захисника щодо визнання даних доказів не допустимими, оскільки судом не встановлено щодо цього підстав (а.с. 161-172).

Крім цього, матеріали справи в повному обсязі 24.02.2017 року були надані для ознайомлення ОСОБА_7 . Із сукупності наданих письмових доказів було відомо про наявність у слідчого речового доказу, а саме електродрелі.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України.

З урахуванням зазначеного в обвинувальному акті, суд вважає, що відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого не має.

Згідно медичного висновку ОСОБА_18 примусового лікування не потребує, має захворювання зору (а.с. 131-133).

Суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_7 , який посередньо характеризується по місцю проживання (а.с. 126), одружений та має сім`ю (а.с. 211), вартість майна, яке він таємно викрав, те, що вказане майно підлягає поверненню потерпілій, вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України після постановлення вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.09.2016 року.

Таким чином остаточне покарання ОСОБА_7 підлягає призначенню відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України.

При цьому суд враховує, що на час розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_7 відбуває покарання, призначене йому вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.09.2016 року у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі. (а.с. 144-151, 246-253).

Так, відповідно до довідки державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» від 22.08.2017 року, ОСОБА_7 утримувався в державній установі Полтавська установа виконання покарань (№23)» з 25.10.2016 року по 17.11.2016 року згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.09.2016 року та 19.02.2017 року ОСОБА_7 прибув до державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» згідно ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.02.2017 року (а.с. 220, 254).

З урахуванням Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності 21.06.2017 року, суд вважає, що ОСОБА_7 під час відбування покарання згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.09.2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України має бути зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 25.10.2016 року по 17.11.2016 року та з 19.02.2017 року по 20.06.2017 року, із розрахунку : один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

З урахуванням вищевикладеного, відповідно до ч.1 ст. 71 КК України суд вважає за необхідне остаточне покарання ОСОБА_7 визначити шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.09.2016 року у виді 1 (одного) року і 6 (шести) місяців позбавлення волі до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, призначеного за даним вироком суду.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупність вироків згідно ч.1 ст. 71 КК України, є більшим від покарання, призначеного за новим злочином, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а саме вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.09.2016 року, що відповідає вимогам ч.4 ст. 71 КК України.

Підстав для застосування відносно ОСОБА_7 ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не застосовувався, а тому до набрання даним вироком законної сили ОСОБА_7 вважається таким, що відбуває покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.09.2016 року з утриманням у державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Враховуючи, що ОСОБА_7 остаточне покарання призначено за ч.1 ст. 71 КК України, строк відбування покарання за даним вироком суду слід рахувати з часу його ухвалення з 03.11.2017 року.

Речовий доказ підлягає вирішенню згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 374 КПК України,
З А С У Д И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 визначити шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 22.09.2016 року у виді 1 (одного) року і 6 (шести) місяців позбавлення волі до покарання, призначеного за даним вироком суду, і остаточно вважати засудженим ОСОБА_7 на 2 (два) роки і 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 03 листопада 2017 року.

Речовий доказ по справі : електродрель радянського виробництва повернути потерпілій ОСОБА_6 як їй належну (а.с. 119-120).

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_7 , який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1