АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №623/1156/15-к Головуючий суду 1 інстанції
провадження №11-кп/790/1274/15 ОСОБА_1
категорія: ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6

ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/1274/15 за апеляційною скаргою прокурора Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області ОСОБА_10 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року у відношенні ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цім вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюма Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 03.10.2010 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з звільненням в силу ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням на два роки;

- 16.05.2011 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст. ст. 358 ч. 1, 358 ч. 2, 70, 71, 72 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений з Першотравневої ВК Харківської області 08.04.2014 р. умовно-достроково на не відбутий строк - 2 місяця 25 днів,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням на два роки та на нього покладені обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_9 до вступу вироку з закону силу залишено попередній домашній арешт.

Як встановив суд, ОСОБА_9 , будучи засудженим вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.05.2011 року за умисний злочин, на шлях виправлення не став та 05 лютого 2015 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, знаходячись поблизу будинку № 1 по вул. Патріотів м. Ізюм Харківської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_11 , досудове розслідування щодо якого проводиться в рамках іншого кримінального провадження, маючи умисел на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливу мету, схопив за обличчя потерпілу ОСОБА_12 , тим самим застосувавши до останньої насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, в той час як невстановлена особа на ім`я ОСОБА_11 вирвав з рук потерпілої жіночу сумку, в якій знаходилися два паспорти громадян України на ім`я ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ручний годинник фірми «AVON», 10 пластикових карток, косметичні засоби у кількості 7 одиниць, чохол від парасольки, гребінець, косметична сумка, гаманець, в якому були грошові кошти у розмірі 7 грн. та мобільний телефон марки «SAMSUNG» GT-E 1080 з встановленою сім-карою мобільного оператора МТС, вартістю 160 грн., після чого ОСОБА_9 з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_11 зникли з місця події. Наступного дня ОСОБА_9 з метою реалізації викраденого майна, а саме: вищевказаного мобільного телефону марки «SAMSUNG», знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 запропонував своїй сусідці ОСОБА_14 придбати вищезазначений телефон за грошові кошти у розмірі 70 грн., на що остання погодилась, тим самим розпорядився викраденим майном.

В апеляційній скарзі прокурор порушив питання про скасування вироку у відношенні ОСОБА_9 з мотиву неправильного застосування кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, та, як слідство цього, прокурор стверджує, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів апеляції прокурор посилається на те, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, знову вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, під час скоєння якого виконував активні дії, пов`язані із застосуванням насильства до потерпілої, що свідчить про його особливу небезпечність для оточуючих та суспільства в цілому, у зв`язку с чим прокурор вважає, що виправлення обвинуваченого з звільненням від відбування покарання не можливе. В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді 4 років позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу про скасування вироку в частині призначеного покарання та про призначенням обвинуваченому новим вироком за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України, вислухавши захисника та обвинуваченого про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскільки учасники судового розгляду не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо фактичних обставин та ці обставини ніким не заперечувались, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України розглянув справу. Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК Україні такі обставини апеляційним судом не переглядаються.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна(грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, місцевий суд, як видно з вироку, послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, на обставини, що пом`якшують покарання - правдиві показання та щире каяття у скоєному, на обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, а також на данні про особу винного, який раніше судимий, характеризується посередньо, в ході досудового розслідування та судового розгляду дав правдиві показання, розкаюється у скоєному.

Виходячи з таких даних, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства, в зв`язку с чим з застосуванням ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

Між тим, висновок суду про можливість перевиховання та виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства відповідно до вимог ст. 75 КК України - достатніми доказами по справі не підтверджуються.

Як вбачається з змісту вироку, ОСОБА_9 визнано винним в скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Вироком також встановлено, що такий, тобто тяжкий злочин ОСОБА_9 скоїв навмисно, при цьому виконував активні дії, пов`язані із застосуванням насильства до потерпілої, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляції прокурора про необґрунтоване застосування судом ст. 75 КК України, враховуючи також, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, в тому числі за скоєння корисливого злочину, знову з корисного мотиву вчинив злочин, а тому висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого з звільненням від відбування покарання є непереконливим, спростовується зазначеними вище доказами.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що спричинило невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з м`якістю призначеного покарання, колегія суддів відповідно до вимог ч. 1 ст. 418 КПК України і п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України скасовує вирок в частині призначеного ОСОБА_9 покарання та постановляє свій вирок за необхідністю застосування більш суворого покарання.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, колегія суддів згідно з ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання, а саме надання в ході досудового розслідування та судового розгляду правдивих показів та щире каяття у скоєному, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, а також дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за скоєння корисливого злочину, знову з корисного мотиву вчинив злочин, при цьому виконував активні дії, пов`язані із застосуванням насильства до потерпілої, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства не можливе.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 420, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року у відношенні ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_9 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обчислювати, починаючи з 14 серпня 2015 року.

В іншій частині вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Вирок апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення, а обвинуваченим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя

Судді