АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1092/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 643/5164/16-к
Категорія: ч. 2 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0006084 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який не працює, раніше судимого: 03.03.2011 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ст. 185 ч. 3 КК України до 3-х років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України, від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік; 28.10.2011 року вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області за ст. 185 ч. 2. ст. 309 ч. 1, ст. 70, ст. 71 ч. 1 КК України до 3-х років 2-х місяців позбавлення волі; 01.11.2014 року звільнений по відбуттю строку покарання, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Згідно вироку, ОСОБА_8 01.12.2015 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , в якій мешкає потерпіла ОСОБА_9 , з дозволу останньої, побачив на столі кухні журнал, в якому знаходились: паспорт громадянина України, посвідчення ветерана праці, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , картка на проїзд у метрополітені, гроші у розмірі 350 гривень та 120 доларів США, які відповідно до курсу НБУ станом на 01.12.2015 року складають 2 872,80 гривень, після чого діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, а саме: грошей, діючи з корисливих мотивів, повторно, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав журнал, в якому знаходилось зазначене майно, що належить потерпілій ОСОБА_10 , після чого пішов на балкон покурити та зістрибнув з нього, тобто з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном у подальшому на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 3 222 гривень 80 копійок.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити, пом`якшити призначене йому покарання. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу апелянт вказує на те, що повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, має батьків похилого віку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що недостатньо враховано судом при призначенні покарання, внаслідок чого, на думку обвинуваченого, воно є занадто суворим.
До початку апеляційного розгляду прокурор, на підставі ч.1 ст.403 КПК України, відмовився від своєї апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Сторони кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_8 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404, 421 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в межах доводів поданої апеляційної скарги щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Сутність апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_8 полягає у зайвій суворості призначеного покарання. З цим він пов`язує своє апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення, що на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 91-92).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за вчинення таємного викрадення чужого майна, вчинене повторно, у виді позбавлення волі, строком на 3 роки 6 місяців, тобто в межах наближених до мінімальних стосовно строку цього виду покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, яка містить й інші альтернативні види покарання. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та встановленню істини по справі, а також обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи похилого віку, та об`єктивно врахував інші дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі проти власності, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів обвинуваченого з неконкретизованими твердженнями про те, що існує низка обставин, що пом`якшують його покарання, що начебто недостатньо враховано судом, або -, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. При цьому належить врахувати, що бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та визнання вини - охоплюється поняттям щирого каяття. Крім того, сукупність даних про особу винного були належним чином досліджені та встановлені судом першої інстанції, а також об`єктивно враховані при призначені ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України, що вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , про зайву суворість призначеного покарання за вчинення таємного викрадення чужого майна, вчинене повторно, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та доводів поданої апеляційної скарги обвинуваченого, об`єктивно відсутні інші обставини, які пом`якшують або істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ніж ті, що встановлені судом, а твердження щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (арк. 91-92), що призначені за злочин, передбачений за ч. 2 ст. 185 КК України.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував ступінь тяжкості злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Такий вид і міра, що зазначений у вироку покарання, на думку колегії суддів, будуть достатніми для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість пом`якшення призначеного покарання, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за умисний, корисливий злочин середньої тяжкості, що був вчинений обвинуваченим.
Разом з цим, відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2017 року (арк.50), ОСОБА_8 було тимчасово залишено в Харківській установі виконання покарань (№27) до розгляду даного кримінального провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, обвинуваченому належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 18 січня 2017 року до 20 червня 2017 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахувати у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 18 січня 2017 року до 20 червня 2017 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4