Справа № 359/7431/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/123/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 07.02.2018

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
07 лютого 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференцзв`язку засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в місті Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:
До Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році». Обґрунтовувалося клопотання тим, що засуджений відбував покарання у ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119» за вироком Обухівського районного суду Київської області від 20.03.2015, яким його засуджено за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням положень ст.71 КК України до 5 років і 10 днів позбавлення волі.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2017 дане клопотання було залишене без задоволення.
Своє рішення суддя місцевого суду мотивував тим, що відповідно до матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 , відсутні підстави звільнення останнього від подальшого відбування покарання. В обґрунтування такого висновку, указав на те, що ОСОБА_7 був засуджений за сукупністю вироків, покарання за одним з яких, було призначене за умисний тяжкий злочин, а також те, що відповідно до положень ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_7 не є суб`єктом цього Закону.
В апеляційній скарзі засудженого указано на незаконність ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений указав на те, що на момент вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, він був неповнолітнім, що на його думку, свідчить про можливість застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році». Просив ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та звільнити останнього від подальшого відбування покарання.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

засудженого, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

прокурора, який апеляційну скаргу засудженого вважав необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без зміни;

вивчивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 Закону України «Про амністію у 2016 році», рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Суд першої інстанції із належною повнотою перевірив дані щодо засудженого ОСОБА_7 , дослідив матеріали його особової справи та прийшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році». Із таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 20.03.2015, яким його засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2-х років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 23.09.2013 та остаточно призначене покарання у виді 5 років і 10 днів позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дана обставина виключає можливість застосування до ОСОБА_7 положень Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній не є суб`єктом дії цього Закону, тобто відсутні підстави та умови його застосування.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що останній за вироком Обухівського районного суду від 23.09.2013 був засуджений за тяжкий злочин, який він вчинив будучи неповнолітнім, будь-якого правового значення немає, оскільки невідбута частина покарання за цим вироком була приєднана до покарання, призначеного вироком Обухівського районного суду Київської області від 20.03.2015, за яким він і відбуває покарання.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни ухвали Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 26.10.2017 колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4