АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , та обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004406, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 23 червня 2017 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 15 червня 2017 року.
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15 червня 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року до набрання вироком законної сили зараховано у строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнана винуватою у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

23 травня 2017 року, приблизно о 13 год. 20 хв. ОСОБА_6 прибула до гіпермаркету «Ашан-Біличі», розташованого по вул. Берковецькій 6 в м. Києві, де знаходячись в приміщенні торгівельного залу даного гіпермаркету, вирішила повторно вчинити крадіжку чужого майна, яке належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет».
З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , користуючись тим, що за її діями ніхто з оточуючих не спостерігає, проходила вздовж торгових полиць, де взяла чуже майно, яке належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», а саме: навушники «G.Sound», вартістю 131 грн. 64 коп.; навушники «G.Sound», вартістю 121 грн. 68 коп.; фітобальзам «Бронхомікс», вартістю 23 грн. 05 коп.; бурекас з куркою та грибами, вартістю 8 грн. 67 коп.; бурекас з сиром та беконом, вартістю 8 грн. 69 коп.; шоколад "Elegance. Milk chocolate" TM «ROSHEN», в кількості 6 шт., на загальну суму 135 грн. 05 коп.; сумку чоловічу, вартістю 332 грн. 50 коп.; пакет «Ашан», вартістю 9 грн. 80 коп., а всього на загальну суму 771 грн. 08 коп., сховавши його у власні поліетиленові пакети.
Маючи намір повторно таємно викрасти вказане чуже майно, яке належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» та розпорядитися ним на власний розсуд, ОСОБА_6 , приблизно о 14 год. 15 хв. 23 травня 2017р., в обхід касової зони, вийшла через один з вхідних турнікетів та направилась до виходу з магазину, виконавши таким чином всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, однак довести злочин до кінця не змогла, з причин, що не залежали від її волі, скільки була затримана працівниками охорони супермаркету «Ашан-Біличі», з наявним при ній чужим майном, яке належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» та яке вона намагалась таємно викрасти.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, просила вирок змінити у частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 23 червня 2017 року, ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі.
Захисник в апеляційній скарзі зазначала, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував дані про особу обвинуваченої, її вік, поведінку до вчиненого кримінального правопорушення, склад її сім`ї, матеріальний стан та стан її здоров`я, зокрема наявність хвороби, унаслідок якої ОСОБА_6 не могла влаштуватися на роботу, та вчинила злочин через важкі матеріальні умови.
Також на вирок суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 , в якій вона, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, просила вирок змінити та пом`якшити призначене їй покарання.
Обвинувачена зазначала, що вчинила кримінальне правопорушення через тяжке матеріальне становище, обумовлене неможливістю влаштуватись на роботу за станом здоров`я, та щиро розкаялась у вчиненому. Однак суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував дані медичних довідок про стан її здоров`я, та не визнав як обставину, яка пом`якшує покарання, повернення викраденого майна потерпілому, унаслідок чого помилково не застосував при призначенні покарання положення ст. 69 КК України, та призначив їй занадто суворе покарання.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , та доводи обвинуваченої ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційні скарги та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, прокурора ОСОБА_5 , який просив залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

При цьому, фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 та юридична кваліфікація її дій будь-ким із учасників судового розгляду, у тому числі і обвинуваченою, не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом розгляду апеляційної інстанції.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_6 , правову кваліфікацію діяння, вчиненого останньою за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи обвинуваченої та її захисника, викладені в апеляційних скаргах стосовно наявності підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Всупереч твердженням в апеляційних скаргах, покарання ОСОБА_6 як за вчинене кримінальне правопорушення, так і на підставі ст. 70 КК України, призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, судом першої інстанції були фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника.
Так, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченої, яка не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має малолітню доньку 2012 року народження, стосовно якої позбавлена батьківських прав, раніше неодноразово судима, стан її здоров`я, зокрема наявність ряду хронічних захворювань, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог закону призначив їй покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання, з огляду на те, що кримінальне правопорушення обвинувачена вчинила до постановлення попереднього вироку Деснянським районним судом міста Києва від 23 червня 2017 року, яким її засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України застосував принцип часткового складання покарань, та призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, 70 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченої, є необхідним і достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так й іншими особами.

Враховуючи, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, у тому числі і за аналогічні корисливі злочини проти власності, а відтак належних висновків для себе не зробила та на шлях виправлення не стала, колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченої положень ст. 69 КК України, та призначення покарання, нижчого від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував усі обставини, на які посилаються апелянти в своїх апеляційних скаргах, у тому числі і дані про особу обвинуваченої, її матеріальний стан, наявність ряду хронічних захворювань, та щире каяття останньої, яке у відповідності до ст. 66 КК України визнано обставиною, що пом`якшує покарання.
На переконання колегії суддів, такі дані, з урахуванням конкретних обставин справи, способу та характеру, мети, мотиву, ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, аналізу особи винної як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та не є достатніми підставами для пом`якшення їй покарання.

Суд першої інстанції обгрунтовано не визнав передбачену п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставину, яка пом`якшує покарання, оскільки під час розгляду кримінального провадження встановлено, що предмет злочину повернуто потерпілому не внаслідок добровільних дій обвинуваченої, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, а внаслідок припинення протиправних дій обвинуваченої працівниками охорони гіпермаркету "Ашан-Біличі".
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , та обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3