Справа № 367/7086/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/702/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28.11.2017

УХВАЛА
Іменем України
28 листопада 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Криве Озеро Миколаївської області, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, без можливості внесення застави. Ухвалено утримувати його в ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України. Початок строку дії ухвали 17.11.2017 року. Закінчення строку дії ухвали 15.01.2018 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2017 року та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку захисника, до підозрюваного ОСОБА_7 було можливим застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він має постійне місце проживання, правоохоронними органами не затримувався, самостійно з`явився на вимогу працівників поліції, тобто не мав жодного наміру переховуватися.

Разом із тим, апелянт зазначає, що органами досудового розслідування та слідчим суддею жодним чином не мотивовано чому саме тримання під вартою, а не білиш м`який запобіжних захід, у тому числі й домашній арешт, може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а ухвалу слідчого судді правильною, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 органами досудового розслідування підозрюється в тому, що 18.10.2017 року, приблизно о 20 год. 30 хв., він за попередньою змовою з ОСОБА_10 та іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Mersedes sprinter» 2004 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_11 , прибули в промислову зону по вул. Вербицького в смт. Гостомель, Київської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «Mercedes sprinter» 2004 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи в тому ж місці в той же час, застосовуючи насильство, а саме ОСОБА_7 шляхом нанесення удару кулаком правої руки в обличчя потерпілого, а ОСОБА_10 тримаючи предмет схожий на бейсбольну биту наніс удар по ногам потерпілого та відкрито демонструючи предмет схожий на ніж, висунули вимогу передати ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У свою чергу, потерпілий ОСОБА_11 сприймаючи погрозу вказаних осіб як таку, що загрожує його життю та здоров`ю та такою, що може бути реалізована останніми, передав ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вказаним особам.

У подальшому, ОСОБА_7 за попередньою домовленістю з ОСОБА_10 , покинув місце події, попрямувавши до м. Києва, а ОСОБА_10 сів за кермо автомобіля потерпілого ОСОБА_11 , марки «Mercedes sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , без згоди останнього завів двигун запалювання та за вказівкою ОСОБА_7 почав рухатись на викраденому транспортному засобі в бік с. Стоянка, Києво-Святошинського району, Київської області.

У подальшому ОСОБА_7 приїхав до житла ОСОБА_12 та отримав грошові кошти, які вимагав в розмірі 5000 грн., повідомив, що залишить в себе свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Mersedes sprinter» 2004 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , доки потерпілі йому не нададуть ще грошових коштів. Пізніше ОСОБА_7 зателефонувавши ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_11 , що в нього залишається автомобіль марки «Mersedes sprinter» 2004 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Mersedes sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , чим завдали матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 в розмірі близько 160 000 гривень.

Так, ОСОБА_7 16.11.2017 року, згідно вимог ст.ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення підтверджується: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18.10.2017 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 19.10.2017 року, протоколом додаткового допиту потерпілого від 25.10.2017 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 19.10.2017 року, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 25.10.2017 року, протоколом обшуку автомобіля марки «Ford Proba» д.н.з НОМЕР_2 від 19.10.2017 року, протоколом обшуку автомобіля марки «Mercedec sprinter» д.н.з НОМЕР_1 від 19.10.2017 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_11 від 15.11.2017 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_13 від 15.11.2017 року.

16.11.2017 року до слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області звернувся слідчий СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 із клопотанням, погодженим прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без можливості внесення застави.

Клопотання обґрунтоване тим, що підставою застосування до підозрюваного є згідно ч.2 ст.177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, та наявність ризиків, зазначених у п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Вказане підтверджується тим, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше судимий, звільнений від відбування покарання із іспитовим строком, не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, не працевлаштований, після скоєння кримінального правопорушення переховувався від органів досудового розслідування протягом місяця, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки йому відомі місця їхнього проживання, також на даний час слідством не встановлено всіх співучасників даного злочину. При цьому, застосування застави до ОСОБА_7 згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України є недоцільним.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, без можливості внесення застави.

Дане рішення мотивоване тим, що є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 , може вчинити дії, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Також, органом досудового розслідування доведено, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та виконання покладених на підозрюваного обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

У відповідності до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч.1 ст.178 КПК України.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя ретельно дослідивши наявні у провадженні докази прийшов до переконання про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому в повній мірі врахувавши підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України. Зокрема те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення котрого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, дані про особу підозрюваного, який після скоєння кримінального правопорушення переховувався від органів досудового розслідування протягом місяця, раніше судимий, звільнений від відбування покарання із іспитовим строком, не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, не працює, що свідчить про відсутність постійного джерела ходів і як наслідок засобів для задоволення побутових потреб, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки йому відомі місця їхнього проживання, характер кримінального правопорушення скоєного за попередньою змовою групою осіб із погрозою застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, матеріальну шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_11 , відсутність даних про тяжкі хвороби, інвалідності, не встановленість на даний час усіх співучасників кримінального правопорушення, наявність обґрунтованих ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, із матеріалів провадження, вбачається наявність достатніх даних, що вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, слідчим суддею в повній мірі обґрунтовано, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам.

Щодо доводів захисника про відсутність вказаних ризиків, то у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винним, із огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Із огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечать матеріалам кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, слідчий суддя, обґрунтовано не визначив розміру застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, вчиненого із погрозою застосуванням насильства.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді, відтак, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, без можливості внесення застави без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: