Справа № 309/3056/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24.04.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
Цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Садове Баришівського району Київської області, місце реєстрації АДРЕСА_1 , громадянин України, не працюючий, із середньою освітою, не одружений, раніше неодноразово судимий, і, зокрема, згідно вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 14.07.2017 за ч. 2 ст. 186 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, в який відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано період попереднього ув`язнення,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.
Початок строку відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з 26.09.2017, тобто з моменту його затримання.
Відповідно до ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбуття покарання зараховано період його попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без зміни.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
19 вересня 2017 року приблизно о 20-ї годині, ОСОБА_6 , у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні кафе-бару «Корона», яке розташоване в будівлі автовокзалу по вул. Івана Франка, 188, у м. Хуст, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю бармена кафе ОСОБА_8 на робочому місці, таємно викрав від неї гроші в сумі 2970 гривень, з гаманців, що знаходилися за бар-стійкою кафе, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2970 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність його вини та кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 185 КК України, а також вирок у частині вирішення цивільного позову, вказує на те, що вирок у частині призначеного покарання є незаконним внаслідок суворості. Посилається на те, що, вирішуючи питання про призначення йому покарання, суд не в повній мірі врахував, що кримінальне правопорушення ним вчинено внаслідок важкого матеріального становища. При цьому, вказує на те, що був позбавлений можливості влаштуватися на роботу та не мав грошей навіть на квиток щоб добратися додому, що і призвело до вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Разом із тим, посилається на те, що вину в скоєнні кримінального правопорушення визнає, щиро кається. Просить пом`якшити йому покарання, шляхом встановлення іспитового строку, або призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_5 , яка судове рішення вважала законним та обґрунтованим і заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані в кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_8 , неявка якої з урахуванням положень частини 4 статті 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що потерпіла ОСОБА_8 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи на інший термін і дані про поважність причин її неявки на розгляд апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів зазначає, що під час його розгляду суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та потерпілої й дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Тому, колегія суддів вважає, що при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленні порядку їх дослідження та роз`ясненні, при цьому, учасникам судового розгляду прав, судом першої інстанції вимоги ст. 349 КПК України порушені не були.
Разом із тим, під час розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , даючи пояснення в присутності захисника адвоката ОСОБА_7 , підтвердив, що вину в скоєнні злочинів визнає повністю, кається в їх вчиненні, що його позиція є добровільною. Просив пом`якшити призначене йому покарання.
Указане свідчить про те, що останнім не оспорюються фактичні обставини кримінального провадження та доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази підтверджують його винуватість.
Враховуючи те, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, будь-ким з учасників судового розгляду не оспорюється, тому апеляційним судом з урахуванням положень ст. 404 КПК України не перевіряється й визнається таким, що ґрунтується на наведених у вироку доказах, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані тяжкість вчиненого злочину вчинено злочин середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та має не погашену судимість (а. к. п. 52-54), за місцем проживання характеризується посередньо (а. к. п. 51); обставини, що пом`якшують покарання визнання вини та цивільного позову, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обставина, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим.
Доводи, на які є посилання в апеляційній скарзі як на підстави пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зокрема, про те, що суд не в повній мірі врахував, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинено внаслідок важкого матеріального становища; що він був позбавлений можливості влаштуватися на роботу та не мав грошових коштів навіть на квиток додому, що і призвело до вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення; що вину в скоєнні кримінального правопорушення визнає, щиро кається, - апеляційний суд, з урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що не впливають на вид та строк призначеного ОСОБА_6 покарання і не свідчать про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, буде можливим шляхом призначення більш м`якого покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. 75 КК України та звільненням від відбування покарання з іспитовим строком. Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_6 , будучи неодноразово засудженим за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, а скоїв інкримінований йому злочин через 2 місяці і 5 днів із часу звільнення його з під варти за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 14.07.2017, відповідно до якого його було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, а також те, що знайшовши кошти на придбання спиртного, коштів на придбання квитка для того, щоб добратися додому, не знайшов.
Вищенаведені обставини, у тому числі й наявність обставини, що обтяжує ОСОБА_6 покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 69, 75 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування із призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції, чи зміни вироку, апеляційний суд не вбачає, і на такі ні в апеляційній скарзі, ні під час її розгляду, сторони кримінального провадження не посилались.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку щодо ОСОБА_6 , у зв`язку із чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 ,залишити без задоволення.
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2018 року, ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_6 , залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, у той самий строк із дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді: