АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/876/16-к Номер провадження 11-кп/786/154/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 122 КК України СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001198 за апеляційними скаргами прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 5 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Градизьк, Глобинського р-ну, Полтавської обл., який проживає АДРЕСА_1 , не судимого:

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цивільні позови: прокурора задоволено, а потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_7 на користь:
- Фінансового управління Глобинської районної державної адміністрації кошти, витрачені Глобинською центральною районною лікарнею на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 8 948,29 грн,
- Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 3 039,47 грн.
- ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 5 268,32 грн та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 26.12.2015 приблизно о 23:40 год, на асфальтованій площадці перед кафе-баром «Піраміда», за адресою: вул. Київська, смт. Градизьк, Глобинського р-ну, Полтавської обл., підійшов до ОСОБА_9 , який стояв спиною до нього і на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, ззаду, наніс один удар правою рукою стиснутою в кулак в область нижньої щелепи потерпілого, чим спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, травматичного шоку, струсу головного мозку.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування ст. 75 КК України та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості і характер суспільної небезпечності і обставини вчиненого злочину; те, що обвинувачений свою вину у вчиненому злочині не визнав, не розкаявся та намагався уникнути відповідальності шляхом надання суду неправдивих відомостей, не вживав заходів усунення суспільно-небезпечних наслідків чи відшкодування потерпілому витрат на лікування та моральної шкоди, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, який посилаючись на недопустимість доказів на які послався суд в обвинувальному вироку, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 і вичерпанням можливості їх отримання, через це вважає, що цивільний позов необхідно залишити без розгляду.

Окрім цього захисник зазначив, що позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди є недоведеними, оскільки потерпілий звернувшись з позовною заявою надав до неї лише копії квитанцій, а копії лікарських призначень з картки було надано тільки 17.01.2017 (під час судового розгляду), тобто після подання позовної заяви.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання в межах санкції статті, цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити повністю, а саме стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду 5 797,67 грн, моральну шкоду 20 000 грн .

Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що судом не враховано характер тілесного ушкодження заподіяного обвинуваченим і стан здоров`я у момент заподіяння, тривалість та складність лікування, тому вважає, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати не за ч. 1 ст. 122, а за ч. 1 ст. 121 КК України. Також потерпілий, вважає, що при стягненні моральної шкоди судом не враховано принцип розумності та справедливості при визначенні розміру фактично завданої йому моральної шкоди обвинуваченим.

Крім того потерпілий зазначає, що суд безпідставно залишив без задоволення його клопотання про проведення судово-медичної експертизи щодо встановлення його стану здоров`я у зв`язку з тривалим лікуванням, що на думку апелянта підтвердило б, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого, який свою вину у вчиненому злочині визнав повністю за обставин, встановлених судом і не підтримав апеляційну скаргу захисника у частині скасування вироку суду та закриття кримінального провадження, разом з цим просив задовольнити апеляційну скаргу захисника в частині залишення без розгляду цивільного позову через те, що листи лікарських призначень були додані на підтвердження позовних вимог не під час подачі позовної заяви, а під час судового розгляду , захисника обвинуваченого, який підтримав позицію свого підзахисного щодо часткового задоволення апеляційної скарги, при цьому обвинувачений та його захисник заперечили проти апеляційних скарг прокурора і потерпілого; думку прокурора, який,посилаючись на законність оскаржуваного судового рішення не підтримав апеляційну скаргу прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 , потерпілого та його представника, які просили задовольнити його апеляційну з підстав у ній наведених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, ґрунтується на зібраних у справі і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Так, будучи допитаним у суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнав повністю свою вину у вчиненні злочину за обставин встановлених судом, а саме у тому, що він 26.12.2015 приблизно о 23:40 год, на асфальтованій площадці перед кафе-баром «Піраміда», за адресою: вул. Київська, смт. Градизьк, Глобинського р-ну, Полтавської обл., підійшов до ОСОБА_9 , який стояв спиною до нього і на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, ззаду, наніс один удар правою рукою стиснутою в кулак в область нижньої щелепи потерпілого, чим спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, травматичного шоку, струсу головного мозку.

Потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції показав, що 26.12.2015 приблизно о 23.30 год. він відпочивав разом зі своїм другом ОСОБА_12 у кафе «Піраміда» по вул. Київській в смт. Градизьк, де між ним та ОСОБА_7 виникла словесна сутичка, після якої він відійшов разом з ОСОБА_12 метрів на 6-7 від місця сварки і стояв в пів обороту до ОСОБА_7 , обличчям до обличчя з ОСОБА_13 цей момент відчув удар в нижню щелепу справа та від отриманого удару впав. Одразу після падіння був при свідомості і коли підняв голову, побачив ОСОБА_7 , який кричав та намагався вдарити ногою, який прийшовся по спині ОСОБА_14 , який нахилився до нього, ОСОБА_9 .. Потім ОСОБА_15 разом з ОСОБА_16 відтягнули його, швидка допомога відразу не приїхала і оскільки була кровотеча, то на таксі вони поїхали в лікарню. Повідомив, що він ударів ОСОБА_7 не наносив. В результаті удару йому спричинена матеріальна та моральна шкода, оскільки він тривалий час перебував на лікуванні, йому ставили пластину, бо великий перелом, щелепа скошена на ліву сторону, більше місяця він не міг їсти тверду їжу, зараз він відчуває періодичні болі, в зв`язку з інцидентом він втратив роботу.
Факт нанесення ОСОБА_7 удару потерпілому підтвердили у суді першої інстанції свідки: ОСОБА_17 який у суді першої інстанції зазначив, що 26.12.2015 приблизно о 23.30 год він стояв біля бару «Піраміда» і бачив як ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , який стояв разом із ОСОБА_12 навпроти входу до бару «Піраміда», спиною до ОСОБА_7 , і наніс йому удар кулаком правої руки в щелепу. Від отриманого удару ОСОБА_9 впав, ОСОБА_12 накрив його собою і ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_14 по спині ногою й пішов до бару. Після цього, він підбіг до місця події, у ОСОБА_9 йшла кров з рота, вони з ОСОБА_12 перенесли ОСОБА_9 до дороги та викликали швидку, але не дочекавшись викликали таксі; ОСОБА_12 , який стверджував, що 26 грудня 2015 року, перебуваючи поряд з кафе «Піраміда» вони разом з ОСОБА_9 відійшли трохи від бару. Коли він підкурював цигарку почув один глухий удар, присів до ОСОБА_18 й отримав удар у спину, а коли піднявся побачив, що біля них стоїть ОСОБА_7 , інших осіб поряд не було.
Показання обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_17 не суперечать іншим доказам, дослідженим в судовому засіданні, зокрема.

Свідок ОСОБА_19 у суді першої інстанції повідомив, що працює лікарем на станції швидкої допомоги, 27.12.2015 о 00 годин 01 хвилина було прийнято виклик, о 00:05 швидка допомога приїхала до кафе-бару «Піраміда», потерпілих не було виявлено. Повертаючись, від фельдшера дізнались, що потерпілий ОСОБА_9 самостійно прибув до лікарні. При огляді хворого останній знаходився у агресивному стані, нецензурно висловлювався та повідомив йому як медичному працівнику, що знаходиться в стані алкогольного сп`яніння і приймав участь у бійці, знає тих, хто його побив. Під час огляду потерпілого вбачалося, що нижня щелепа була зрушена, кровотеча у ротовій порожнині, порушена цілісність шкіряних покровів в ротовій порожнині, мова змінена за рахунок травми щелепи.
Свідок ОСОБА_20 , який є слідчим, показав, що відомості про вчинений злочин надійшли з Глобинської ЦРЛ, від батька потерпілого та від самого потерпілого ОСОБА_9 , які стверджували, що тілесні ушкодження заподіяв саме ОСОБА_7 ..
Крім того, вина ОСОБА_7 підтверджується даними: висновку судово медичного експерта № 10 від 23.02.2016, відповідно до яких у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, травматичного шоку, струсу головного мозку, утворилися від дії тупих предметів, якими можуть бути пальці рук стиснуті в кулак, або ноги у взутті, можливо в строк та при вказаних обставинах, відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні з висоти зросту потерпілого (а.с.144 146 т.1); слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 від 29.02.2016 , на якому відтворено механізм та локалізацію спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, фототаблицею до нього (а.с.152 154, 156 т.1); висновку СМЕ №25 від 11.03.2016, відповідно до якого показання свідка ОСОБА_17 , дані ним в ході проведення слідчого експерименту, відповідають об`єктивним даним СМЕ ОСОБА_9 (а.с.155 т.1); протоколу проведення слідчого експерименту від 18.04.2016, проведеного за участю свідка ОСОБА_17 , в ході якого ОСОБА_17 розповів та показав механізм нанесення удару ОСОБА_9 . ОСОБА_7 з відеозаписом до нього (а.с. 160-162 т.1).
Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, такими, що відповідають іншим доказам, дослідженим безпосередньо в судовому засіданні.
Суд правильно критично оцінив показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , оскільки їх показання суперечать один одному в частині обставин отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та поведінці ОСОБА_7 і ОСОБА_9 під конфлікту.
Визнаючи неналежними доказами протокол слідчого експерименту від 1.03.2016, проведеного за участю свідка ОСОБА_12 та протокол проведення слідчого експерименту від 18.04.2016, проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , в частині показання ним механізму спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та висновок СМЕ № 26 від 11.03.2016, проведений за результатами проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , суд послався на те, що свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні, показував, що не бачив безпосередньо моменту нанесення удару ОСОБА_9 ОСОБА_7 , бо в цей час підкурював цигарку. З вказаним погоджується і колегія суддів.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції всебічно дослідив докази та правильно встановив обставини провадження, провівши судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, як того вимагає ст. 337 КПК України. Саме такий судовий розгляд є суттєвою гарантією справедливого розгляду та вирішення провадження і права забезпечення обвинуваченого на захист.

Тому вимоги потерпілого про те, що дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України не ґрунтуються на матеріалах провадження з огляду на приписи ст. 337 КПК України.

Водночас слід зазначити, що відповідно до даних судово-медичної експертизи № 10 від 23.02.2016, яку провів судово-медичний експерт ОСОБА_26 (13 років стажу, 1 кваліфікаційна категорія, 5 класу, 12 рангу) у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, травматичного шоку, струсу головного мозку, які утворилися від дії тупих предметів, якими можуть бути пальці рук стиснуті в кулак, або ноги у взутті, можливо в строк та при вказаних обставинах, відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я (т.1 а.с.144 146).
Вказана експертиза стала підставою для оголошення повідомлення про підозру, а в подальшому висунення обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_9 про призначення повторної судово-медичної експертизи, суд врахував рекомендації п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» і зазначив, що питання визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_27 вирішено, що підтверджено даними висновку судово медичної експертизи № 10 від 23.02.2016, які є обґрунтованими і сумніви у правильності цих висновків відсутні. Потерпілий ОСОБА_27 звертаючись з клопотанням в судовому засіданні суду першої інстанції і звертаючись з апеляційною скаргою і під час її розгляду не надав жодних даних, які б свідчили про суперечність висновків первинної експертизи матеріалам кримінального провадження чи вказували на обґрунтовані сумніви в правильності висновку експерта. Отже, у суду першої інстанції не було підстав для призначення повторної судово-медичної експертизи.
З огляду на вказане висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розгляд здоров`я, за який його засуджено, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.

У зв`язку з цим доводи захисника ОСОБА_8 про не встановлення під час судового розгляду достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, а саме його позитивну характеристику, те, що він має на утриманні неповнолітню дочку, працює соціальним педагогом в Градизькій гімназії ім. О.Білаша, є інвалідом третьої групи; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів окрім визнаного судом, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, а саме те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, під час апеляційного розгляду провадження обвинувачений свою вину у вчиненому злочині визнав повністю та розкаявся у вчиненому, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність каяття.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення покарання обвинуваченому у виді обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Таким чином призначене ОСОБА_7 не в мінімальних межах покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, відповідає вимогам статей 50,65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи прокурора щодо призначення обвинуваченому більш суворого покарання є неспроможними.

Вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди в розмірах, зазначених в цивільному позові є безпідставними через їх недоведеність.

Частиною 5 статті 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди має містить докази на підтвердження заявлених сум спричиненої шкоди.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий після спричинення йому тілесних ушкоджень, проходив курс лікування, у зв`язку із чим були понесені витрати матеріального характеру.
Проте згідно наданих чеків та документів, які потерпілий надав на підтвердження суми матеріальної шкоди вбачається, що окрім придбання ліків та оплати медичних послуг, потерпілим були придбані й інші речі, зокрема 200 грн потерпілий сплатив на рахунок Асоціації сімейних лікарів, 300 грн за автопослуги, та 29.35 грн для придбання йогурту, води, простокваші, що не є лікарськими препаратами чи іншими речами, необхідними потерпілому у зв`язку з лікуванням, та не доведено потерпілим, що вказані продукти і послуги він змушений був оплатити у зв`язку з лікуванням внаслідок отриманої травми.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що потерпілий не довів обґрунтованість спричиненої йому матеріальної шкоди зазначеної у апеляційній скарзі у сумі 5 797,67 грн, та частково задовольнив цивільний позов в цій частині, стягнувши матеріальну шкоду з обвинуваченого 5 268,32 грн (5 797,67-200-300-29.35), оскільки саме така сума підтверджується наданими потерпілим чеками та квитанціями про придбання ліків та інших засобів у зв`язку з лікуванням, що є правильним.
Відповідно до вимог ст. 23 ч. 2, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (далі - ППВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_7 , суд першої інстанції, задовольнив частково позовні вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди і стягнув із обвинуваченого завдану злочинними діями моральну шкоду, розмір якої визначив у сумі 5 000 грн.
При цьому, судом було встановлено та враховано, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 переніс фізичний біль і страждання, а також характер злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого.
Колегія суддів, обговорюючи доводи щодо стягнення моральної шкоди у розмірі визначеному судом враховує тривалість лікування потерпілого 8 днів інтенсивної терапії, а саме з 27.12.2015 по 4.01.2016, що підтверджується листами лікарських призначень (т. 1 а.п. 201-206) та 10 днів 4.01. по 13.01. (а.п. 207), ступінь вини обвинуваченого.
Доводи потерпілого про те, що він був звільнений з посади помічника чергового Кременчуцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області через вчинення щодо нього злочину обвинуваченим, що впливає на визначення розміру моральних страждань за твердженнями потерпілого і його представника, спростовується наказом №76 від 1.02.2016 відповідно до якого ОСОБА_9 , перебуваючи на вказаній посаді 24 та 25 грудня 2015 року був відсутній на навчанні під час навчально-екзаменаційної сесії у Харківському НУВС без поважних причин не повідомивши керівництво Кременчуцького ВП ГУ НП, оскільки злочин був вчинений вніч з 26 на 27 грудня 2015 року (т. 1 а.п. 51).
З огляду на викладене вище апеляційний суд погоджується з висновками суду і вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого, конкретних обставин справи, а тому вважати його замалим підстав не має.
Щодо доводів обвинуваченого і його захисника про те, що суд безпідставно стягнув на користь потерпілого матеріальну шкоду при цьому мотивуючим тим, що потерпілим були надані листи лікарських призначень під час судового розгляду, а не одночасно з позовною заявою до якої були надані квитанції та чеки є безпідставними.
Так під час апеляційного перегляду було встановлено і не заперечувалося сторонами кримінального провадження те, що позовна заява була подана до початку судового розгляду і до неї було додано на обґрунтування завданої матеріальної шкоди чеки та квитанції, які підтверджували придбання потерпілим лікарських препаратів, в подальшому було надано листи лікарських призначень (дані письмові докази були відкриті обвинуваченому та його захиснику,згідно повідомлення від 17.01.2017 (т. 1 а.п. 200)), які підтверджували те, що потерпілий придбавав ліки призначені лікарями у зв`язку із спричиненням йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, які зазначені у чеках та квитанціях, підстави для відмови у дослідженні цих доказів у суду першої інстанції були відсутні.
З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування та зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Окрім цього 15.11.2017 обвинувачений ОСОБА_7 подав до Апеляційного суду Полтавської області клопотання про застосування до нього п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», повідомивши, що про наслідки застосування до нього цього Закону йому відомо.

Колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», яке підтримав його захисник, підлягає задоволенню.

Відповідно до п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 7 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили , які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як вбачається з матеріалів провадження судом визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким чи особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, вирок щодо нього не набрав законної сили.

Згідно наданого свідоцтва про народження ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під дію ст. 9 вказаного вище Закону, яка виключає можливість застосування амністії, особа обвинуваченого не підпадає, а тому до нього може бути застосована амністія.

Таким чином, вказане клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 5 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4