Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

№237/2010

20 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Мельничук Н.М.

суддів: Андрушкевича С.З, ОСОБА_1

з участю прокурора: Селюченко І.І.

засудженого: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією прокурора, що брав участь в розгляді справи судом першої інстанції на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2010 року.

Цим вироком ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2,жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, неодруженого, працює директором ТОВ „Реноме, раніше не судимого, громадянина України,

засуджено - за ч. 2 ст.366 КК України на два роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків строком на один рік.

-за ч.3 ст.358 КК України на один рік позбавлення волі,

-за ч.2 ст.222 КК України на два роки позбавлення волі

позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків строком на один рік.

Па підставі ч.І ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено два роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з повязані з виконанням організаційно-розпорядчих адміністративно-господарських обовязків строком на один рік.

На підставі ст.75,76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк один рік. На протязі іспитового строку зобовязано засудженого повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи, не виїжджати без відповідного дозволу на постійне місце проживання за межі України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишено попередній - підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Стягнуто із засудженого судові витрати в сумі 2252 грн.16 коп.

Як вказано у вироку суду, ОСОБА_2, працюючи на посаді директора ТОВ „Реноме , будучи службовою особою та виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції відповідні до Статуту товариства, в грудні 2001 року вирішив отримати кредитні кошти для потреб ТОВ „Реноме. З цією метою вирішив підробити фінансові звіт субєкта малого підприємництва та декларацію з податку на прибуток підприємства за 1 півріччя 2007 року для подачі їх до банківської установи. В подальшому, з метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_2 в грудні 2007 року в невстановленому слідством місці, вніс до фінансового звіту субєкта малого підприємництва від 1.07.2007 року завідомо неправдиві відомості про те, що дохід від реалізації продукції ТОВ „Реноме за 6 місяців 2007 року становить 321200 грн., хоча згідно даних ДПІ в м. Житомирі, дохід ТОВ „Реноме за вказаний період становить 15000 грн. Після цього ОСОБА_2 вказані фінансові звіти підписав та скріпив печаткою підприємства, надавши фінансовому звіту та інформації у ньому статусу офіційної, тобто вчинив службове підроблення.

Реалізуючи надалі злочинний умисел, в грудні 2007 року в невстановленому місці, ОСОБА_2 вніс до фінансового звіту субєкта малого підприємництва від 1.07.2007 року завідомо неправдиві відомості про те, що дохід від реалізації продукції ТОВ „Реноме за 9 місяців 2007 року становити 321200 грн., хоча згідно даних ДПІ в м. Житомирі, дохід ТОВ „Реноме" вказаний період становить 15000 грн. Після цього ОСОБА_2 вказані фінансові звіти підписав та скріпив печаткою підприємства, надавши фінансовому звіту та інформації у ньому статусу офіційної, тобто вчинив службове підроблення. В подальшому, в грудні 2007 року в невстановленому місці ОСОБА_2 вніс до декларації з податку на прибуток підприємства за 1 півріччя 2007 року завідомо неправдиві відомості про те, що валовий дохід від ycjх видів діяльності ТОВ „Реноме становить 267700 грн., підписав цю декларацію та скріпив її печаткою підприємства, надавши декларації та інформації в ній статусу офіційної, тим самим вчинивши службове підроблення. Надалі ОСОБА_2, достовірно знаючи, що фінансові звіти та декларація з податку на прибуток підприємства за І півріччя 2007 року містять неправдиві відомості, в грудні 2007 року надав їх до філії ВАТ Всеукраїнський акціонерний банк в м. Житомирі з метою отримання кредитних коштів.

Таким чином, ОСОБА_2 ввів в оману працівників банку використавши завідомо підроблені документи, в результаті чого між банком та ТОВ „Реноме 12.12.2007 року був укладений кредитний договір №43 та на рахунок ТОВ „Реноме надійшло 335000 грн. В період часу з 12.12.2007 року по 30.11.2009 року ОСОБА_2 було сплачено кредиту на загальну суму 109637 грн. 10 коп., а решту коштів в сумі 225362 грн.90 коп. останній не сплачує, відсотки по кредиту не погашає, чим спричинив шкоду банку у великих розмірах, що є тяжкими наслідками.

В апеляції прокурор, не оспорюючи доведеності вини засудженого, кваліфікації його дій, просив вирок скасувати та постановити новий в звязку з невірним застосуванням кримінального закону при призначенні додаткового покарання.

На обгрунтування апеляції вказував, що призначаючи покарання, за ст.366 ч.2 КК України суд обрав 2 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків строком на один рік, за ст.222 ч.2 КК України призначено два роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків строком на один рік, та відповідно ст.70 ч.І КК України остаточно ОСОБА_2 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено два роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків строком на один рік. За таких обставин, коли одинакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, а судом допущено помилку в застосуванні ст.70 КК України, прокурор просив вирок суду в частині призначення покарання скасувати та постановити новий, яким засудити ОСОБА_2 за ст.366 ч.2 КК України на два роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік, за ст.358 ч. КК України - один рік обмеження волі, за ст.222 ч.2 КК України - два роки позбавлення волі з вбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік. Відповідно до ст.70 ч.І КК України остаточно визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та шляхом повного складання додаткових покарань два роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки. Згідно ст.75 КК України звільнити засудженого від призначеного основного покарання з пробуванням з іспитовим строком один рік.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримав вимоги апеляції, засудженого, який заперечував проти задоволення апеляції, обговоривши викладені в ній доводи, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 365 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.70 КК України, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суди України від 24.10.2003 року, при застосуванні ст.70 КК України суд зобовязаний призначити покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів, що стосується як основних, так і додаткових покарань.

Судом першої інстанції ці вимоги закону при винесенні вироку дотримані. При обранні покарання засудженому судом також дотримано вимог ст.65 КК України.

Однак, призначаючи покарання, суд першої інстанції недостатньо врахував дані про особу ОСОБА_2, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, те, що останній доглядає батька, який досяг віку понад 71 рік. Враховуючи це, колегія суддів прийшла до висновку, що наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженим та помякшують покарання, тому вважає за потрібне змінити вирок, застосувати ст.69 ч.2 КК України і не призначати обовязкового додаткового покарання за ст.222 ч.2 КК України у виді позбавлення права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків на певний строк.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах, -

ухвалила:

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2010 рок щодо ОСОБА_2 за ст.ст.366 ч.2, 358 ч.3, 222 ч.2 КК України змінити.

Призначити ОСОБА_2 за ст.222 ч.2 КК України, із застосуванням ст.69 ч.2 КК України, два роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Відповідно до ст.70 ч.І КК України остаточно визначити ОСОБА_2 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим два роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді: