Справа № 544/1129/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2017 року м. Пирятин

Слідчий суддя Пирятинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

начальника СВ Пирятинського ВП ГУНП ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пирятин скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілою,

в с т а н о в и в:
Заявник ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на постанову начальника слідчого відділу Пирятинського відділення поліції Головного управління НП в Полтавській області ОСОБА_6 про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000328. У скарзі зазначила, що заочним рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2014 року по цивільній справі № 544/2356/14-ц за її позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди позовні вимоги задоволено частково. З ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 стягнуто заборговані кошти за договором позики у розмірі 30396грн., судовий збір 309,22грн., витрати на правову допомогу 2280грн., витрати за оголошення у пресі 91,20грн., а всього 33616,42грн. Однак ОСОБА_7 ухиляється від виконання вказаного рішення суду. Тому вважає, що ухиляючись від виконання рішення суду ОСОБА_7 вчинено діяння, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.382 КК України, чим завдано їй матеріальної шкоди в розмірі 13616,42грн. У зв`язку з чим просила оскаржувану постанову скасувати.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у скарзі.
Прокурор та начальник СВ Пирятинського ВП ГУНП України в Полтавській області ОСОБА_6 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні скарги.
Заслухавши заявника, її представника, прокурора, слідчого, дослідивши матеріали, які додані до скарги, та матеріали кримінального провадження № 0000328 від 11.08.2017, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Пункт 3 частини 1 статті 303 КПК України передбачає, що на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
У частині другій статті 9 КПК України визначено, що прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно положень п.17 ч.1 ст.3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
Відповідно до п.1, 8 ч.2 ст.40 КПК України слідчий уповноважений, зокрема, починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.
У частинах 1, 2 ст..39 КПК України визначено, що керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування. Керівник органу досудового розслідування уповноважений:
1) визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих;
2) відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування;
3) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора;
4) вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим;
5) погоджувати проведення слідчих (розшукових) дій та продовжувати строк їх проведення у випадках, передбачених цим Кодексом;
6) здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого;
7) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Згідно ч.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:
1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;
3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;
5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;
7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.
Відповідно до п.1 Розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом ГПУ від 06.04.2016 №139 до Реєстру вносяться відомості про, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові керівника прокуратури, органу досудового розслідування, слідчого, прокурора, який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.
З аналізу вказаних норм випливає, що слідчим, повноважним на проведення досудового розслідування, є слідчий, вказаний у витязі з ЄРДР.
У витязі з кримінального провадження № 0000328 від 11.08.2017 зазначено, що слідчим, повноважним на проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, є слідчий ОСОБА_8 .
Оскаржувана постанова про відмову у задоволенні клопотання від 18.09.2017, якою відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілою особою, прийнята начальником СВ Пирятинського ВП ОСОБА_6 .
Матеріали кримінального провадження № 0000328 від 11.08.2017 та витяг з кримінального провадження № 0000328 від 11.08.2017 не містять відомостей про те, що начальник СВ Пирятинського ВП має повноваження слідчого у даному кримінальному провадженні.
Отже наведене свідчить про те, що оскаржувана постанова про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою особою від 18.09.2017, прийнята особою, яка не має повноважень слідчого у даному кримінальному провадженні, тому в силу положень ст.3, 40, 110 КПК України начальник СВ Пирятинського ВП ОСОБА_6 не мав права приймати відповідне процесуальне рішення.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.
На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілою підлягає скасуванню з указаних вище підстав.
При цьому даючи оцінку доводам скаржника ОСОБА_3 слідчий суддя вказує наступне.
Доводи скарги ОСОБА_3 про те, що вона повинна бути визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні з огляду на те, що ухиляючись від виконання судового рішення ОСОБА_7 вчинено діяння, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.382 КК України, чим завдано їй шкоди в розмірі 13616,42грн., є безпідставними з огляду на наступне.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_3 15.09.2017 звернулась із заявою, в якій вказала, що оскільки з 11.08.2017 по 15.09.2017 її не визнано потерпілою по даній кримінальній справі з приводу невиконання рішення суду та повернення грошового боргу ОСОБА_7 на її користь, просила визнати її потерпілою. У судовому засіданні заявник та її представник вказали, що шкода, це та сума, яка залишалась невідшкодованою ОСОБА_7 за судовим рішенням, та складає 13616,42грн.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
За нормами кримінального права, шкода це сукупність несприятливих особистих немайнових, а також майнових наслідків, що виникли у разі порушення суб`єктивних прав фізичної особи. Вона є однією з умов або підстав виникнення обов`язку щодо її відшкодування.
Шкода, заподіяна злочином, і шкода, що є підставою для визнання особи потерпілою, має об`єктивний характер і тому вона включається до об`єктивної сторони злочину.

Основоположним моментом у визначенні поняття шкоди, завданої злочином, є наявність зв`язку шкоди, як підстави визнання особи потерпілою, з об`єктом злочинного посягання, як власне категорії, котра охороняється кримінальним законом. Тобто, така шкода повинна входити до поняття «наслідки злочину», а отже, охоплювати і можливість його вчинення.

Однак суб`єктивна сторона злочину за ч.1 ст.382 КК України полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.

При цьому як убачається з матеріалів кримінального провадження сума 13616,42грн. (яка на думку ОСОБА_3 є шкодою, заподіяною їй ОСОБА_7 внаслідок вчинення злочину за ч.1 ст.382 КК України) це залишок суми боргу за договором позики, яка була стягнута рішенням суду з ОСОБА_7 внаслідок невиконання договірних відносин.
Тому в силу положень ЦК та КК України вказана сума не є шкодою, заподіяною внаслідок злочину.
Керуючись ст.303, 307 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілою - задовольнити.

Постанову начальника слідчого відділу Пирятинського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відмову в задоволенні клопотання, винесену 18 вересня 2017 року на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000328 від 11.08.2017 скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1