Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2973/17
Провадження № 1-в/553/31/2018
У Х В А Л А
Іменем України
14.02.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні проведеному у режимі відеоконференції клопотання засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області, Глобинського району, с. Яроші, українця, громадянина України, освіта середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження не одруженого, не працюючого, по професії тракторист машиніст, бульдозерист, раніше не судимого:

-по даній справі засудженого 17.05.2011 року Глобинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.01.2016 року згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 18.01.2011 року по 01.09.2011 року, включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

про застосування умовно дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2017 року засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Полтавській виправній колонії № 64 звернувся до суду з клопотання про застосування умовно - дострокового звільнення, відносно нього відповідно до ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він відбув 3/4 покарання є інвалідом та має на утриманні 76- річну матір, яка проживає одна та потребує сторонньої допомоги. При цьому, вказував, що має цивільний позов на суму 121 000 грн., який йому необхідно сплачувати, тому перебуваючи на волі матиме можливість сплачувати виплати, оскільки єдиним джерелом доходу в місцях позбавлення волі є його пенсія по інвалідності.

Представником ПВК № 64 в судовому засіданні вказувалось про те, що засуджений ОСОБА_4 відбув ? частин призначеного покарання, має ІІ групу інвалідності, в зв`язку з чим, не працевлаштований на виробництві установи , участі та бажання у благоустрою території місця відбування покарання не проявляє та не приймає, з огляду на вказане вище при вирішення питання по звільнення засудженого умовно достроково заперечував проти задоволенння даного клпотання .

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав своє клопотання та наполягав на його задоволенні.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання з підстав його безпідставності, посилаючись на те, що засуджений в період з 2012 по 2014 роки був працевлаштований на виробництві, але до праці ставився безвідповідально, з 2014 року не заохочувався. При цьому, прокурором вказувалось про те, що засуджений не приймає участі у благоустрою території ПВК №64, не виконує суспільно корисну роботу, тому вказане клопотання є безпідставним.

Вказане питання розглядається на підставі ст. 537 КПК України.
Частиною 1 статті 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ та органів у випадках, встановлених законом.
Судом встановлено, що за час відбування покарання у ПВК № 64 засуджений ОСОБА_4 характеризується задовільно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня установи. При цьому, як вбачається з матеріалів справи останній раз засуджений ОСОБА_4 заохочувався лише у 2014 році у період роботи на виробництві установи.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи особової справи засудженого та витребуваними в ході судового розгляду клопотання документами, засуджений з 28.12.2017 року має ІІ групу інвалідності та отримує пенсію з інвалідності.

При цьому, як встановлено судом та було підтверджено представником ПВК № 64 засуджений не приймає участі у благоустрою території місця відбування покарання та не має бажання виконувати суспільно корисну роботу.

Статтею 81 КК України визначено, що умовно дострокове звільнення може бути застосовано до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71,72 КК України.
Постановою Пленуму Верховного суду України від N 10 від 26.12.75 « Про практику застосування судами України законодавства про умовно-дострокове звільнення від покарання і заміну покарання більш м`яким» визначено, що суди, вирішуючи питання про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання або про заміну
невідбутої частини покарання більш м`яким, повинні забезпечити строго індивідуальний підхід до кожного засудженого, маючи на увазі, що умовно-дострокове звільнення від покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані
лише до тих засуджених, які, відбувши передбачену законом частину покарання, зразковою поведінкою і чесним ставленням до праці, а особи, які вчинили злочин у віці до вісімнадцяти років, крім того, й чесним ставленням до навчання довели своє виправлення.

Таким чином, проаналізувавши здобуті докази, суд приходить до переконливого висновку, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, при цьому судом приймається до уваги висновок установи, в якій засуджений відбуває покарання, оскільки останній згідно оцінки його поведінки є таким, що «не довів виправлення», тому в сукупності всі факти вказують що ОСОБА_4 не підлягає умовно - достроковому звільненню, в зв`язку з чим дане клопотання є безпідставним.

Керуючись ст. 81 КК України та ст. 537, 539, 376 КПК України, ст. 152, 154 КВК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування відносно нього умовно - дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України відмовити за безпідставністю та передчасністю.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1