1-м/754/2/18
У Х В А Л А
Іменем України
12 січня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1

за участю секретаря: - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1

за участю прокурора - ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:
07 грудня 2017 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Нижнєвартісвського міського суду ХМАО-Югра від 12 липня 2016р. відносно засудженого ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України.
Згідно клопотання ОСОБА_3 засуджений вироком Нижнєвартівського міського суду ХМАО-Югра від 12 липня 2016р. до покарання у виді 9 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації, що полягає у замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчиненому з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет) групою осіб за попередньою змовою у великому розмірі. ОСОБА_3 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСВП Росії по Тюменській області», кінець відбування строку покарання 14 березня 2025р. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_3 в Україні: АДРЕСА_1 .
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України.
Вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.
Відповідно до п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.
Положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 КПК України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_3 , засудженого 12 липня 2016р. Нижнєвартівським міським судом ХМАО-Югра, для відбуття покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.
Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_3 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , виданого 27 грудня 2011 року Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, останнім місцем його реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 .
Відповідно до письмової заяви від 24 серпня 2017р., ОСОБА_3 просить передати його для відбування покарання на територію України.
Відповідно до довідки з місця відбування покарання засуджений ОСОБА_3 відбув строк кримінального покарання 1 рік 5 місяців 10 днів. Невідбута частина покарання складає 7 років 6 місяців 20 днів. Зазначене покарання ОСОБА_3 відбуває в ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСВП Росії по Тюменській області». Кінець строку відбуття покарання 14 березня 2025 року.
Дії ОСОБА_3 за вироком Нижнєвартівського міського суду ХМАО-Югра від 12 липня 2016р. кваліфікуються ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет) за попередньою змовою групою осіб у великому розмірі.
Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів групою осіб у великих розмірах. Санкція частини 2 ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
ОСОБА_3 засуджений за замах на злочин.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Оскільки санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, за якою належить кваліфікувати дії засудженого ОСОБА_3 , передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, то за вчинення замаху на вказаний злочин строк покарання не може перевищувати 6 років 8 місяців позбавлення волі, а тому суд вважає, що саме таке покарання необхідно визначити ОСОБА_3 .
Кримінальний Кодекс України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Проте, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Нижнєвартівського міського суду ХМАО-Югра від 12 липня 2016р. у відповідність до законодавства України до ОСОБА_3 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.
На підставі викладеного , керуючись ст. 7 КК України, ст.ст. 602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, ст.ст. 9,10,11,12 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, суд

У Х В А Л И В:
Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.
Вирок Нижнєвартівського міського суду ХМАО-Югра від 12 липня 2016р., яким громадянина України ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді 9 років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що громадянин України ОСОБА_3 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 (шести) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 12 липня 2016 року. В строк відбування покарання зарахувати час перебування під вартою з 15 березня 2016 року по 12 липня 2016 року .
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Головуючий: