Справа № 447/1309/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/836/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 04 липня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 04 липня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення.

Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що за весь час відбування покарання до засудженого два рази були застосовані дисциплінарні стягнення, які на момент розгляду заяви погашені та до нього було застосовано одне заохочення, не працевлаштований на виробництві, до 20.12.2016 перебував на профілактичному обліку, як такий що схильний до правопорушень, на даний час в особі засудженого не відбулося позитивних змін, належні висновки з заходів виховного характеру засуджений робить не завжди.

На ухвалу суду захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищенаведену ухвалу і постановити нову, якою звільнити засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково.

В обґрунтування покликається на те, що дане рішення суду першої інстанції є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення засудженого. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не об`єктивно дослідив характеристику на засудженого ОСОБА_8 , хоча, на його думку, вона відображає суб`єктивну думку начальника відділення соціально-психологічної служби виправної колонії, яка не підтверджена жодними правовими актами. Також, звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що у відкритому судовому засіданні представник установи виконання покарань просив клопотання засудженого ОСОБА_8 задоволити, так як вважає, що останній став на шлях виправлення і не є суспільно-небезпечним для оточуючих.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 про необґрунтованість апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув певну частину призначеного строку покарання.

Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року вказує, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочинів передбачених ч.1 ст. 127, ч.2 ст. 146 КК України та на підставі ст.70 КК України призначено йому остаточне покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року застосовано ч.5 ст. 72 КК України та зараховано строк тримання під вартою з 16.04.2015 по 10.07.2015 у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку покарання 16 квітня 2015 року, кінець строку покарання 22 квітня 2018 року.

Приймаючи рішення суд першої інстанції врахував, що за весь час відбування покарання до засудженого 2 рази були застосовані дисциплінарні стягнення, які на момент розгляду заяви погашені та до нього було застосовано 1 заохочення. Також, згідно з характеристикою засудженого, він не працевлаштований на виробництві, до 20 грудня 2016 року перебував на профілактичному обліку, як такий що схильний до правопорушень, на даний час в особі засудженого не відбулося позитивних змін, належні висновки з заходів виховного характеру засуджений робить не завжди.

Щодо доводів апелянта, які передбачені в апеляційній скарзі, то такі колегія суддів не бере до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції у відкритому судовому засіданні заслухав представника установи виконання покарань, який просив клопотання засудженого ОСОБА_8 задоволити, так як вважає, що останній став на шлях виправлення і не є суспільно-небезпечним для оточуючих, тобто такі дані були в розпорядженні суду при розгляді клопотання по суті й досліджувались судом, а викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності.

Також, колегія суддів вважає, що отримання за час відбування покарання одного заохочення, є недостатнім підтвердженням можливості продовження процесу виправлення за умови застосування до засудженого ОСОБА_8 ст. 81 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення й не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 04 липня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4