Справа № 344/3501/18
Провадження № 1-кс/344/1387/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001025 від 14.03.2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий ОСОБА_4 звернулася звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначила, що спеціаліст-землевпорядник Микитинецької сільської ради ОСОБА_5 , вступивши в злочинну змову із сільським головою Микитинецької сільської ради ОСОБА_6 , порушуючи нормативні документи які регламентують порядок надання земельних ділянок та свою посадову інструкцію, зловживаючи своїм службовим становищем та діючи умисно, всупереч інтересам служби, діючи в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з метою сприяння їм у незаконному отриманні земельних ділянок у власність, вніс на розгляд сільської ради проекти рішень щодо передачі їм земельних ділянок в масиві «Мала Панська» Микитинецької сільської ради для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності, хоча достовірно знав, що дані земельні ділянки не відносяться до земель комунальної власності та знаходяться у постійному користуванні Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

У відповідності до висновку комплексної судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертиз №160/161/236-249/18-22 від 05.03.2018, межі земельної ділянки кадастровий номер № :16:008:0629, яка належить ОСОБА_13 з числа переданих у власність посадовими особами Микитинецької сільської ради громадянам для ведення особистого селянського господарства накладається на земельну ділянку, яка згідно держаного акту ІФ №000255 надана у постійне користування Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН та відноситься до земель державної форми власності. Ринкова вартість земельної ділянки № :16:008:0629 площею 0,0896 га станом на затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки ОСОБА_13 становила 79 570 грн.

На даний час досудове розслідування у провадженні триває, вказана земельна ділянка, як предмет, що був об`єктом кримінально протиправних дій 19.03.2018 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні .

Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка кадастровий номер № :16:008:0629 площею 0,0896 га, належать на праві приватної власності ОСОБА_13 .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Володілець майна в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду клопотання.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим відділом слідчого управління ГУ НП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001025 від 14.03.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом незаконної приватизації земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України.

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Матеріалами клопотання зазначено, що з метою належного виконання завдань кримінального провадження, збереження речового доказу у кримінальному провадженні, слід накласти арешт на земельну ділянку кадастровий кадастровий № :16:008:0629 площею 0,0896 га в с. Микитинці, Івано-Франківської міської ради, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_13 .

.

Однак, з матеріалів клопотання не вбачається достатньо підстав вважати, що майно, яке прокурор просить накласти арешт, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тому, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки прокурором не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1