АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2078/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 623/4724/15-к
Категорія: ч.1 ст. 368 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000623 за апеляційними скаргами прокурора обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 червня 2017 року ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізюм, Харківської області, громадянина України, одруженого, який має вищу освіту, працював на посаді головного архітектора виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, зараз працює майстром виконання будівельних робіт в ТОВ Будівельна Компанія Аста Моноліт, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій у державних та комунальних підприємствах строком на 2 роки.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання перебування обвинуваченого під вартою протягом досудового розслідування з 13.08.2015 року по 17.08.2015 року із розрахунку 1 день перебування в Харківській установі виконання покарань №27 за 2 дні позбавлення волі.
Питання про речові докази суд вирішив відповідно до положень ст.100 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області судові витрати за проведення судово-технічної експертизи документів №357 в сумі 491 грн. 04 коп.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , працюючи з 2 лютого 2008 року на посаді головного архітектора відділу землевпорядкування, архітектури, містобудування та ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради,будучи посадовою особою місцевого самоврядування та членом постійно діючої комісії з питань відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньо-будинкових мереж ЦО і ГВП та готовності до експлуатації системи індивідуального (автономного) опалення виконавчого комітету Ізюмської міської ради, отримав неправомірну вигоду за наступних обставин.
Так, згідно з посадовою інструкцією головного архітектора відділу землевпорядкування, містобудування, архітектури та ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради до його завдань, обов`язків та повноважень зокрема входило:
- не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити службі в органах місцевого самоврядування чи негативно вплинути на репутацію службовця органів місцевого самоврядування;
- не приймати участі у діях, що суперечать інтересам держави;
- не чинити дій, які можуть бути розцінені, як використання свого службового становища в корисних цілях, у власних інтересах, а також дій, які відповідно до чинного законодавства вважаються корупційними;
- шанобливо ставитись до громадян, та їх звернень до органів місцевого самоврядування;
- організовувати та контролювати розробку всіх видів містобудівної документації;
- здійснювати постійний нагляд за реалізацією містобудівної документації, координує проектні роботи по об`єктах будівництва на території Ізюмської міської ради та авторського нагляду проектних організацій;
- брати участь у розробці і погодженні містобудівної документації, програм та комплексних планів соціально-економічного розвитку міста;
- розробляти правила забудови та іншу нормативно правову документації, що регулюють питання архітектури, містобудування, будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, благоустрою на території міста.
Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області за №0273 від 28.05.2014 створено та затверджено склад постійно діючої комісії з питань відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньо-будинкових мереж ЦО і ГВП та готовності до експлуатації системи індивідуального (автономного) опалення виконавчого комітету Ізюмської міської ради, до складу якої, як член комісії, увійшов головний архітектор відділу землевпорядкування, архітектури, містобудування та ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради ОСОБА_8 .
11.08.2015 ОСОБА_9 , який діяв на підставі нотаріальної довіреності від імені ОСОБА_10 , знаходячись у службовому кабінеті, розташованому на першому поверсі в приміщенні КП «Проектне бюро м. Ізюма» за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул.
Котовського, б.8, яке займає головний архітектор відділу землевпорядкування, архітектури, містобудування та ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради ОСОБА_8 , звернувся до останнього з метою погодження акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку), а саме нежитлового приміщення магазина « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , від внутрішньо-будинкових мереж ЦО І ГВП та готовності до експлуатації системи індивідуального (автономного) опалення.
Під час розмови з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, протиправним шляхом, маючи досвід щодо здійснення діяльності постійно діючої комісії з питань відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньо-будинкових мереж ЦО і ГВП та готовності до експлуатації системи індивідуального (автономного) опалення виконавчого комітету Ізюмської міської ради, повідомив ОСОБА_9 про те, що у технічній документації маються порушення і акт про відключення нежитлового приміщення магазина « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , він підписувати не буде. При цьому ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди, зауважив, що в разі надання йому ОСОБА_9 неправомірної вигоди в розмірі 4000 гривень, він не буде здійснювати перевірку відповідності виконаних робіт, зазначених у робочому проекті облаштування електричного опалення нежилого приміщення по АДРЕСА_2 , до реально виконаних робіт та підпише вищезазначений акт. У зв`язку з необхідністю вирішення питання готовності до експлуатації системи індивідуального (автономного) опалення ОСОБА_9 погодився на пропозицію ОСОБА_8 щодо передачі йому неправомірної вигоди.
13.08.2015 року близько 15 години 15 хвилин ОСОБА_9 , згідно з попередньою домовленістю, на АДРЕСА_3 , біля приміщення зустрівся з ОСОБА_8 , після чого вони разом прослідували до приміщення КП «Проектне бюро м. Ізюма» за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Котовського, б.8, де зайшли в кабінет головного архітектора відділу землевпорядкування, архітектури, містобудування та ГІС виконавчого комітету Ізюмської міської ради. Знаходячись в приміщенні кабінету, ОСОБА_8 власноручно, у відповідній графі, поставив свій підпис в 3-х екземплярах акту про відключення нежитлового приміщення магазина « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та скріпив їх гербовою печаткою відділу містобудування та архітектури Ізюмської міської ради Харківської області, після чого передав акти ОСОБА_9 , за що одержав від останнього неправомірну вигоду в розмірі 4000 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.368 КК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В своїх апеляційних доводах апелянт вказує на те, що районним судом, при призначенні ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, не враховані обставини, які набули загальнодержавного значення, щодо боротьби з проявами корупції. Суд, на думку прокурора, не врахував зазначені обставини в повному обсязі, та призначив обвинуваченому м`яке покарання. Внаслідок зазначеного, апелянт просить суд апеляційної інстанції ухвалити новий вирок.
В апеляційній скарзі, з урахуванням змін і доповнень, обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити, пом`якшити призначене покарання за ч.1 ст. 368 КК України до штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 гривень з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій у державних та комунальних підприємствах строком на 2 роки. В своїх апеляційних доводах, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, апелянт вказує на те, що покарання призначене судом є занадто суворим та не відповідає його особі та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину. Обгрунтовуючи можливість пом`якшення покарання, обвинувачений зазначає, що він офіційно працевлаштований, працює майстром виконання будівельних робіт на об`єкті реконструкції будівлі в місті Ізюм під соціальний гуртожиток для внутрішньо переміщених осіб із зони АТО, за місцем мешкання характеризується позитивно, за місцем попередньої роботи має чисельні відзнаки та грамоти, має сім`ю, в житті якої приймає активну участь мати похилого віку інваліда третьої групи по зору, батька похилого віку та брата, інваліда дитинства першої групи категорії А, який потребує постійного стороннього догляду. Також, апелянт зазначає, що покарання у виді позбавлення волі позбавить його можливості працювати на користь суспільства та допомагати своїй сім`ї.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , вказує, що злочин який він вчинив відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості і тяжких наслідків для суспільства від злочину не трапилося, а отже на думку обвинуваченого, покарання у виді штрафу буде відповідати не лише його особі, а і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, який підтримав лише свою апеляційну скаргу, та просив суд апеляційної інстанції ухвалити новий вирок, а також пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційних вимог прокурора та підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_8 , - колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно задоволити з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 368 КК України у апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора не оспорюються.

Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження та апеляційні скарги, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, з урахуванням того, що прокурор у кримінальному провадженні скористався своїм правом, передбаченим чинним КПК України та в процесі судового розгляду змінив обвинувачення і перекваліфікував дії ОСОБА_8 з ч.3 ст. 368 КК України на ч.1 ст. 368 КК України (т.2 арк. 206 211), дослідив фактичні обставини вчинення злочину ОСОБА_8 та обґрунтовано прийшов до висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України. Зазначені обставини ніким зі сторін в апеляційному порядку не оскаржуються.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції - колегією суддів також не встановлено.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.368 КК України при апеляційному розгляді сторонами не оспорюється, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів і вимог обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо пом`якшення призначеного покарання, колегія суддів вважає їх слушними, оскільки такі доводи не позбавлені правових і фактичних підстав.
Вироком суду першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами відомості про те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має. Наявні в матеріалах кримінального провадження, а також в мотивувальній частині вироку відомості, свідчать про те що він вчинив один епізод злочинної діяльності, який кваліфіковано за ч.1 ст. 368 КК України. Згідно класифікації за ст. 12 КК України - цей злочин відноситься до категорії середньої тяжкості.
Долучені до матеріалів справи відомості про особу, також з урахуванням тих, що були додані до апеляційної скарги ОСОБА_8 , свідчать про наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, його соціально-корисний спосіб життя, оскільки обвинувачений офіційно працевлаштований, виконує будівельні роботи на соціально значимих об`єктах - гуртожиток для внутрішньо переміщених осіб із зони АТО.
З довідки виданої Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством в місті Ізюм від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_8 здійснює догляд за матір`ю похилого віку, яка є інвалідом 3 групи по зору ОСОБА_11 , 1942 року народження, батьком ОСОБА_12 , 1938 року народження та братом ОСОБА_13 , 1968 року народження, інвалідом з дитинства 1 групи категорії А.
При цьому належить врахувати що з попереднього місця роботи, де обвинуваченим були вчинені незаконні дії, ОСОБА_8 було звільнено, але обвинувачений ОСОБА_8 доклав зусиль щодо свого працевлаштування, яке пов`язане з виконанням робіт на користь суспільства, а також усвідомлюючи необхідність утримання своїх близьких родичів, що за станом здоров`я та віком є непрацездатними.
ОСОБА_8 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував і не перебуває. Разом з тим наявні у справі відомості, свідчать про те, що обвинувачений опікується доглядом за рідним братом інвалідом, а також батьками похилого віку, які об`єктивно за станом здоров`я та віком потребують його догляду, оскільки інших близьких
родичів, які б могли надавати таку допомогу не має.
Крім того обвинуваченим та його захисником надана низка документів, які характеризують особу ОСОБА_8 : грамоти, подяка, звернення департаменту містобудування та архітектури, депутатів Ізюмської міської ради, Спілки Чорнобиль України, які з урахуванням вищенаведених відомостей характеризують особу обвинуваченого - виключно з позитивної сторони, а прокурор під час апеляційного розгляду не спростував вказані відомості і пояснив, що в нього відсутні будь які відомості, які могли б компрометувати ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду надав пояснення про беззаперечне визнання своєї вини у вчиненні злочину, за який його було засуджено вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 червня 2017 року, вказуючи про одиничний випадок вчинення ним корупційного злочину, а також свого критичного ставлення до вчинених незаконних дій і неприпустимість подібних вчинків у майбутньому, що свідчить про відсутність ознак суспільної небезпечності ОСОБА_8 як особи.
На думку колегії суддів, зазначені відомості об`єктивно вказують на усвідомлення обвинуваченим своєї неприпустимої поведінки, внаслідок вчинення злочину, та щире бажання виправитись, з тим щоб бути корисним членом суспільства, а також піклувальником своїх близьких родичів.
Вказані обставини свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, що враховано законодавцем, як певний вид кримінальної відповідальності в подібних випадках, оскільки санкція ч.1 ст. 368 КК України, за якою засуджено ОСОБА_8 , передбачає й інші альтернативні покарання, окрім позбавлення волі, як найсуворіший вид покарання, в тому числі і штраф.
Захисником ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 надано дві довідки в яких містяться розрахунки та відомості про отримання обвинуваченим систематичного доходу, внаслідок нарахування заробітної плати, що свідчить про те що ОСОБА_8 за своїм матеріальним становищем має можливість сплатити грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК України.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості апеляційних доводів та вимог ОСОБА_8 та доцільності зміни вироку в частині призначеного основного покарання , шляхом його пом`якшення, обравши альтернативний його вид, а саме штраф, але в максимальному його розмірі, який передбачений санкцією ч.1 ст. 368 КК України.
Такий вид та розмір цього основного покарання, на думку колегії суддів, в цьому випадку буде відповідати вимогам індивідуалізації покарання, ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, а також є справедливим покаранням, оскільки в шість разів перевищує розмір незаконної винагороди, яку згідно обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_8 отримав внаслідок вчинення корупційного злочину.
Таке покарання, з урахуванням вищенаведених обставин, чітко узгоджується з вимогами, передбаченими ст. 50 КК України, щодо його мети та передбачених законом обмежень прав засудженого, що також буде сприяти його виправленню.
Разом з тим суд правильно визначив вид та розмір додаткового покарання, яке стане певним чинником для дотримання вимог ст. 50 КК України.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів, на підставі ст.458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5-48к-13 від 23 січня 2014 року, які в силу зазначеної норми кримінального процесуального закону є обов`язковими.

Зокрема в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Зазначені обставини свідчать про необхідність пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_8 та необґрунтованість апеляційних доводів та вимог прокурора, в яких він, ігноруючи виключно позитивні відомості щодо особи, вимагає призначення обвинуваченому найбільш суворого виду покарання, передбаченого альтернативною санкцією відповідної статті у виді позбавлення волі в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства. За таких обставин, колегія суддів не вбачає, з доводів наведених прокурором, об`єктивних підстав для задоволення його апеляційних вимог шляхом погіршення становища обвинуваченого.

Прокурор не оспорював пояснення сторони захисту, наданих під час апеляційного розгляду про намагання обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового розгляду укласти з прокурором угоду про визнання винуватості, що свідчить про послідовність процесуальної

позиції обвинуваченого щодо визнання своєї вини на протязі всього часу судового розгляду та критичного ставлення до своїх незаконних дій.

Прокурор у своїх апеляційних доводах, обґрунтовуючи необхідність призначення найбільш суворого покарання у виді позбавлення волі та наближеного до максимальних меж, передбачених санкцією ч.1 ст. 368 КК України, посилався на наявність поширення загальних негативних тенденцій в українському суспільстві, пов`язаних із корупцією. Колегія суддів не може погодитись з такою позицією, оскільки вона не узгоджується з принципом індивідуалізації покарання. Більш того, ці обставини були враховані судом при кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.368 КК України.Суд вірно встановив безпосередній об`єкт цього злочину суспільні відносини, що забезпечують додержання встановленого порядку службової діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави та предмет цього злочину неправомірну вигоду. Обґрунтовуючи наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованого злочину, суд чітко зазначив свої висновки про одержання ОСОБА_8 неправомірної вигоди.

При цьому належить врахувати, що прокурором у його апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду не наведено переконливих доводів, щодо неефективності застосування інших видів покарання, які передбачені альтернативною санкцією ч.1 ст. 368 КК України.

Отже, колегія суддів, дотримуючись вимог ст.ст. 12, 50, 53, 65, КК України та принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, дійшла висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, шляхом його пом`якшення до штрафу в максимальному розмірі, передбаченому для такого виду покарання санкцією ч.1 ст. 368 КК України - 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 гривень з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій у державних та комунальних підприємствах строком на 2 роки. При визначенні такого виду і розміру покарання, колегія суддів враховує матеріальний стан обвинуваченого, який дозволяє йому сплатити штраф, а також дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є єдиним годувальником своєї сім`ї, доглядає за батьками похилого віку та братом інвалідом 1 групи категорії А, працює на соціально важливому об`єкті, має постійне місце мешкання та реєстрації, за останнім і теперішнім місцем роботи характеризується позитивно, має неодноразові подяки та грамоти. Наявність таких позитивних відомостей стосовно особи ОСОБА_8 прокурором у апеляційній скарзі не оспорюється. Крім того, колегією суддів, при призначенні такого покарання також враховується і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2, 408 ч.1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого - задоволити.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 червня 2017 року ухвалений стосовно ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання - змінити.

Пом`якшити покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 368 КК України, до штрафу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій у державних та комунальних підприємствах строком на 2 (два) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4