Єдиний унікальний номер:343/2205/17
Номер провадження: 1-в/0343/10/18
У Х В А Л А
іменем України
про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання
06 лютого 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретарів судових засідань - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

представників ДУ "Долинський ВЦ (№ 118)" - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області клопотання в/о начальника ДУ "Долинський виправний центр (№ 118)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

В/о начальника ДУ "Долинський виправний центр (№ 118)" звернувся в суд з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

У судовому засіданні представники адміністрації ДУ "Долинський виправний центр (№ 118)" ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали клопотання та пояснили, що засуджений зарекомендував себе з позитивної сторони. За час відбування покарання в установі він порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, стягнень на нього не накладалося, заохочень не оголошувалося, він працює, сумлінно виконує свої обов`язки, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , оскільки останній має 8 стягнень, а застосовані до нього заохочення вже були враховані судом при заміні покарання. Підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення немає.

У судове засідання представник спостережної комісії при Долинській районній державній адміністрації не з`явився, однак надав протокол засідання спостережної комісії, згідно якого комісія утрималася від спільного подання клопотання про УДЗ ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в особовій справі інформації щодо погашення цивільних позовів.

Засуджений ОСОБА_7 просив задовольнити клопотання, пояснив, що він працює, у вчиненому кається. Вважає, що він став на шлях виправлення, просить звільнити його умовно достроково від відбування покарання.

Заслухавши представника адміністрації виправного центру, пояснення засудженого, висновок прокурора, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали особової справи та відомості про поведінку та особу засудженого, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

Згідно роз`яснень п.п. 2, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Згідно з ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_7 суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_8 востаннє засуджений вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 червня 2012 року, яким його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань до покарання, призначеного за цим вироком, приєднано частину невідбутого покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 червня 2010 року та остаточно призначено до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією вього належного йому на праві приватної власності майна. Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з моменту ухвалення вироку з 08 червня 2012 року, зарахувавши до цього строку час його тримання під вартою з 24 березня 2012 року по 08 червня 2012 року. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 березня 2016 року ОСОБА_9 зараховано у строк відбуття покарання, призначеного вищевказаним вироком, строк попереднього ув`язнення з 24 березня 2012 року по 26 червня 2012 року в порядку ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 травня 2017 року засудженому ОСОБА_8 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі на невідбутий строк покарання 2 роки 7 місяців 10 днів. В строк відбуття призначеного покарання зараховано час перебування під вартою з 12 травня 2017 року по час звільнення з-під варти за місцем відбування призначеного покарання, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Суд встановив, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, серед яких тяжкі злочини.

Фактично відбута частина терміну покарання (з врахуванням проведених перерахунків) становить 6 років 03 місяці 15 днів, 3/4 частини терміну покарання 01 листопада 2017 року, фактично невідбута частина терміну покарання засудженого ОСОБА_7 станом на 06 лютого 2018 року становить 01 рік 08 місяців 15 днів.

З характеристики засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній під час тримання в УВП № 33 не допускав порушень вимог режиму тримання під вартою, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не оголошувались. З 18 липня 2012 року відбував покарання в Цуманській ВК (№ 84). Був працевлаштований у виробничій майстерні установи, згодом - в кузні установи. Приймав участь у виконанні робіт по благоустрою установи, проявляв ініціативу при проведенні ремонтних робіт в клубі установи. Допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено 8 дисциплінарних стягнень, які на даний час погашені та зняті у встановленому законом порядку. Оголошувалось 5 заохочень правами начальника установи, 4 - за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку, 1- за активну участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених. 03 липня 2017 року прибув в ДУ "Долинський виправний центр (№118)". З серпня 2017 року був працевлаштований майстерні установи, пізніше - на ТзОВ "Уніплит", де і працює по даний час. Не допускав порушення вимог режиму відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладалися, оголошувалося 1 заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком "Фізкультура і спорт".

Суд бере до уваги те, що засуджений був 6 раз заохочений, з яких 5 - за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку, 1- за активну участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених. Останнє заохочення було оголошене 09.01.2018 р., яке застосоване до засудженого після звернення адміністрації до суду з клопотанням про УДЗ. При цьому зазначає, що чотири попередні заохочення, які застосовані до 03.01.2014 р. були враховані при вирішенні питання про заміну засудженому покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі. Тобто протягом майже 3-х останніх років (з 03.01.2014 п. по 09.01.2018 р.) засуджений жодних заохочень не мав. Натомість на нього було накладено 8 дисциплінарних стягнень (10.02.2013 р., 05.03.2013 р., 13.08.2014 р., 10.11.2014 р., 02.05.2015 р., 03.05.2015 р., 22.03.2016 р., 15.04.2016 р.), з яких 6 стягнень було застосовано з часу передостаннього заохочення, хоча, на думку суду, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Щодо працевлаштування засудженого суд враховує, що засуджений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання в Цуманській ВК (№ 84), в 2013 році працював тільки в березні-червні, вересні-грудні, у 2015 році - в лютому, серпні-вересні, в 2016 році - в вересні, за що отримав незначну заробітну плату, про що свідчить довідка про заробітну плату ОСОБА_7 з березня 2013 року по вересень 2016 року. Прибувши для відбування покарання в Долинський ВЦ (№ 118), засуджений був працевлаштований з серпня 2017 року. Заохочення до засудженого за сумлінне ставлення до праці під час відбування покарання в установі, яка клопоче про його умовно-дострокове звільнення, до звернення до суду з таким клопотанням не застосовувалося. Натомість заохочення було застосоване тільки через два місяці після звернення адміністрації установи до суду з клопотання про УДЗ, що слугує свідченням передчасності його подання. Відсутність у засудженого стягнень у Долинському ВЦ не свідчать про його сумлінну поведінку та виправлення, адже сумлінна поведінка повинна полягати не тільки у пасивній формі, тобто в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й повинна проявлятися активно, тобто свідчити про сумлінне виконання громадських доручень, підвищення загальноосвітнього рівня засудженого, гарної поведінки у побуті, прагнення своєю діяльностю спокутувати вину за вчинений злочин. Переконливих доказів такої сумлінної поведінки засудженого під час відбування покарання в судовому засіданні не здобуто. Сам по собі факт праці у Долинському ВЦ та застосування одного заохочення вже під час розгляду клопотання у суді не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився.

У матеріалах особової справи маються постанови про відкриття виконавчого провадження ще від 10.08.2012 р. про стягнення витрат за проведення експертиз, однак такі витрати засуджений протягом більше 5 років не сплачував. Тільки після звернення установи з клопотанням про УДЗ такі були добровільно сплачені засудженим, що не є переконливим доказом його сумлінності.

Таким чином, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обв`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. Аналізуючи весь період відубування засудженим покарання, протягом якого до нього хоч і було застосовано 6 заохочень, однак було накладено в період з 2013 по 2016 рік 8 стягнень, періодичність його роботи, суд приходить до висновку, що поведінка ОСОБА_7 не була сумлінною протягом всього часу відбування покарання. Зміну його поведінки та ставлення до праці безпосередньо перед настанням строку, який дає право на застосування УДЗ, суд розцінює як намагання отримання преференцій в умовах утримання, а не свідчення про виправлення засудженого. Судом також враховується тяжкість вчинених засудженим злочинів, наявність стягнутої та невідшкодованої шкоди перед потерпілими, а також значну частину невідбутого покарання, що становить 01 рік 08 місяців 15 днів. З огляду на зазначене, коли достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, суд вважає, що поведінка останнього протягом відбування покарання не свідчить про його виправлення, а те, що ОСОБА_7 періодично сумлінно працював, не може слугувати переконливою підставою вважати, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, засуджений виправився та не буде вчиняти нових злочинів. Отже, наявність лише формально-юридичних підстав не свідчить про виправлення засудженого та не дає право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, ст. 81 Кримінального кодексу України, керуючись ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання в/о начальника ДУ "Долинський виправний центр (№ 118)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: