Справа № 161/917/18 Провадження №11-сс/773/38/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2018 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2018 року про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000028 від 11.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000028 від 11.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.
Таке своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим та прокурором не доведено необхідність арешту майна. Зокрема, суддею вказано, що вилучене в ході огляду місця події майно 12 колод деревини породи «Сосна» не мають жодного відношення до злочину щодо якого проводиться досудове розслідування, - ч.1 ст.366 «Службове підроблення».
Не погоджуючись із таким рішенням суду, прокурор ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що винесена слідчим суддею ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням процесуальних норм. Вказує, що стороною обвинувачення було належним чином доведено наявність достатніх підстав вважати, що вилучене в ході проведення огляду місця події майно відповідає критеріям, викладеним у ст.98 КПК України та існує наявність ризику, передбаченого ст.170 КПК України щодо незбереження цього майна.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримала апеляцію у повному обсязі, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У п.1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що прокурор та слідчий повинні довести, що майно, яке на їх думку, підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про накладення арешту на майно слідчим суддею дотримані в повній мірі.
З матеріалів клопотання вбачається, що СУ ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі -ЄРДР) 11.01.2018 року за №0000028, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.
Предметом злочину, передбаченого ст.366 КК України може бути лише офіційний документ, тобто такий, що засвідчує факти, які мають юридичне значення і тим самим породжують, змінюють чи припиняють певні правовідносини. Об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекручуванні істини в офіційних документах, яке вчинюється службовою особою шляхом використання для цього свого службового становища.
Із витягу ЄРДР вбачається, що 11.01.2018 року слідчим до реєстру внесені відомості за фактом внесення службовими особами ДП «Поліське ЛГ» завідомо неправдивих відомостей до офіційного документа протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками ст.65 КУпАП, з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.366 КК України.
З протоколу огляду місця події від 16.01.2018 року вбачається, що в ході проведення огляду місця події за адресою: Волинська область, Маневицький район, с.Довжиця, вул.Луцька, 1А, було вилучено 12 колод деревини породи «Сосна».
Слідчий вказував, що накладення арешту на вищевказане майно (деревину) необхідне для здійснення замірів об`єму деревини, з`ясування її вартості та для того аби порівняти її з деревиною, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення. Це майно зберегло на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а його повернення унеможливить виконання завдання кримінального провадження в частині забезпечення повного та неупередженого розслідування.
Проте, в ході розгляду клопотання ні слідчий, ні прокурор не навели достатніх обґрунтувань та не надали доказів, які б давали підстави вважати, що вказані об`єкти (деревина) відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та можуть бути речовими доказами з урахуванням кваліфікації кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України, тобто щодо внесення службовою особою до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей, про що слідчий суддя обґрунтовано зазначив в своїй ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
А тому апеляційний суд приходить до висновку, що врахувавши усі обставини справи у їх сукупності, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого на підставі ч.1 ст.173 КПК України, оскільки, ані останнім, ані прокурором не доведено того, що вилучене під час огляду майно може мати значення речового доказу і предмету злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.
Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2018 року про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000028 від 11.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді