Справа № 305/832/17
Номер провадження 1-кп/305/228/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахів кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000702 від 14.06.2016 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого (проживає у фактичному шлюбі), не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 12 червня 2016 року, близько 19 години, керуючи технічно справним мопедом "Альфа", без державного реєстраційного знаку, рухаючись автодорогою місцевого значення, з села Богдан в село Видричка, Рахівського району, Закарпатської області, по вулиці Борканюка, що в с. Богдан Рахівського району, Закарпатської області, навпроти будинку № 4 самовпевнено розраховуючи на свої водійські навички та вміння керувати транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.10 "безпечна швидкість" - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; п. 1.10 "узбіччя" - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини дороги, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів; п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також важливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та, при здійснені маневру, а саме проїзду лівого повороту, не вибрав безпечної швидкості руху, що призвело до втрати керування транспортним засобом та виїзду його за межі проїзної частини дороги. У результаті вказаних дій, обвинувачений ОСОБА_4 , з необережності, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка знаходилась на лівому узбіччі по напрямку його руху, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, у вигляді посттравматичної гематоми лівої щоки та закритого перелому зовнішнього відростка великогомілкової кістки.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю та беззастережно. Також визнав повністю цивільний позов, заявлений потерпілою. Скористався наданим правом не давати покази у суді з приводу обставин вчинення злочину. Просив суд не карати його суворо, розкаюється у вчиненому. Жалкує за те, що став винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, у якій потерпіла зазнала тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердила, що 12 червня 2016 року , близько 19 години, вийшла від своєї сусідки, стояла з нею на узбіччі дороги, навпроти будинку АДРЕСА_1 , коли несподівано на них заїхав мотоцикл, під керуванням обвинуваченого. Внаслідок наїзду отримала тілесні ушкодження, через які тривалий час лікувалася.

Заявляє у справі цивільний позов на суму 16135 гривень, з яких 15000 гривень моральної шкоди та 1135 гривень - матеріальної шкоди. З підстав, наведених нею у позовній заяві, просить цивільний позов задовольнити. Поряд з цим, просила суд не карати обвинуваченого суворо та не позбавляти волі.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій немає; судом роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 цивільного позову, заявленого потерпілою, суд виходить з наступних міркувань.

За загальним правилом, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості судового рішення (ч.3 ст.23 ЦК України). З урахуванням п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та характеру правопорушення, глибини душевних страждань потерпілої, обставин справи, ступеню вини обвинуваченого.

Судом встановлено, що шкода, завдана потерпілій ОСОБА_5 є наслідком неправомірних дій ОСОБА_4 , винність якого в судовому засіданні доведена повністю.

Так, суд враховує, що в результаті скоєного злочину потерпіла отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості судового рішення, вважає, що сума моральної шкоди заявленої потерпілою є адекватною. Потерпіла є особою похилого віку, через отримані травми, зазнала фізичного болю, психічних і душевних страждань, депресії. Зазнала дискомфорту через утруднене пересування, зміни звичайного життєвого ритму. Суд погоджується з тим, що сума морального відшкодування, яку ОСОБА_5 визначила у розмірі 15000 гривень є розумною та справедливою, отже, підлягає до стягнення з обвинуваченого у її користь.

Матеріальна шкода, в сумі 1135 гривень, як сума коштів, витрачених на лікування потерпілої ОСОБА_5 (придбання медикаментів) підлягає до задоволення в повному обсязі, як така, що повністю доведена в ході судового засідання матеріалами справи (квитанціями).

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. відсутні.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання. Зокрема, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд враховує те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, повністю визнав вину, розкаявся у скоєному, частково відшкодував потерпілій цивільний позов, позитивну характеристику по місцю проживання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому є вчинення злочину щодо особи похилої віком.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги тяжкість вчиненого злочину, особу винного, конкретні обставини справи та ступінь суспільної небезпеки скоєного діяння, керуючись принципами гуманності та справедливості судового рішення, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання, прямо передбачене санкцією частини 1 статті 286 КК України, у виді обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами, так як посвідчення водія обвинувачений не отримував.

Однак, беручи до уваги усі перераховані вище пом`якшуючі обставини у їх сукупності, зважаючи на думку потерпілої, яка наполегливо просила не позбавляти обвинуваченого волі, суд вважає за можливе застосувати щодо нього положення ст.ст.75,76 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373,374, 376, 392, 393, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання 2 (два) роки обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного цим вироком, якщо він протягом 1 (одного) року та 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 16 135 (шістнадцять тисяч сто тридцять п`ять) гривень цивільного позову.

Речовий доказ мопед марки «Альфа», який знаходиться на штраф майданчику Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, по вступу вироку в законну силу, повернути власнику.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1