Справа № 157/975/16-к
п/с 1-кп/164/54/2017
Категорія: 10
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 грудня 2017 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

педагога ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000390 від 8 серпня 2016 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мельники Мостище Камінь-Каширського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, пенсіонера, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи,раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 обрано ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12 серпня 2016 року на 60 днів, запобіжний захід у вигляді особистого зобов?язання щодо обвинуваченого обрано ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 7 грудня 2016 року на 60 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 7 серпня 2016 року, біля 14 години, в с. Острівок Камінь-Каширського району Волинської області, з метою задоволення статевої пристрасті, запросив малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до житлового будинку по АДРЕСА_1 , де постійно проживає, попередньо пообіцявши їй дати грошові кошти, коли вона прийде до нього додому. В подальшому, коли малолітня ОСОБА_5 зайшла в його житловий будинок, ОСОБА_4 , скориставшись її безпорадним станом, так як через свій вік вона не усвідомлювала вчинених щодо неї протиправних дій, вчинив розпусні дії щодо ОСОБА_5 , які виразились в оголенні її статевих органів та оголенні і демонстрації їй своїх статевих органів.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, показавши, що ні 7.08.2016 року, ні в період з березня 2016 року по 6.08.2016 року він будь-яких розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_5 не вчиняв. Про вік цієї дитини, яка проживає по сусідству в с. Острівок Камінь-Каширського району Волинської області, йому було відомо. Він неодноразово заходив до них додому, а також малолітня ОСОБА_5 сама та з братом ОСОБА_9 часто приходили до нього додому. ОСОБА_4 пригощав дітей печивом, цукерками та морозивом, інколи грався з ними. Чому батьки малолітньої ОСОБА_5 стверджують, що він вчиняв щодо неї розпусні дії, йому невідомо, він до цього непричетний. Просив кримінальне провадження щодо нього закрити, так як в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення. Стверджує, що показання під час досудового розслідування про вчинення щодо малолітньої ОСОБА_5 розпусних дій він давав під тиском працівників поліції, які погрожували йому фізичною розправою та застосовували до нього фізичне насильство. Про це в прокуратуру, інші правоохоронні органи він не повідомляв, так як боявся над ним розправи.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, його винуватість у вчиненому підтверджується іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні та встановленими під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Так, потерпіла малолітня ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила, що 7.08.2016 року ОСОБА_4 , який проживає по сусідству в с. Острівок Камінь-Каширського району Волинської області, пообіцяв їй дати грошові кошти на морозиво, але сказав, щоб вони зайшла за коштами до нього в будинок. Коли вона після обіду зайшла в будинок ОСОБА_4 , він закрив двері зсередини, після чого сказав, щоб вона роздягнулась. Після цього, він оголив свій статевий орган і доторкався ним до її статевих органів. Коли вона лежала на ліжку, то побачила, що через вікно їх побачила її подружка ОСОБА_10 . Про це вона розповіла ОСОБА_4 , який відразу закрив шторою вікно. Через деякий час він її відпустив, дав грошові кошти на суму 10 гривень та попросив нікому не розповідати про те, що він з нею робив в будинку, пригрозивши, що якщо вона комусь повідомить про це, то пошкодує.

Свідок малолітня ОСОБА_10 суду підтвердила, що 7.08.2016 року в її присутності малолітня ОСОБА_5 попросила у ОСОБА_4 , який проживає по сусідству з нею в с. Острівок Камінь-Каширського району Волинської області, грошові кошти на морозиво. ОСОБА_4 погодився їй дати кошти, але сказав, щоб вона зайшла до нього в будинок. Коли ОСОБА_5 побігла до нього в будинок, ОСОБА_10 залишилась її чекати на вулиці неподалік. Так як ОСОБА_5 довго не виходила з будинку, ОСОБА_10 почала заглядати в будинок через вікна. Через одне з вікон вона побачила ОСОБА_5 , яка в спальні лежала на ліжку без одягу. Біля неї був ОСОБА_4 теж без одягу. ОСОБА_10 відразу побігла додому до ОСОБА_5 та про те, що вона побачила в будинку їх сусіда, повідомила її бабусі ОСОБА_11 та мамі ОСОБА_6 . Стверджує, що ОСОБА_4 часто заходив в будинок, де проживає малолітня ОСОБА_5 . Також ОСОБА_5 часто ходила до нього в будинок. ОСОБА_10 теж кілька разів була в будинку ОСОБА_4 . Він один раз пропонував їй дати меду, якщо вона дозволить йому поцілувати свої груди, але вона відмовилась. Більше він їй нічого подібного не пропонував.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила, що 7.08.2016 року після обіду, біля 14 год. 30 хвилин, до неї додому, що по АДРЕСА_2 , прибігла малолітня ОСОБА_10 і повідомила, що вона через вікно бачила, що її внучка малолітня ОСОБА_5 лежить гола в будинку сусіда ОСОБА_4 , який також біля дитини був без одягу. Все це чула і мама дитини - ОСОБА_6 . Через деякий час додому прибігла малолітня ОСОБА_5 . Спочатку вона не хотіла розповідати, що відбулось в будинку ОСОБА_4 , але в подальшому повідомила, що сусід ОСОБА_4 , коли вона зайшла в його будинок, закрив двері зсередини, після чого сказав, щоб вона роздягнулась. Він оголив свій статевий орган і доторкався ним до її статевих органів, коли вона лежала на ліжку. ОСОБА_4 дав дитині 10 гривень та попросив нікому не розповідати про те, що він з нею робив в будинку, пригрозивши, що якщо вона комусь повідомить про це, то пошкодує. До цього випадку малолітня ОСОБА_5 ніколи не розповідала, що ОСОБА_4 вчиняє щодо неї якісь розпусні дії. З весни 2016 року ОСОБА_4 часто заходив до них в будинок, купував солодощі малолітній ОСОБА_5 , обіцяв їй купити золоті сережки та планшет. Будь-яких змін у поведінці дитини вони до серпня 2016 року не помічали.

Об?єктивність показань потерпілої та свідків, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення підтверджується іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні та встановленими під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, зокрема, протоколом огляду предметів від 8.07.2016 року та фототаблицею до нього (а.с. 31-32), яким підтверджується, що в ході проведення слідчої дії було оглянуто грошову купюру серії НИ № 3192728, номіналом 10 гривень, надану ОСОБА_6 для долучення до матеріалів кримінального провадження, яку 7.08.2016 року ОСОБА_4 дав малолітній ОСОБА_5 після вчинення щодо неї кримінального правопорушення; висновком судово-медичної експертизи № 152 від 8.09.2016 року (а.с. 14), з якого встановлено, що у малолітньої ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці зовнішніх статевих органів виявлено не було, цілісність дівочої пліви не порушена; висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 201 від 23.09.2016 року (а.с. 20-22), згідно якого малолітня ОСОБА_5 за своїм психічним станом, з урахуванням віку, може правильно сприймати зовнішню, формальну сторону фактів та давати по них відповідні покази. На час вчинення щодо неї злочинних дій малолітня ОСОБА_5 не виявляла ознак будь-якого психічного розладу. З урахуванням вікового рівня розумового розвитку малолітня ОСОБА_5 не здатна правильно розуміти характер та значення скоюваних щодо неї дій та чинити опір. Враховуючи рівень розумового розвитку, індивідуально-психологічні особливості та емоційний стан, потерпіла ОСОБА_5 , зважаючи на її малоліття, не здатна правильно розуміти характер та значення скоєних з нею дій та здійснювати опір. Малолітня ОСОБА_5 на даний час не виявляє ознак будь-якого психічного розладу. Індивідуально-психологічних особливостей, що могли б суттєво вплинути на достовірність характеру показів у справі малолітня ОСОБА_5 не має. Підстав вважати, що малолітня ОСОБА_5 дає показання під впливом дорослих немає. Підвищеного, неприроднього для розумового розвитку потерпілої навіювання або надмірного фантазування у підекспертної ОСОБА_5 не зафіксовано; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 7.08.2016 року (а.с. 3), яким підтверджується, що 7.08.2016 року, біля 14 год. 30 хвилин, в с. Острівок Камінь-Каширського району Волинської області, малолітня ОСОБА_12 , що проживає по сусідству, розповіла ОСОБА_6 про те, що її донька ОСОБА_5 , 2008 року народження, лежить роздягнута разом із ОСОБА_4 , який теж роздягнутий, в його житловому будинку; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.08.2008 року (а.с. 9), згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являється малолітньою.

Відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 203 від 26.09.2016 року (а.с. 50-52) у ОСОБА_4 виявлялися у період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення ознаки органічного емоційно-лабільного розладу в ст. нестійкої компенсації. Однак, ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У ОСОБА_4 виявляються в даний час ознаки органічного емоційно-лабільного розладу в ст. нестійкої компенсації. Однак, ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Примінення примусових заходів медичного характеру він в даний час не потребує.
Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
В ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурором не заявлялись клопотання про зміну обвинувачення чи висунення додаткового обвинувачення, а тому суд при розгляді зазначеного кримінального провадження виходить із висунутого ОСОБА_4 обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_4 в тій частині, що він 7.08.2016 року будь-яких розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_5 не вчиняв, а малолітня ОСОБА_5 під впливом дорослих дає показання про вчинення ним щодо неї розпусних дій, оскільки вони не знайшли підтвердження в ході розгляду кримінального провадження та спростовуються як показаннями потерпілої малолітньої ОСОБА_5 та свідка малолітньої ОСОБА_10 в судовому засіданні, які підтвердили, що 7.08.2016 року після обіду в будинку за місцем постійного проживання, що по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 вчиняврозпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_5 , показаннями свідка ОСОБА_11 , якій про вчинення ОСОБА_4 розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_5 повідомили відразу після вчинення кримінального правопорушення малолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , так і висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 201 від 23.09.2016 року, згідно якого малолітня ОСОБА_5 за своїм психічним станом, з урахуванням віку, може правильно сприймати зовнішню, формальну сторону фактів та давати по них відповідні покази. Індивідуально-психологічних особливостей, що могли б суттєво вплинути на достовірність характеру показів у справі малолітня ОСОБА_5 не має. Підстав вважати, що малолітня ОСОБА_5 дає показання під впливом дорослих немає. Підвищеного, неприроднього для розумового розвитку потерпілої навіювання або надмірного фантазування у ОСОБА_5 не зафіксовано.
Суд, оцінюючи показання потерпілої малолітньої ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , вважає, що вони є логічними, послідовними, оскільки взаємно підтверджуються і не суперечать іншим доказам по справі, а тому визнає їх правдивими.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в тій частині, що вінне причетний до вчинення інкримінованого йому правопорушення, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, на думку суду, спрямовані на уникнення ним відповідальності за вчинене, а тому суд не приймає їх до уваги.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, оскільки вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.

Разом з тим суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме: позитивну характеристику за місцем проживання, що він ніде не працює, являється пенсіонером, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає одиноко.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, які викладені вище, а також те, що потерпіла малолітня ОСОБА_5 та її законний представник ОСОБА_6 наполягають на призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді реального позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду кримінального провадження вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, що вказує на те, що він не розкаявся у вчиненому, характеризує його з негативної сторони та свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив, суд вважає, що призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, по якій ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами можливе лише при ізоляції його від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, по якій він притягується до кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання суд бере до уваги, що ОСОБА_4 не відноситься до визначених ч. 2 ст. 156 КК України осіб, на яких покладено обов?язки щодо виховання потерпілої або піклування про неї, а тому за ч. 2 ст. 156 КК України йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч. 1-2 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 156 КК України по епізодах вчинення ним розпусних дій в період з березня 2016 року по 6 серпня 2016 року не відповідає вимогам ст.ст. 91, 277, 291 КПК України, оскільки не містить викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, у тому числі вказівки про час їх вчинення, а також конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, кожного окремо.

В судовому засіданні потерпіла малолітня ОСОБА_5 не змогла вказати конкретні дати та час вчинення щодо неї розпусних дій обвинуваченим ОСОБА_4 в період з березня 2016 року по 6 серпня 2016 року, в чому виражались ці розпусні дії, зокрема, по кожному епізоду окремо, кількість вчинених щодо неї злочинів. Вказані обставини під час досудового розслідування по кримінальному провадженню не було встановлено та перевірено. Окрім неконкретизованих показань малолітньої потерпілої по вказаних епізодах обставини вчинення кримінальних правопорушень по цих епізодах не підтверджуються будь-якими іншими належними та допустимими доказами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, по епізодах вчинення ним розпусних дій в період з березня 2016 року по 6 серпня 2016 року стороною обвинувачення не доведено, так як не підтверджено в ході судового розгляду кримінального провадження належними та допустимими доказами, а тому підлягає виключенню з його обвинувачення за недоведеністю.

Речовий доказ: грошову купюру серії НИ № 3192728, номіналом 10 гривень (а.с. 31-33) слід конфіскувати в доход держави.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 91-92, 98, 100, 110, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, призначивши покарання 5 (п?ять) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ: грошову купюру серії НИ № 3192728, номіналом 10 (десять) гривень, - конфіскувати в доход держави.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя районного суду ОСОБА_1