АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/8456/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/976/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне, Луганської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого приватним підприємцем, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою як внутрішньо переміщена особа: АДРЕСА_2 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Згідно вироку, 03.04.2015 року приблизно о 21 год. 30 хв. ОСОБА_8 перебуваючи поблизу будинку № 240 по Салтівському шосе в м. Харкові, на підґрунті особистих неприязних відносин, що склалися між ним та ОСОБА_9 , вступив з останнім в конфлікт, та маючи намір, що раптово виник та був направлений на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, діючи умисно, протиправно, в ході обопільної бійки, наніс останньому удар в праву тім`яно-потилочну область голови невстановленим в ході судового розгляду тупим твердим предметом, індивідуальні властивості якого в місці пошкодження не відобразились, та тим самим спричинив ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2537-С/15 від 01.09.2017 року, забиту рану на голові, яка відповідно до п.п. 2.3.1.а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).Після цього, намагаючись втекти, ОСОБА_9 побіг у напрямку буд. 240-А по вул. Салтівське Шосе в м.Харкові, але був зупинений сторонньою особою гр. ОСОБА_10 , який став випадковим свідком бійки між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Під час затримання ОСОБА_9 впав обличчям вниз на поверхню землі біля другого під`їзду буд. АДРЕСА_3 . В той час, як ОСОБА_9 , намагався встати та перебував в положенні лежачи обличчям вниз, впираючись в землю випрямленими руками, до нього підбіг ОСОБА_8 та, маючи намір, направлений на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що наносить удар у життєва важливий орган, розуміючи, що від його дій можуть настати тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого, діючи умисно, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, та допускаючи настання зазначених наслідків, наніс ОСОБА_9 удар правою ногою по правій частині тулубу, в область живота. Тим самим ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2537-С/17 від 01.09.2017 року, закриту тупу травму живота з розривом печінки та розвитком гемоперітонеуму, яка відповідно до п.п. 2.1.1.а, 2.1.3л «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 просять оскаржуваний вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст..ст.69, 75 КК України. В обґрунтування посилаються на те, що обвинувачений в щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, за місцем реєстраціє характеризується добре, злочин вчинив вперше, має хворобу грижа хребта, працює, фактично утворив сім`ю з ОСОБА_11 , тривалий час мешкають разом та виховують неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та потерпілого, що суттєво знижує ступень тяжкості вчиненого. Також зазначають про те, що судом не врахована неправомірна поведінка потерпілого, який зловживає спиртними напоями та спровокував обвинуваченого на цей злочин. Тому вважають , що виправлення обвинуваченого можливо досягти без його ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла висновку, що вони задоволенню не підлягають , виходячи із наступного.
Висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину. Судом враховано конкретні обставини вчинення злочину та його шкідливі наслідки- небезпека для життя в момент заподіяння.
Судом враховані відомості про особу обвинуваченого, який несудимий ,не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, є вимушеним переселенцем із зони АТО, працює підприємцем, проживає в м. Харкові разом із співмешканкою ОСОБА_11 та її дітьми, характеризується позитивно.
Судом визнано пом`якшуючими декілька обставин вчинення злочину вперше , щире каяття та віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_9 . Враховуючи наведені обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК України та призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст. 121 КК України.
З огляду на це колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого про неналежне врахування всіх обставин справи судом , а покарання , призначене вироком суду із застосуванням положень ст.69 КК України , не вважає надто суворим.
Звільнення від відбування покарання допускається, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Суд першої інстанції такого висновку не дійшов. Колегія суддів також не вважає, що ОСОБА_8 може виправитись без відбування прокарання, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, мотиви його поведінки, які він повідомив під час судового розгляду, зазначивши що мав намір у такий спосіб затримати ОСОБА_9 та примусити його припинити протиправні дії, хоча на момент нанесення ним удару ногою потерпілий вже був затриманий іншими особами, не чинив жодного опору, лежав на землі. На думку колегії суддів дана обставина свідчить про прямий умисел винного на заподіяння небезпечних для життя потерпілого ушкоджень, про його агресію та зневажливе ставлення до об`єкту посягання, а відтак небезпеку для суспільства . Тому доводи апелянтів про можливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку колегія суддів вважає необгрунтованими.
Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.
З урахуванням викладеного, керуючись, ст.ст. 404,405,407, 418, ст. 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення. Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - з дня вручення копії ухвали.
Головуючий-
Судді -