У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/1763/16-к № 1-кп/610/7/2017

м. Балаклія 04.10.2017 року
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: ОСОБА_1 ,

за участі

обвинуваченої: ОСОБА_2 ,

захисників: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 + цивільний позивач,

секретарів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уроджениці м. Ізюм Харківської області; зареєстрованої і проживаючої в АДРЕСА_1 ; громадянки України; з повною вищою освітою; заміжньої; фізичної особи-підприємця; раніше не судимої,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2, ст. 172, ч. 3 ст. 357 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що 29.08.2014р., приблизно о 19.00 годині, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , знаходячись у винайманому нею приміщенні (крамниці), що на 1 поверсі головного корпусу КЗОЗ БРР «Балаклійська центральна клінічна районна лікарня», за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Партизанська, буд. 25, де остання здійснює свою підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі продовольчими товарами, пред`явила вимогу до неофіційно працевлаштованої у неї продавця ОСОБА_12 (прізвище на даний час - ОСОБА_13 ) щодо повернення їй грошових коштів в сумі 3004,55 гривень, які, на думку ОСОБА_2 , були раніше привласнені ОСОБА_12 в ході здійснення реалізації товарів у вказаній крамниці. Одночасно ОСОБА_2 , діючи в особистих інтересах, пред`явила до ОСОБА_12 вимогу щодо передачі їй свого паспорта громадянина України з метою подальшого зберігання його у себе до повернення вищевказаних грошей.

В подальшому, діючи із прямим умислом, направленим на незаконне заволодіння паспортом та іншим важливим особистим документом, та з метою спонукання ОСОБА_12 до повернення вказаних грошових коштів, ОСОБА_2 взяла лежачій на столі біля потерпілої паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 09.11.2004 Балаклійським РВ УМВС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_12 , в якому також знаходився дублікат картки фізичної особи-платника податків про одержання ідентифікаційного номеру НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_12 , та застосувавши до потерпілої психічний вплив (погрозу можливого застосування фізичного насильства), змусила ОСОБА_12 написати розписку про зобов`язання повернення останньою вказаних грошових коштів та нібито добровільну передачу вказаних важливих особистих документів в заставу.

Заволодівши таким чином паспортом та іншим важливим особистим документом потерпілої ОСОБА_12 - дублікатом картки фізичної особи-платника податків про одержання ідентифікаційного номеру, ОСОБА_2 перевезла вказані документи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де вони в подальшому були вилучені співробітниками органів внутрішніх справ.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння паспортом та іншим важливим особистим документом.
Також обвинувачується у тому, що ОСОБА_2 , будучи фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 0000798 від 24.11.1999р., яка здійснює свою підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту, при здійсненні цієї діяльності в приміщенні крамниці, що розташована на 1 поверсі головного корпусу КЗОЗ БРР «Балаклійська центральна клінічна районна лікарня», за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Партизанська, буд. 25, маючи повноваження щодо прийняття та звільнення працівників з роботи, умисно грубо порушила законодавство України про працю.

Так, в порушення законодавства, яке регулює трудові відносини - наказу Міністерства праці і соціальної політики України від 08 червня 2001 року № 260 «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою», маючи намір на грубе порушення законодавства про працю, з метою ухилення від сплати податкових та інших обов`язкових платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також мінімізації зарплатних виплат працівникам, усупереч вимогам ст. 24 КЗпП України, якою передбачено обов`язкове укладення трудового договору з фізичною особою в письмовій формі, та ст. 241 КЗпП України, якою зобов`язано фізичну особу, яка уклала трудовий договір з працівником зареєструвати його у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи у державній службі зайнятості, ОСОБА_2 з серпня 2010 року (більш точну дату в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) по 02.09.2014р. використовувала найману працю працівників без оформлення з ними трудових договорів, не забезпечивши при цьому 6 працівникам ( ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_7 ) додержання передбачених ст.ст. 43, 46 Конституції України прав робітників на належні, безпечні і здорові умови праці, на відпочинок та соціальний захист, а також додержання вимог ст.ст. 253, 256 КЗпП України щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування найманих працівників, що позбавило останніх пенсійного страхового стажу, гарантій забезпечення у разі втрати працездатності, безробіття та у старості, інших видів соціального захисту.

Так, роботодавець ОСОБА_2 , при використанні у період часу з серпня 2010 року (більш точну дату в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) по 02.04.2012р. та з 31.10.2012р. по 30.10.2013р. найманої праці в якості продавця ОСОБА_14 , в порушення вимог:

ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (відповідно до якої роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку) не забезпечувала достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці;

ст. 50 КЗпП України (відповідно до якої нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень) не дотримувала норми тривалості робочого часу, а саме тривалість робочого часу на тиждень перевищувала 40 годин і становила до 70 годин;

ст.74 КЗпП України (відповідно до якої громадянам, які працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період заробітної плати) та ст. 80 КЗпП України (відповідно до якої забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд) щорічні відпустки повної тривалості працівниці не надавала протягом двох років підряд;

ст. 83 КЗпП України (відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей) при звільненні працівника компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки не проводила;

ст. 107 КЗпП України (відповідно до якої робота у святкові дні (01.01.2011р. Новий рік; 07.01.2011р. Різдво Христове; 01.01.2012р. Новий Рік; 08.03.2012р. Міжнародний жіночій день) та неробочі дні (субота і неділя, конкретні дати яких в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) оплачується у подвійному розмірі) працівниці не здійснювала оплату праці за роботу в святкові, неробочі дні у подвійному розмірі;

ст. 110 КЗпП України (відповідно до якої при кожній виплаті заробітної плати власник повинен повідомити працівника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри та підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати) при виплаті заробітної плати працівника не повідомляла про розмір заробітної плати, розміру відрахувань та суми, яка належить до виплати;

ст. 115 КЗпП України (відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата) виплата заробітної плати проводила один раз на місяць.

Також, роботодавець ОСОБА_2 при використанні у період часу з січня 2012 року (більш точну дату в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) по вересень 2012 року (більш точну дату в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) найманої працю в якості продавця ОСОБА_15 , в порушення вимог:

ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (відповідно до якої роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку) не забезпечила достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці;

ст. 83 КЗпП України (відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей) при звільненні працівника компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки не проводила;

ст. 110 КЗпП України (відповідно до якої при кожній виплаті заробітної плати власник повинен повідомити працівника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри та підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати) при виплаті заробітної плати працівника не повідомляла про розмір заробітної плати, розміру відрахувань та суми, яка належить до виплати;

ст. 115 КЗпП України (відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата) виплата заробітної плати проводила один раз на місяць.

Крім того, роботодавець ОСОБА_2 , при використанні у період часу з 27.01.2012р. по червень 2014 року (більш точну дату в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) найманої праці в якості кухаря ОСОБА_16 , в порушення вимог:

ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (відповідно до якої роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку) не забезпечила достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці;

ст.74 КЗпП України (відповідно до якої громадянам, які працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період заробітної плати) та ст. 80 КЗпП України (відповідно до якої забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд) щорічні відпустки повної тривалості працівниці не надавала протягом двох років підряд;

ст. 83 КЗпП України (відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей) при звільненні працівника компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки не проводила;

ст. 107 КЗпП України (відповідно до якої робота у святкові дні (01.01.2013р. - Новий Рік; 08.03.2013р. Міжнародний жіночій день; 01-02.05.2013р. День міжнародної солідарності трудящих; 01.01.2014р. Новий Рік; 07.01.2014р. Різдво Христове; 09.05.2014р. День Перемоги) та неробочі дні (субота і неділя, конкретні дати яких в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) оплачується у подвійному розмірі) працівниці не здійснювала оплата праці за роботу в святкові, неробочі дні у подвійному розмірі;

ст. 110 КЗпП України (відповідно до якої при кожній виплаті заробітної плати власник повинен повідомити працівника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри та підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати) при виплаті заробітної плати працівника не повідомляла про розмір заробітної плати, розміру відрахувань та суми, яка належить до виплати;

ст. 115 КЗпП України (відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата) виплата заробітної плати проводила один раз на місяць.

Роботодавець ОСОБА_2 при використанні у період часу з 09.03.2012р. по 24.05.2013р. найманої праці в якості продавця ОСОБА_17 , в порушення вимог:

ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (відповідно до якої роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку) не забезпечила достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці;

ст. 50 КЗпП України (відповідно до якої нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень) не дотримувала норми тривалості робочого часу, а саме тривалість робочого часу на тиждень перевищувала 40 годин і становила до 68 годин;

ст.74 КЗпП України (відповідно до якої громадянам, які працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період заробітної плати) щорічну відпустку не надавала;

ст. 83 КЗпП України (відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей) при звільненні працівника компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки не проводила;

ст. 107 КЗпП України (відповідно до якої робота у святкові дні (08.03.2013р. Міжнародний жіночій день) та неробочі дні (субота і неділя, конкретні дати яких в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) оплачується у подвійному розмірі) працівниці не здійснювала оплата праці за роботу в святкові, неробочі дні у подвійному розмірі;

ст. 110 КЗпП України (відповідно до якої при кожній виплаті заробітної плати власник повинен повідомити працівника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри та підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати) при виплаті заробітної плати працівника не повідомляла про розмір заробітної плати, розміру відрахувань та суми, яка належить до виплати;

ст. 115 КЗпП України (відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата) виплата заробітної плати проводила один раз на місяць.

Роботодавець ОСОБА_2 при використанні у період часу з липня 2013 року (більш точну дату в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) по 13.10.2013р. найманої праці в якості продавця ОСОБА_18 , в порушення вимог:

ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (відповідно до якої роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку) не забезпечувала достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці;

ст. 50 КЗпП України (відповідно до якої нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень) не дотримувала норми тривалості робочого часу, а саме тривалість робочого часу на тиждень перевищувала 40 годин і становила до 66 годин;

ст. 70 КЗпП України (відповідно до якої тривалість щотижневого безперервного відпочинку повинна бути не менш як сорок дві години) недотримувала норми щотижневого безперервного відпочинку, а саме тривалість щотижневого безперервного відпочинку була менш ніж 42 години і становила до 23 годин;

ст. 74 КЗпП України (відповідно до якої громадянам, які працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період заробітної плати) щорічну відпустку не надавала;

ст. 83 КЗпП України (відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей) при звільненні працівника компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки не проводила;

ст. 106 КЗпП України (відповідно до якої оплата праці роботи в надурочний час оплачується в подвійному розмірі) не здійснювала оплату праці за роботу в понаднормові години у подвійному розмірі; конкретні дати роботи в понаднормові години в ході проведення досудового розслідування не встановлені.

ст. 107 КЗпП України (відповідно до якої робота у святкові дні (24.08.2013р. День Незалежності України) та неробочі дні (субота і неділя, конкретні дати яких в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) оплачується у подвійному розмірі) працівниці не здійснювала оплата праці за роботу в святкові, неробочі дні у подвійному розмірі;

ст. 110 КЗпП України (відповідно до якої при кожній виплаті заробітної плати власник повинен повідомити працівника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри та підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати) при виплаті заробітної плати працівника не повідомляла про розмір заробітної плати, розміру відрахувань та суми, яка належить до виплати;

ст. 115 КЗпП України (відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата) виплата заробітної плати проводила один раз на місяць.

Таким чином, використовуючи найману працю вищевказаних встановлених слідством працівників, ОСОБА_2 умисно грубо порушила їх конституційні права, а саме вимоги ст.ст. 43, 46 Конституції України, а також грубо порушила інше законодавство про працю, а саме вимоги ст.ст. 24, 241, 30, 50, 70, 74, 83, 106, 107, 110, 115, 253, 256 КЗпП України.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 172 КК України, як грубе порушення законодавства про працю.

Крім цього обвинувачується у тому, що ОСОБА_2 , будучи фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 0000798 від 24.11.1999р., яка здійснює свою підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту, при здійсненні цієї діяльності в приміщенні крамниці, що розташована на 1 поверсі головного корпусу КЗОЗ БРР «Балаклійська центральна клінічна районна лікарня», за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Партизанська, буд. 25, маючи повноваження щодо прийняття та звільнення працівників з роботи, умисно грубо порушила законодавство України про працю стосовно матері, яка має дитину віком до 14 років.

Так, в порушення законодавства яке регулює трудові відносини - наказу Міністерства праці і соціальної політики України від 08 червня 2001 року № 260 «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою», маючи намір на грубе порушення законодавства про працю стосовно матері, яка має дитину віком до 14 років, з метою ухилення від сплати податкових та інших обов`язкових платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також мінімізації зарплатних виплат працівникам, усупереч вимогам ст. 24 КЗпП України, якою передбачено обов`язкове укладення трудового договору з фізичною особою в письмовій формі, та ст. 241КЗпПУкраїни, якою зобов`язано фізичну особу, яка уклала трудовий договір з працівником зареєструвати його у тижневий строк моменту фактичного допущення працівника до роботи у державній службі зайнятості, ОСОБА_2 з другої половини листопада 2012 року (більш точну дату в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим) по 02.09.2014р. використовувала найману працю в якості кухаря ОСОБА_7 , яка мала дитину ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без оформлення з нею трудового договору, не забезпечивши при цьому додержання передбачених ст.ст. 43,46 Конституції України прав робітниці на належні, безпечні і здорові умови праці; на відпочинок та соціальний захист, а також додержання вимог ст.ст. 253, 256 КЗпП України щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування найманих працівників, що позбавило останню пенсійного страхового стажу, гарантій забезпечення у разі втрати працездатності, безробіття та у старості, інших видів соціального захисту.

При цьому ОСОБА_2 у вказаний період часу, достовірно знаючи про наявність у вказаного найманого працівника дитини віком до 14 років, в порушення вимог:

ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (відповідно до якої роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку) не забезпечувала достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці;

ст.74 КЗпП України (відповідно до якої громадянам, які працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період заробітної плати) та ст. 80 КЗпП України (відповідно до якої забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд) щорічні відпустки повної тривалості працівниці не надавала протягом двох років підряд;

ст. 110 КЗпП України (відповідно до якої при кожній виплаті заробітної плати власник повинен повідомити працівника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри та підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати) при виплаті заробітної плати працівника не повідомляла про розмір заробітної плати, розміру відрахувань та суми, яка належить до виплати;

ст. 115 КЗпП України (відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата) виплата заробітної плати проводила один раз на місяць;

Таким чином, використовуючи найману працю ОСОБА_7 , яка є матір`ю, яка має дитину віком до 14 років, ОСОБА_2 умисно грубо порушила її конституційні права, а саме вимоги ст.ст. 43,46 Конституції України, а також грубо порушила інше законодавство про працю, а саме вимоги ст.ст. 24, 241, 30, 74, 110, 115,253, 256 КЗпП України.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172 КК України, як грубе порушення законодавства про працю, вчинене щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років.

Обвинувачена та її захисник просили звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, будучи обізнаними про особливості цієї підстави та її наслідки.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Потерпілі надали письмові клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності (т. 1 а.с 75, 76).

З урахуванням правил зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, станом на час вчинення інкримінованих обвинуваченій злочинів вони є невеликої тяжкості, за які передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

З дня вчинення інкримінованих обвинуваченій злочинів минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Інші правила ст. 49 КК України дотримані: кримінальне провадження не містить доказів того, що обвинувачена ухилялася від досудового слідства або суду, не доведено переривання перебігу давності та вчинення нею нового злочину.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 372, 284 КПК України,
у х в а л и в:

1.ОСОБА_2 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.ч. 1, 2, ст. 172, ч. 3 ст. 357 КК України, а кримінальне провадження № 0001285 за її обвинуваченням закрити.

2.Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.

3.Речові докази: паспорт громадянина України, мобільний телефон, що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_20 вважати повернутими законному володільцю; довідку про рнокпп, 2-ві каблучки, сережки, які зберігаються в Балаклійському ВП ГУНП в Харківській області за квитанцією № 005681 від 15.04.2016р. повернути потерпілій ОСОБА_20 ; 5-ть зошитів, що передані на зберігання ОСОБА_2 вважати повернутими законному володільцю; 8 компакт-дисків з записами допитів, оригінал розписки ОСОБА_12 , копію зошиту зберігати в кримінальному провадженні; оригінал зошиту (т. 2 а.с. 157) повернути ОСОБА_2 .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.
Головуючий ОСОБА_1