Дата документу 17.02.2017 Справа № 554/659/17
№ 1-кс/554/1312/17
№ 554/659/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2017 м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000073 від 27.01.2017 року з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 286 КК України про арешт майна,-

в с т а н о в и в:

14.02.2017 року до провадження слідчого судді надійшло зазначене вище клопотання, яке погоджене з прокурором ОСОБА_4 .
Ініціатор клопотання просить слідчого суддю накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ 210990 д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 р.в., свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , виданого 19.07.2008 року Полтавським МРЕВ, належить ОСОБА_5 , проживає: АДРЕСА_1 , з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких ремонтних робіт, який буде зберігатися на території майдану тимчасового тримання ТЗ Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області в м. Полтава по вул. Луценка 19А, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав клопотання, просить його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку:

в даний час СУ ГУ НП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000073 від 27.01.2017 року з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 286 КК України.
Із клопотання слідує, що 26 січня 2017 року приблизно о 23 год. 30 хв. по під`їзній дорозі від мікрорайону Левада у м. Полтаві у напрямку автодороги Київ-Харків-Довжанський рухався автомобіль марки ВАЗ 210990 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проїжджаючи в районі електроопори №38 у Полтавському районі Полтавської області не впорався з керуванням, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ-DAEWOO д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 , під керуванням водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по своїй смузі для руху у зустрічному напрямку.

У результаті вказаної ДТП водій автомобіля марки ВАЗ 210990 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, водій автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_8 та пасажир його автомобіля ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження.

Відповідно до протоколу огляду місця ДТП від 27.01.2017 року автомобіль марки ВАЗ 210990 д.н. НОМЕР_1 вилучено і поміщено на майдан тимчасового тримання ТЗ Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області.

Згідно свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , виданого 19.07.2008 року Полтавським МРЕВ даний автомобіль належить ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.) (далі Конвенція) учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини втручання державних органів має бути законним, тобто здійснене на підставі закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

Із матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки ВАЗ 210990 д.н. НОМЕР_1 має суттєве значення для справи, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, а тому з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження та встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, необхідно накласти на нього арешт.

З урахуванням викладеного, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст.170 КПК України,слідчий суддя,-
у х в а л и в:
клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000073 від 27.01.2017 року з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 286 КК України про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ 210990 д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 р.в., свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , виданого 19.07.2008 року Полтавським МРЕВ, належить ОСОБА_5 з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких ремонтних робіт.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_3 .

Особа, яка не була присутня при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не була присутня у судовому засіданні в цей же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
Повен текст ухвали виготовлено та проголошено о 16 годині 10 хвилин 17 лютого 2017 року