Справа № 739/1592/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/8/2017
Категорія - ч.2 ст.369-2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю: прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 00006 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Буда-Вороб`ївська, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, житель АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, освіта вища, не працює, учасник бойових дій, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.369-2 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч.2 ст.55 КК України, позбавлено ОСОБА_9 права обіймати посади в правоохоронних органах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без зміни - у вигляді застави в розмірі 25000 грн.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_9 , перебуваючи згідно наказу УМВС України в Чернігівській області № 163 о/с від 30 квітня 2015 року на посаді помічника начальника Новгород-Сіверського районного відділу УМВС України в Чернігівській області з кадрового забезпечення, маючи спеціальне звання „майор міліції, тобто будучи працівником правоохоронного органу, представником влади та службовою особою, запропонував ОСОБА_11 за неправомірну вигоду в сумі 6000 грн. для себе здійснити вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, за наступних обставин.

Так, 23 липня 2015 року, до чергової частини Новгород-Сіверського РВ УМВС надійшло повідомлення інспектора ВДАІ ОСОБА_12 про те, що по вул. Коротченка в м. Новгород-Сіверському сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки „ГАЗ-5201, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , в результаті якої водій та двоє пасажирів автомобіля отримали тілесні ушкодження.

Відомості за цим фактом згідно вимог ст.214 КПК України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000261 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Проведення досудового розслідування доручено старшому слідчому СВ Новгород-Сіверського РВ УМВС ОСОБА_13 .

Після цього, наприкінці липня 2015 року, під час особистої зустрічі з ОСОБА_14 , яка відбулася біля приміщення Новгород-Сіверської ЦРЛ, розташованої в м. Новгород-Сіверський, вул. Шевченка, 17, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, використовуючи повноваження, надані йому як службовій особі Новгород-Сіверського РВ УМВС, висловив пропозицію ОСОБА_11 сплатити неправомірну вигоду у розмірі 6000 грн. за здійснення ним, тобто ОСОБА_9 , впливу на прийняття уповноваженими на виконання функцій держави особами, а саме співробітниками Новгород-Сіверського райвідділу міліції, рішення щодо закриття кримінального провадження № 0000261, а також непритягнення ОСОБА_11 у рамках зазначеного кримінального провадження до кримінальної відповідальності. У подальшому 06, 10 та 11 серпня 2015 року ОСОБА_9 зустрічався із ОСОБА_11 та спілкувався з останнім з метою схилити його до прийняття пропозиції сплатити зазначену неправомірну вигоду.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_9 із ч.3 ст.369-2 КК України на ч.2 ст.369-2 КК України, місцевий суд зазначив, що останній неправомірну вигоду від ОСОБА_11 не одержав, відмовившись від її прийняття, а також вказав, що в діях обвинуваченого відсутня така кваліфікуюча ознака як вимагання неправомірної вигоди.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо її підзахисного, у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначила, що всупереч показанням обвинуваченого, доказам, які спростовують його вину, суд вказав у вироку на доведеність вини ОСОБА_9 у інкримінованому йому злочині, при цьому не зазначив конкретних осіб, на які ОСОБА_9 мав здійснити вплив щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_11 . Вказала, що ОСОБА_9 лише роз`яснив ОСОБА_11 порядок проведення досудового розслідування у такій категорії кримінальних проваджень та про переваги відшкодування шкоди потерпілим при призначенні покарання за подібні правопорушення, що підтверджується показаннями працівників Н-Сіверського РВ УМВС - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , які пояснювали, що ніякого впливу з боку ОСОБА_9 на них не було вчинено, так як вони не є його підлеглими і останній ніколи не звертався до них з подібними проханнями. З тих же підстав спростовуються і доводи суду щодо зустрічей обвинуваченого з ОСОБА_11 , з метою схилити останнього до прийняття пропозиції сплатити неправомірну вигоду. Вважає, що в діях обвинуваченого відсутня об`єктивна сторона ч.2 ст.369-2 КК України, оскільки в такому разі поведінка особи, яка висловила пропозицію про здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, повинна бути активною, доведеною до особи, яка уповноважена на виконання функцій держави та яка має право приймати рішення, а таких дій ОСОБА_9 ні органом досудового розслідування, ні судом доведено не було. Також вказує на недопустимість покладених в основу вироку таких доказів, як протоколи фіксування процесуальних дій, основний текст частини з яких надрукований, проте час початку та закінчення процесуальної дії, а в деяких і дата, вписані від руки, що свідчить про заздалегідь заготовлені протоколи, раніше самої процесуальної дії. Також зазначає і про недопустимість доказів, які не були відкриті стороні захисту під час надання доступу до матеріалів 06 жовтня 2015 року, зокрема протоколів про результати проведення негласних слідчих дій зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно телефонних розмов між ОСОБА_11 і ОСОБА_9 та інші протоколи негласних слідчих дій, які безпосередньо судом не досліджувалися, що позбавляє можливості перевірити їх відповідність закону. Крім того, вказала на недопустимість доказів, в оформленні яких брали участь поняті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які є військовослужбовцями Національної гвардії України, тобто правоохоронного органу, що суперечить вимогам ч.7 ст.223 КПК України.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом першої інстанції, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Так, допитаний у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, підтвердив свої показання, дані ним у місцевому суді, та пояснив, що ніякої пропозиції здійснити вплив за надання неправомірної вигоди для себе на прийняття рішення посадовими особами Новгород-Сіверського РВ УМВС щодо ОСОБА_11 він останньому не висловлював і ніяких коштів від нього не вимагав. Жодних обіцянок ОСОБА_11 допомогти йому в питанні закриття кримінального провадження обвинувачений не давав, оскільки робити цього не збирався і можливості впливати на прийняття такого рішення співробітниками СВ Новгород-Сіверського РВ УМВС він не мав, так як вони не були його підлеглими.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, свідок ОСОБА_11 у суді апеляційної інстанції підтвердив показання, дані ним у місцевому суді, та пояснив, що в липні 2015 року, керуючи власним автомобілем, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого постраждало двоє пасажирів. Після цього йому зателефонував працівник Новгород-Сіверського РВ УМВС ОСОБА_15 і запропонував зустрітися. Потім зателефонував ОСОБА_9 і запропонував за 6000 грн. залагодити ситуацію з порушенням кримінальної справи щодо ОСОБА_11 , так як пасажири автомобіля отримали тілесні ушкодження. При зустрічі обвинувачений необхідну суму написав у своєму телефоні та повідомив, що все вирішено із ОСОБА_19 (начальник РВ УМВС) та ОСОБА_20 (начальник слідчого відділення). Оскільки ОСОБА_11 не мав таких грошей, то 5 серпня 2015 року поїхав у м. Чернігів та звернувся в СБУ із заявою про вимагання у нього хабара ОСОБА_9 . Працівники СБУ йому видали сорочку, на якій була апаратура для прослуховування розмов, а також гроші в сумі 6000 грн., купюрами номіналом 200 грн.

Він потім тричі зустрічався з ОСОБА_9 . Під час другої зустрічі обвинувачений грошей не взяв, сказавши, що потрібно щось перевірити. А в ході третьої зустрічі, точної дати не пам`ятає, у серпні 2015 року, яка відбулася в автомобілі ОСОБА_9 , він дістав гроші та сказав останньому «вот деньги», на що обвинувачений сказав «положи». На запитання «Куди? В бардачок», ОСОБА_9 відповів «да». Після чого він так і зробив, а потім вийшов з автомобіля. Далі ОСОБА_9 було затримано працівниками СБУ.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в засіданні апеляційного суду дали аналогічні за змістом показання стосовно їх участі у ролі понятих при затриманні ОСОБА_9 . Зокрема, пояснили, що 10 серпня 2015 року вони разом поверталися з дискотеки додому і біля кінотеатру „Перемога у м. Чернігові до них звернулися працівники СБУ, попросили прийняти участь в якості понятих при затриманні особи, підозрюваної в отриманні неправомірної вигоди в м. Новгород-Сіверський, на що вони погодились. Обидва проходять службу в Національній гвардії України, але співробітникам СБУ вони цього не повідомили, оскільки не хотіли, щоб про це знало керівництво, так як без повідомлення вони не мають права покидати межі гарнізону. 10.08.2015 року, вранці, їх привезли до м. Новгород-Сіверський, де у приміщенні СБУ ознайомили з правами понятих, а ОСОБА_11 вручили гроші для передачі особі, яку мали затримати. Після цього вони направились на затримання, але того дня нічого не вийшло, тому їх попросили про участь наступного дня, на що вони погодились, оскільки були вихідні дні. Наступного дня вони знову зустрілися з працівниками СБУ та на їхньому автомобілі прослідували до річки, де мала відбутися зустріч. Коли вони під`їхали, то ОСОБА_9 уже був затриманий, лежав на капоті автомобіля, обличчям вниз. Разом із працівниками правоохоронних органів вони оглянули його автомобіль, на панелі з боку пасажирського місця лежали гроші. Самого моменту передачі коштів вони не бачили. При цьому велася відеозйомка, всі дії були зафіксовані в протоколі, під яким вони поставили свої підписи.

В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що у 2015 році він обіймав посаду слідчого СВ Новгород-Сіверського РВ УМВС. ОСОБА_9 був його колегою. Наприкінці липня 2015 року він як слідчий виїздив на місце ДТП за участю ОСОБА_11 та оформляв необхідні документи. У подальшому він здійснював досудове розслідування за вказаним фактом, проводив необхідні слідчі дії. З приводу цього кримінального провадження ОСОБА_9 до нього не звертався, жодних вказівок від керівництва він не отримував. Обвинувачений жодного впливу на нього не мав, так як займався лише проведенням занять з особовим складом.

Допитаний у судовому засіданні апеляційного суду у якості свідка ОСОБА_15 показав, що у 2015 році він тимчасово виконував обов`язки начальника Новгород-Сіверського РВ УМВС. Від співробітників СБУ у серпні 2015 року йому стало відомо про затримання ОСОБА_9 за нібито отримання неправомірної вигоди за вирішення питання щодо одного з кримінальних проваджень. Йому відомо, що була дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_11 , за фактом якої слідчим відділенням Новгород-Сіверського РВ УМВС здійснювалося досудове розслідування. Зі ОСОБА_11 він не спілкувався і останньому не телефонував. Вказівок ОСОБА_9 зустрітися з ОСОБА_11 він не надавав. Сам ОСОБА_9 до нього щодо ДТП за участю ОСОБА_11 не звертався. З квітня 2015 року ОСОБА_9 обіймав посаду помічника начальника райвідділу міліції з кадрового забезпечення і впливати за посадою на слідство у кримінальних провадженнях не міг, займався лише кадровими питаннями.

Свідок ОСОБА_19 у суді апеляційної інстанції пояснив, що він працює начальником Новгород-Сіверського РВ УМВС. З березня 2015 року по березень 2016 року він перебував на лікарняному, а його обов`язки виконував ОСОБА_15 . ОСОБА_9 його колишній підлеглий. Особисто до нього ні ОСОБА_9 , ні інші особи з приводу кримінального провадження за фактом ДТП з участю ОСОБА_11 не зверталися. Ніяких вказівок співробітникам СВ Новгород-Сіверського РВ УМВС щодо проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження він не давав, оскільки це не входить до його посадових обов`язків.

Проте, до показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 слід відноситись критично, так як вказані особи тривалий час працювали разом з обвинуваченим та підтримували робочі стосунки, що, на думку колегії суддів, давало можливість ОСОБА_9 здійснити на них вплив, за умови отримання для себе неправомірної вигоди, з метою прийняття позитивного для ОСОБА_11 рішення по кримінальному провадженню щодо останнього, тобто непритягнення його до кримінальної відповідальності.

Крім показань свідків, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 369-2 КК України, підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 серпня 2015 року, згідно якого заступник начальника СВ прокуратури Чернігівської області ОСОБА_21 прийняв від ОСОБА_11 усну заяву про те, що співробітник міліції вимагає від нього грошові кошти в сумі 6000 грн. за непритягнення його до кримінальної відповідальності (т.1, а.к.п.48-49);

- рапортом оперуповноваженого відділу БКОЗ УСБ України в Чернігівській області ОСОБА_22 про отримання даних щодо протиправних дій невстановленого співробітника Новгород-Сіверського РВ УМВС, який вимагає у ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 6000 грн. за невідкриття стосовно останнього кримінального провадження та повернення йому вилучених під час оформлення ДТП посвідчення водія і технічного паспорту на автомобіль (т.1, а.к.п.45-46);

- протоколом огляду, помічення та вручення грошових коштів від 10 серпня 2015 року, відповідно до якого в рамках кримінального провадження №0000226, у присутності двох понятих, було оглянуто 30 купюр номіналом по 200 грн. на загальну суму 6000 грн. з наступними серіями та номерами: МБ 9855849, ЕБ 8065234, ЕЕ 1596072, ЕВ 1163485, ЄГ 0736299, ЕЕ 2301720, АА 2622196, ВА 9265372, ЕЖ 3461933, АБ 6022037, ЄЗ 2103885, ЗВ 2064972, АА 8860576, КЖ 1698333, КЗ 2417852, КН 7575164, ЕЄ 9088891, КВ 0496294, КА 4606783, ЗЗ 1122647, ЕЗ 8998448, ЄИ 8931205, ЗЕ 4689990, ВД 5285541, КГ 4271195, ЄЧ 2704101, ВШ 3175558, АБ 2015497, ВА 5224186, ПБ 5820951, після чого вони були вручені ОСОБА_11 для подальшого використання з метою підтвердження факту вимагання у нього неправомірної вигоди співробітником Новгород-Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області (т.1, а.к.п.51);

- протоколом обшуку від 11 серпня 2015 року із відеозаписом проведеного обшуку та вилученими під час його проведення грошовими коштами, відповідно до якого у період часу з 13 год. 58 хв. до 14 год. 20 хв. у м. Новгород-Сіверський, на вул. Коротченка, біля будинку №43, за участі двох понятих було проведено обшук автомобіля марки «Citroen Berlingo», д.н.з. НОМЕР_2 , та громадянина ОСОБА_9 . У ході обшуку у ОСОБА_9 було виявлено службове посвідчення працівника міліції та мобільний телефон марки «Nokia», в автомобілі у кишені, що розташована на передній панелі зі сторони переднього пасажирського сидіння, було виявлено пачку грошових коштів купюрами номіналом по 200 грн. в кількості 30 штук, які мають наступні серії та номери: МБ 9855849, ЕБ 8065234, ЕЕ 1596072, ЕВ 1163485, ЄГ 0736299, ЕЕ 2301720, АА 2622196, ВА 9265372, ЕЖ 3461933, АБ 6022037, ЄЗ 2103885, ЗВ 2064972, АА 8860576, КЖ 1698333, КЗ 2417852, КН 7575164, ЕЄ 9088891, КВ 0496294, КА 4606783, ЗЗ 1122647, ЕЗ 8998448, ЄИ 8931205, ЗЕ 4689990, ВД 5285541, КГ 4271195, ЄЧ 2704101, ВШ 3175558, АБ 2015497, ВА 5224186, ПБ 5820951, загальна сума виявлених грошових коштів складає 6000 грн. Вказані грошові кошти та речі за результатами проведеного обшуку були вилучені. При цьому ОСОБА_9 заявив, що грошові кошти, виявлені в його автомобілі, йому не належать (т.1, а.к.п.52-53);

- висновком службового розслідування за фактом отримання неправомірної грошової винагороди помічником з кадрового забезпечення начальника Новгород-Сіверського РВ УМВС ОСОБА_9 , відповідно до якого встановлено факт грубого порушення службової дисципліни останнім та присяги працівника органів внутрішніх справ України і рекомендовано звільнити його з ОВС України за п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1, а.к.п.60-64);

- копіями матеріалів кримінального провадження №0000261 за фактом ДТП, з яких убачається, що 23 липня 2015 року до чергової частини Новгород-Сіверського РВ УМВС надійшло повідомлення інспектора ВДАІ ОСОБА_12 про те, що у м. Новгород-Сіверському, по вул. Коротченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ГАЗ 5201», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , в результаті якої водій та двоє пасажирів автомобіля отримали тілесні ушкодження. Відомості про це внесено до ЄРДР за №0000261 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Проведення досудового розслідування доручено старшому слідчому слідчого відділення Новгород-Сіверського РВ УМВС ОСОБА_13 . У результаті ДТП ОСОБА_11 та пасажир його автомобіля ОСОБА_23 отримали легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а ще один пасажир автомобіля ОСОБА_24 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (т.1, а.к.п.89-139);

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину від 21 серпня 2015 року, відповідно до якого в ході проведення даної негласної слідчої (розшукової) дії було встановлено, що 11 серпня 2015 року, приблизно о 13 год. 50 хв. у м. Новгород-Сіверському, поблизу буд.43 по вул. Коротченка, в якому проживає заявник ОСОБА_11 , відбулась зустріч останнього з помічником начальника Новгород-Сіверського РВ УМВС з кадрового забезпечення ОСОБА_9 . Зустріч проходила у власному автомобілі ОСОБА_9 , марки «Сітроен Берлінго», д.н.з. НОМЕР_2 . У ході зустрічі, ОСОБА_11 , на вимогу ОСОБА_9 , передав останньому неправомірну вигоду у сумі 6000 грн. Вказані грошові кошти ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_9 поклав до кишені, яка розміщена в передній панелі автомобіля, навпроти переднього пасажирського сидіння. В подальшому вказані грошові кошти у сумі 6000 грн. були виявлені та вилучені слідчим прокуратури Чернігівської області у ході обшуку автомобіля (т.1, а.к.п.147);

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 21 серпня 2015 року, з додатком у виді аудіозапису на компакт-диск CD-R з №1874, проведеної відносно ОСОБА_9 , відповідно до якого останній використовує для спілкування телефонний номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 . Також вбачається, що ОСОБА_11 і ОСОБА_9 10 серпня 2015 року, о 12 год. 01 хв., о 14 год. 39 хв., о 16 год. 51 хв., та 11 серпня 2015 року о 09 год. 24 хв., о 10 год. 45 хв. і о 13 год. 46 хв. телефонували один одному та домовлялися про зустріч, зокрема, 11 серпня 2015 року, о 13 год. 47 хв., ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_11 та цікавився чи вдома останній (т.1, а.кп.152-154);

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 04 вересня 2015 року, з додатком у виді аудіозапису на компакт-диск CD-R з №1868, проведеної відносно ОСОБА_11 , відповідно до якого останній використовує для спілкування телефонний номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 . Також убачається, що ОСОБА_11 і ОСОБА_9 10 серпня 2015 року, о 12 год. 01 хв., о 14 год. 39 хв., о 16 год. 51 хв. та 11 серпня 2015 року, о 09 год. 24 хв., о 10 год. 45 хв. і о 13 год. 46 хв. телефонували один одному та домовлялися про зустріч, зокрема 11 серпня 2015 року, о 13 год. 47 хв., ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_11 та цікавився чи вдома останній (т.1, а.к.п.148-150);

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи з додатками у виді компакт-дисків CD-R з №№1821, 1822, 1823 з відеозаписами даної процесуальної дії, проведеної щодо ОСОБА_11 , з якого вбачається наступне:

06 серпня 2015 року, ОСОБА_11 , попередньо поспілкувавшись з кимось по телефону о 14 год. 03 хв., на автомобілі під`їхав до одного з приватних будинків по вул. Боженка у м. Новгород-Сіверському, де біля подвір`я зустрівся з ОСОБА_9 . На початку зустрічі останній поцікавився у ОСОБА_11 чи їздив той до м. Чернігова з приводу травми, отриманої під час ДТП, на що той розповів про проблеми із здоров`я, пов`язані із травмою хребта. Далі ОСОБА_11 поцікавився, чому йому не віддають водійського посвідчення, на що ОСОБА_9 відповів, що не знає. Після цього, ОСОБА_11 запитав, чи все нормально і чи «не пішло нікуди». ОСОБА_9 відповів «ні, я ж тобі сказав до четверга». На запитання ОСОБА_11 , адресоване ОСОБА_9 , про те, чому той йому вранці не подзвонив ОСОБА_9 відповів, «что я тебе буду, ми переговорили, ти сказав определишься и созвонимся». Далі ОСОБА_11 сказав, що у нього зарплата в п`ятницю, але там стільки не буде, получить тільки чотири тисячі, а потім поїде до матері і в матері візьме. На запитання ОСОБА_9 «коли ти найдеш?» ОСОБА_11 відповів «может в понедельник». Далі ОСОБА_9 сказав ОСОБА_11 не затягувати з цим. На запитання ОСОБА_11 , чому так багато, ОСОБА_9 лише пожав плечима. Далі ОСОБА_11 запитав у ОСОБА_9 , що буде коли він передасть гроші. ОСОБА_9 у відповідь сказав йому залишити телефон у автомобілі, а після того, як ОСОБА_11 відключив свій мобільний телефон, ОСОБА_9 наполіг, щоб ОСОБА_11 поклав телефон у автомобіль. Коли ОСОБА_11 поклав телефон до автомобіля, ОСОБА_9 розповів останньому, що одразу після того, як до лікарні надійшов пасажир, який їхав зі ОСОБА_11 було відкрито кримінальне провадження, але є варіант щоб закрити його. ОСОБА_11 уточнив чи закриється провадження, якщо він віддасть у понеділок гроші, на що ОСОБА_9 сказав «да», але попередив, що прийде слідчий та допитає ОСОБА_11 та пасажирів, що були під час ДТП. На запитання ОСОБА_11 про те, чи не «кинуть» його, ОСОБА_9 запевнив, що все буде нормально, зауваживши, що ОСОБА_25 в курсі, роз`яснивши, що ОСОБА_26 це ОСОБА_27 , а ОСОБА_25 ОСОБА_28 і він в курсі, додавши, що ОСОБА_29 комусь сказав підійти до нього, тобто до ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_11 сказав, що зателефонує в понеділок. ОСОБА_9 сказав йому, що максимум це допитають на протокол допиту, але вони потім ще переговорить «що, як та по чому» і він більше детально уточнить все. Далі ОСОБА_11 повідомив, що «хлопців повиписували», на що ОСОБА_9 відповів, що добре те, що вони не мають претензій, зазначивши, що якби у одного з них не було тілесних ушкоджень середньої тяжкості, то взагалі нічого б не було. Після цього ОСОБА_11 сів до свого автомобіля і вони з ОСОБА_9 домовилися про зустріч у понеділок, при цьому ОСОБА_9 попередив, щоб йому не довелося шукати останнього. На це ОСОБА_11 відповів, що після лікарні одразу зателефонує ОСОБА_9 , а останній порадив ОСОБА_11 визначитися і тоді він поїде та з кимось переговорить, а потім під`їде до ОСОБА_11 та розкаже, що потрібно робити. На цьому їхня розмова закінчилася.

Наступна зустріч ОСОБА_9 та ОСОБА_11 відбулася 10 серпня 2015 року на подвір`ї господарства ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 . О 17 год. 00 хв. ОСОБА_11 спершу розмовляв з якоюсь жінкою щодо страхування, після чого ОСОБА_9 запитав у ОСОБА_11 щодо страхування пасажирів, які були з ним під час ДТП. Після цього, ОСОБА_9 запитав у ОСОБА_11 чи «оприділився» він, а той відповів «ну шо в кармане». Далі ОСОБА_9 сказав, що йому треба кудись з`їздити і переговорити, що там потрібно. ОСОБА_11 запитав «що воно там?» і сказав, що один із пасажирів на ім`я ОСОБА_30 почав його «напрягати» та просити грошей. ОСОБА_9 запитав у нього, чи підходив хтось «із наших». На це ОСОБА_11 відповів, що йому про це нічого не відомо, що постраждалі претензій не мали, бо він їх пролікував, але сьогодні зранку ОСОБА_30 почав просити у нього гроші. Далі ОСОБА_9 порадив уточнити це питання у ОСОБА_31 , а коли ОСОБА_11 дістав з кишені грошові кошти, ОСОБА_9 сказав «ні» та попросив ОСОБА_11 уточнити це питання і тоді визначитися що там за «течения». З відеозапису убачається, що незрозуміла ситуація насторожила ОСОБА_9 і він декілька разів вказав ОСОБА_11 прояснити її, виказуючи сумнів, що до ОСОБА_31 хтось «поліз». Наприкінці зустрічі ОСОБА_9 ще раз попросив ОСОБА_11 переговорити з ОСОБА_32 і що завтра вони здзвоняться, при цьому цікавиться станом здоров`я ОСОБА_11 . На цьому їхня зустріч закінчилася.

Чергова зустріч ОСОБА_9 і ОСОБА_11 відбулася наступного дня, тобто 11 серпня 2015 року, біля будинку ОСОБА_11 , в автомобілі ОСОБА_9 марки «Сітроен Берлінго». О 13 год. 48 хв. ОСОБА_11 вийшов зі свого будинку та сів у автомобіль ОСОБА_9 на переднє пасажирське сидіння. Після привітання ОСОБА_9 висловив сумнів у відвертості ОСОБА_11 , сказавши «ти може мене кинуть хочеш?». ОСОБА_11 почав розповідати йому, що він розмовляв із ОСОБА_32 і той хотів від нього грошей, оскільки він, ОСОБА_11 , дав грошей іншому постраждалому внаслідок ДТП. ОСОБА_9 знову почав виказувати свої сумніви і повторно запитав «ти може мене кинуть хотів?», а потім почав виказувати претензії ОСОБА_11 з того приводу, що не міг зв`язатися з ним по мобільному телефону. На це ОСОБА_11 відповів, що спілкувався з дружиною і були проблеми із мобільним зв`язком. Далі ОСОБА_9 висловив припущення, що ОСОБА_11 «подружився з кимось другим». Після цього ОСОБА_11 дістав з кишені грошові кошти і запитав у ОСОБА_9 куди їх йому дівати, потім запитав у ОСОБА_9 , про що він думає і що буде далі, на що той відповів, що через деякий час від під`їде і все розкаже. Потім ОСОБА_11 сказав, що йому треба буде відробляти на ділянці і що він працює офіційно в лісгоспі на що ОСОБА_9 сказав, що гроші він ще заробить. Далі ОСОБА_11 повідомив, що має намір поїхати у своїх справах. Потім ОСОБА_9 вказав рукою у напрямку передньої панелі автомобіля перед пасажирським сидінням і сказав «забирай», на запитання ОСОБА_11 «в смысле?» ще раз сказав «ну в смысле, забирай говорю!». На цьому відеозапис переривається (т.1, а.к.п.156-162).

За таких підстав, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.2 ст. 369-2 КК України, як пропозиція здійснити вплив за надання неправомірної вигоди для себе на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, з чим погоджується і колегія суддів.

Твердження захисника про те, що місцевий суд не вказав конкретних осіб, на яких ОСОБА_9 мав здійснити вплив з метою закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_11 , не заслуговує на увагу, оскільки у судовому засіданні апеляційного суду достовірно встановлено факт висловлювання обвинуваченим ОСОБА_11 пропозиції надати йому, тобто ОСОБА_9 , неправомірну вигоду за вплив на прийняття співробітниками Новгород-Сіверського РВ УМВС позитивного для ОСОБА_33 рішення, тобто непритягнення останнього до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 та протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи з відеозаписами даної процесуальної дії.

Той факт, що в ході досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження не було встановлено на яких конкретно осіб, уповноважених на виконання функцій держави, ОСОБА_9 мав намір здійснити вплив за неправомірну вигоду для закриття кримінального провадження та не притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності, підтверджується дослідженими доказами, з яких убачається, що ОСОБА_9 мав намір здійснити такий вплив на співробітників з числа особового складу Новгород-Сіверського РВ УМВС, а відповідно до підпункту «д» п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», всі особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать до осіб, уповноважених на виконання функцій держави. І ОСОБА_11 , отримавши від обвинуваченого пропозицію надати неправомірну вигоду, якого він знав як співробітника Новгород-Сіверського РВ УМВС, ураховуючи твердження ОСОБА_9 про те, що керівництво Новгород-Сіверського райвідділу міліції обізнане про їхнє з ОСОБА_11 спілкування, мав всі підстави вважати, що ОСОБА_9 може здійснити відповідний вплив та сприяти його непритягненню до кримінальної відповідальності і закриттю кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на недопустимість покладених в основу вироку таких доказів, як протоколи фіксування процесуальних дій, а також доказів, які не були відкриті стороні захисту під час надання доступу до матеріалів 06 жовтня 2015 року, зокрема протоколів про результати проведення негласних слідчих дій зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно телефонних розмов між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 та інші протоколи негласних слідчих дій, які безпосередньо судом не досліджувалися, що позбавляє можливості перевірити їх відповідність закону, не ґрунтується на законі з огляду на наступне.

Зі змісту протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29 вересня 2015 року (т.1, а.к.п.39-40) убачається, що слідчим обвинуваченому та його захиснику були надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження в 1 томі на 232 аркушах. Також їм для ознайомлення були надані речові докази. Відеокасета з відеозаписом обшуку та компакт-диски на яких зафіксовані результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій були визнані у кримінальному провадженні речовими доказами, отже згідно вказаного протоколу надавалися стороні захисту. Водночас захисник обвинуваченого після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження зазначив, що відкриття матеріалів кримінального провадження було проведено з грубим порушенням ст.290 КПК України, а також що матеріали відкриті не в повному обсязі, при цьому не зазначив, які ж саме порушення вимог кримінального процесуального законодавства були допущені та які саме матеріали кримінального провадження не були відкриті стороні захисту, хоча зі змісту протоколів обшуку і негласних слідчих (розшукових) дій вбачалося, що вони мають відповідні додатки, якими є зазначені вище речові докази, тому у разі їх ненадання для ознайомлення захисник мав зазначити про те, які саме матеріали кримінального провадження йому не надані.

Доводи сторони захисту про недопустимість таких доказів, як протокол огляду, помічення та вручення грошових коштів від 10.08.2015 року і протокол обшуку від 11.08.2015 року, оскільки під час проведення відповідних слідчих дій в якості понятих брали участь військовослужбовці Національної гвардії України, яка є правоохоронним органом, що прямо заборонено нормами КПК України, спростовуються наступним.

Абзацами другим і третім ч.7 ст.223 КПК України передбачено, що обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Згідно пункту 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 року №3781-XII передбачено, що правоохоронні органи органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 року №876-VII, зокрема передбачено, що Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України.

З наведених норм закону убачається, що Національна гвардія України, яка є військовим формуванням і наділена правоохоронними функціями, належить до правоохоронних органів.

Водночас, частиною 1 статті 9 Закону України «Про Національну гвардію України» передбачено, що особовий склад Національної гвардії України складається з військовослужбовців та працівників. Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Вищевказане свідчить, що військовослужбовці є окремою категорією осіб у складі Національної гвардії України і не належать до працівників зазначеного військового формування.

Відтак, системний аналіз вищенаведених норм закону у взаємозв`язку із положеннями ст.223 КПК України свідчить, що встановлена кримінальним процесуальним законодавством заборона працівниками правоохоронних органів брати участь в якості понятих під час проведення слідчих дій, не поширюється на військовослужбовців Національної гвардії України.

За таких підстав, позицію сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції, згідно положень ст.ст.65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання та попередньої роботи характеризується позитивно, є учасником бойових дій, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, його стан здоров`я, відсутність обставин, які обтяжують покарання; і прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі, наближеному до нижньої межі санкції частини статті КК України, що йому інкримінується, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Враховуючи характер кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_9 , як працівником правоохоронного органу, у зв`язку із займаною ним посадою, корисливі мотиви його вчинення, місцевий суд обґрунтовано призначив останньому, на підставі ч.2 ст.55 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, а також посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2016 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4