Справа № 192/629/17
Провадження № 1-в/192/245/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року за ч.1 ст. 121, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі,
за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника СВК № 21 ОСОБА_5 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3
захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,
Початок строку: 07.09.2012 року
Кінець строку: 04.11.2017 року
В С Т А Н О В И В :
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В судовому засіданні пояснив, що на даний час вважає, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення. Просив його клопотання задовольнити.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що засуджений за весь час ув`язнення хоча і мав стягнення, проте останнім часом його поведінка змінилася, з середини 2016 року він має п`ять заохочень, за вказаний період стягнень не мав, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільненні від відбування покарання.
Представник Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України в судовому засіданні вважав, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому заперечував проти умовно-дострокового звільнення.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що засуджений не довів свого виправлення.
Представник спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився повідомлений належним чином.
Враховуючи, положення ч. 5 ст. 539 КПК України, згідно якої неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, судом здійснено судовий розгляд у відсутність належним чином повідомленої особи, яка не з`явилась.
Суд, вислухавши засудженого та його захисника, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 , який засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року за ч.1 ст. 121, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі за вчинення тяжкого умисного злочину, на момент подання клопотання відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з грудня 2013 року за умови перебування у виправній колонії з вересня 2012 року. В судовому засіданні засуджений пояснив, що на момент його прибуття в колонію не було вільних робочих місць, а тому він не працював, що було спростовано поясненнями представника колонії, який пояснив суду, що засуджені працевлаштовуються за власним бажанням, а саме ОСОБА_3 виявив бажання працювати лише в листопаді 2013 року, про що також свідчить заява засудженого про бажання працювати, яка міститься в матеріалах особової справи.
Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_3 має дев`ять заохочень, застосовані до нього 26 липня 2013 року, 25 липня 2014 року, 22 жовтня 2014 року, 03 листопада 2015 року, 13 травня 2016 року, 29 серпня 2016 року, 31 жовтня 2016 року, 20 січня 2017 року, 18 квітня 2017 року. При цьому засуджений за весь період відбування покарання мав 2 стягнення, які накладені 08 січня 2015 року та 18 лютого 2015 року, одне з яких у виді поміщення засудженого до дисциплінарного ізолятора. З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений 09 липня 2015 року також вчинив порушення режиму утримання, за яке з ним було проведено профілактичну бесіду (а.о.с. 70).
Суд зазначає, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, а не за останній період відбування покарання.
Враховуючи те, що засуджений не мав бажання працювати з початку відбуття строку покарання, мав негативні характеристики, порушував режими утримання, а також і комісія установи вважає, що засуджений не довів свого виправлення, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що сумлінною поведінкою довів своє виправлення, оскільки наявні в засудженого заохочення є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Сумлінна поведінка полягає в дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Засуджений за весь період відбування покарання має два стягнення, крім того 01 лютого 2011 року, тобто за рік до вчинення злочину був звільнений умовно-достроково, проте не зробив для себе належних висновків та вчинив новий тяжкий злочин, а тому суд приходить до висновку що така нестабільна поведінка засудженого не дає суду підстав для визначення, що засуджений став на шлях виправлення.
Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Суд посилається на те, що відбуття певної частини призначеного покарання не є безумовною підставою для застосування ст. 81 КК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.
Головуючий: суддя ОСОБА_1