АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, студента Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з
Справа № 11кп/796/1274/2017
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
Суддя у першій інстанції ОСОБА_9
Суддя апеляційної інстанції ОСОБА_1
питань пробації
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у загальній сумі 2150 гривень 40 коп.
Вирішено питання про речові докази.
Цивільні позови ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишені без розгляду з роз`ясненням їм права звернення до суду у порядку цивільного судочинства.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, при наступних обставинах .
Так, 3 лютого 2015 року приблизно, о 13 годині 15 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai іхЗ5», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проспекту Перемоги зі сторони вул. Шолуденка в напрямку вул. В.Василевської в м. Києві. Грубо порушуючи вимоги пунктів 2.3 «б», 12.1,12.4 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_5 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням та допустив зіткнення передньої частини керованого ним автомобіля та задньої лівої частини автомобіля «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який виїхав на проспект Перемоги від вул. Г.Тимофієвої та знаходився в крайній правій смузі руху. В подальшому автомобіль «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_3 відкинуло на припаркований попереду автомобіль «Тоуоіа Саmry», держаний номерний знак НОМЕР_4 , під час чого контактувала передня частина автомобіля «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_2 , та задня частина автомобіля «Тоуоіа Саmry», держаний номерний знак НОМЕР_4 .
Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_5 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху, визначених Правилами дорожнього руху України, пасажир автомобіля «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_10 , в результаті зіткнення автомобілів, отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Згідно висновку експерта №935/Е у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки : перелом 8 ребра зліва (зі зміщенням уламків), які утворилися від дії (внаслідок ударів-співударів тупих твердих предметів) 3 лютого2015 року, внаслідок автомобільної травми-травма пасажира автомобіля (у салоні), при зіткненні його з іншим транспортним засобом, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для відновлення порушеної анатомічної цілісності вказаного ребра (по місцю утворення такого перелому) та відновлення порушеної функції грудної клітки потребує строк понад 21 добу.
Згідно висновку експерта №266/ат, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Hyundai іхЗ5», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України; мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України; в його діях, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.1,12.4 Правил дорожнього руху України.
Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «Hyundai іхЗ5», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 порушив п.п. 2.3 «б», 12.1,12.4 Правил дорожнього руху України, чим допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України.
Не погодившись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 29.03.2017 стосовно нього скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його.
При цьому вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду є упередженими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що 03.02.2015 року, приблизно о 13 годині 15 хвилин, рухаючись на автомобілі «Hyundai іхЗ5»,державний номерний знак НОМЕР_1 , побачив перед собою автомобіль «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував гр. ОСОБА_11 , який одразу виїжджав на другу смугу пр. Перемоги. Намагаючись уникнути зіткнення він різко повернув вправо, внаслідок цього відбулось зіткнення передньої лівої частини його автомобіля із задньою лівою частиною автомобіля ОСОБА_11 . Його дії, як водія, в ситуації, яка склалась, були спрямовані на уникнення ДТП, і саме водій автомобіля «Skoda Octavia» ОСОБА_11 створив небезпечну ситуацію та є винуватцем ДТП, оскільки порушив правила дорожнього руху, не обрав безпечної дистанції і виїжджав на пр. Перемоги одразу на другий ряд, оскільки в першому ряду дороги на цьому перехресті стояв припаркований інший автомобіль.
Крім цього, апелянт вважає, що експертом не були прийняті до уваги обставини, які доводять, що водій автомобіля «Skoda Octavia», в порушення п. 16.11. Правил дорожнього руху України, виїхав з другорядної дороги (вул. Г. Тимофієвої) на головну дорогу (проспект Перемоги) та не надав дорогу автомобілю «Hyundai іхЗ5», що рухався по головній дорозі по проспекту Перемоги зі сторони вул. Шолуденка в напрямку вул. В.Василевської в м. Києві, та в порушення вимог п. 10.1, 10.3. Правил дорожнього руху України, перед початком руху з другорядної дороги на головну та перестроюванням з крайньої правої смуги руху в другу смугу руху від правої сторони дороги, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу автомобілю «Hyundaііх35», внаслідок чого і сталося зіткнення вищезазначених автомобілів.
Вказує, що в основу автотехнічної експертизи № 266/ат від 10.08.2015 року було покладено завідомо неправдиві і упереджені дані, оскілки слідчий експеримент проведено лише з одним учасником ДТП - ОСОБА_11 , без його участі, при цьому в задоволенні клопотання його захисника до слідчого про проведений слідчого експерименту за його участі було відмолено.
Також, на думку апелянта, судово-медичні експертизи не надають однозначної відповіді на питання щодо заподіяння та взагалі наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 .
Так, в описовій частині висновку експерта № 630/е зазначено, що із медичної довідки № 190 від 03.02.2015 року із Київської міської клінічної лікарні № 17, куди одразу після ДТП поїхав потерпілий ОСОБА_10 , відомо, що він звертався за медичною допомогою з приводу: - закритої травми грудей, - забою грудної клітки зліва, - забою м`яких тканин лівого плеча. Проведено: огляд хірурга, рентгенографію ОГК - без травматичних ушкоджень, УЗД органів черевної порожнини - без травматичних ушкоджень. Надані дані інструментальних досліджень були вивчені лікарем-рентгенологом 05.03.2015 р.: «На наданій рентгенограмі ОГК від 06.02.2015 року має місце перелом 8 ребра зліва, ушкодження може відповідати даті травми». Однак вищезазначеної медичної документації в дослідницькій частині висновку не зазначено, вказані медичні документи експертом не витребовувалися і відповідно не були досліджені і враховані при наданні експертного висновку. Також у висновку експерта не зазначено походження рентгенограми ОГК від 06.02.2015 р. на ім`я ОСОБА_10 . Не відомо хто призначав рентген, де він проводився і взагалі належить він ОСОБА_10 чи ні. Також не зрозуміло, як цей рентген від 06.02,2015 року потрапив до справи, оскільки будь-які дані про це відсутні. З вищенаведеного висновку лікаря-рентгенолога можна припустити, що тілесні ушкодження вказані на рентгенограмі ОГК від 06.02.2015 р. могли бути отримані ОСОБА_10 06.02.2015 року, а не 03.02.2015 р. під час ДТП, якщо звісно ця рентгенограма взагалі належить ОСОБА_10 .
Також по справі було проведено судово-медичну експертизу № 935/Е, яка проводилась в період часу з 15.05.2015 р. по 19.06.2015 року. У цьому висновку судово-медичний експерт, всупереч п. 4.1. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженого наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р., посилається на висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 382/ж від 05.03.2015 р. відносно ОСОБА_10 , та на висновок експерта № 630/е, без проведення медичного обстеження самого ОСОБА_10 , без витребування та без дослідження медичної документації, які згадуються у вищенаведених висновках, а саме рентгенографії ОГК від 03.02.2015 р. на ім`я ОСОБА_10 , медичної довідки № 190 від 03.02.2015 р. Київської міської клінічної лікарні № 17, огляду хірурга, УЗД органів черевної порожнини і т.п. З висновку експерта № 935/Е не зрозуміло, яку ж саме медичну документацію ним було вивчено і які саме дані судово-медичного огляду ОСОБА_10 були використані експертом при винесенні висновку.
Як зазначає апелянт, допитаний 25.11.2015 року в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що він взагалі не був присутнім ні на жодному судово-медичному обстеженні, не міг пояснити про походження медичної документації на його ім`я та про походження рентгенівського знімку від 06.02.2015 року, посилаючись, що цим всім займалися його родичі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Також, відповідно до письмової заяви ОСОБА_10 від 15.06.2015 року (а.с. 105) ОСОБА_10 відмовився від проходження повторного медичного огляду, а саме від здійсненим рентгенографи органів грудної клітки.
Крім того, вказує, що судом неправомірно визнано речовим доказом комп`ютерний компакт-диск ПАТ «Альфа-Банк» із записом обставин ДТП, оскільки запиту слідчого про витребування матеріалів відео спостереження, та інших документів, з який можна було б зрозуміти законність знаходження цього диску у справі не має, а тому неможливо визнати належним речовим доказом цей диск.
Не погоджуючись з рішенням суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_10 та стягнення на його користь з обвинуваченого 95 тисяч грн. моральної шкоди, апелянт посилається на вимоги ст. 1167 ЦПК України, згідно з якими моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, проте його вина у скоєнні цього злочину не доведена стороною обвинувачення.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, котрі підтримали подану апеляційну скаргу та просили їх задовольнити, доводи прокурора та представника потерпілого, котрі заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції безпосередньо дослідивши зібрані в кримінальному провадженні докази в повному обсязі та оцінивши їх, кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Під час апеляційного розгляду були ретельно перевірені доводи поданої апеляційної скарги, з урахуванням при цьому тієї обставини, що навіть після додаткового роз`яснення судом положень ст.404 КПК України, обвинуваченим та захисником не було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів апеляційним судом.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та надав показання, які відповідають обставинам, викладених ним у апеляційній скарзі.
Обґрунтовуючи винуватість обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, суд першої інстанції послався на досліджені у судовому засіданні докази:
- показання потерпілого ОСОБА_10 , згідно з якими 3 лютого 2015 року, близько 13-00 години, він в якості пасажира знаходився на передньому пасажирському сидінні у автомобілі «Skoda Octavia» під керуванням його онука ОСОБА_12 та був пристебнутий ременем безпеки. Їх автомобіль виїхав на проспект Перемоги від вул. Г.Тимофієвої у м. Києві та рухався в крайній правій смузі руху. Він попросив онука зупинити автомобіль, щоб перевірити наявність у нього при собі необхідних ліків. В цей час він почув удар в задню частину автомобіля та втратив свідомість. Прийшов до свідомості у кареті швидкої допомоги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, в тому числі у нього було зламано ребро;
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 3 лютого 2015 року та фототаблицю до нього, схему пригоди з зображенням місця розташування транспортних засобів після ДТП та гальмівного шляху автомобіля "Hyundai іхЗ5" ;
- висновок експерта №189ат від 5 травня 2015 року, згідно якого на момент огляду автомобіля "Hyundai іхЗ5", державний номер НОМЕР_1 , виявлено несправності технічного стану робочої гальмівної системи та ходової частини, які виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 3 лютого 2015 року ;
- висновок експерта №266ат від 10 серпня 2015 року, відповідно до якого швидкість руху автомобіля "Hyundai іхЗ5", погашена під час руху в стані бокового ковзання, становила 72,4-77 км/год. Дійсна швидкість руху цього автомобіля, перед дорожньо-транспортною пригодою, складала більшу величину, так як значна частина кінетичної енергії була погашена внаслідок контакту з автомобілем "Skoda Octavia", державний номерний знак НОМЕР_2 . В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля "Hyundai іхЗ5" ОСОБА_5 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.1,12.4 Правил дорожнього руху України. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди діями водія автомобіля «Skoda Octavia» не визначалася. Водій автомобіля "Hyundai іхЗ5" ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України та в його діях, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.1,12.4 Правил дорожнього руху України ;
- висновок експерта №630/е від 2 квітня 2015 року відповідно до якого під час первинного звернення 3 лютого 2015 року, о 13 годині 22 хвилини, за медичною допомогою та під час проведення 5 березня 2015 року судово-медичного огляду у ОСОБА_10 були виявлені такі тілесні ушкодження : а) невизначеної форми синці -в підключичній ділянці зліва по зовнішнім 2/3 (8x7 см); на заднє-зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині (12x10 см); у верхній третині правої гомілки (5x8 см); б) закрита травма грудної клітки: перелом 8 ребра зліва (зі зміщенням уламків); в) невизначеної форми синці на заднє-зовнішній поверхні лівого плеча у нижніх 2/3 з переходом на верхні 2/3 лівого передпліччя (розмірами 40x24 см). Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії (внаслідок ударів - співударянь тупих твердих предметів). При цьому перелом 8 ребра зліва (зі зміщенням уламків) відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості , що спричинило тривалий розлад здоров`я;
- висновок експерта №935 від 19 червня 2015 року відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки - перелом 8 ребра зліва (зі зміщенням уламків), які відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості;
- протокол проведення слідчого експерименту від 23 травня 2015 року за участю свідка ОСОБА_11 та схему і фототаблицю до нього;
Оцінивши ці та ряд інших доказів у справі, суд першої інстанції визнав їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність - достатньою та взаємозв`язаною між собою, і поклав їх в основу обвинувального вироку.
Також, у судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_13 , яка пояснила, що 3 лютого 2015 року, знаходячись на проспекті Перемоги у м. Києві, вона почула різне гальмування автомобіля та підійшла до місця, де сталася дорожньо-транспортна пригода, приблизно через 20 хвилин після її виникнення. При цьому вона бачила, що сліди гальмування автомобіля "Хюндай" починаються з другої смуги руху та йдуть на першу смугу, а у ОСОБА_10 не було видимих тілесних ушкоджень.
Суд, вмотивувавши належним чином свій висновок, не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , зазначивши, що остання не була очевидцем обставин ДТП та являється знайомою матері обвинуваченої. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є логічними, вмотивованими та узгоджуються з іншими достовірними доказами, оціненими судом.
Правильними колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції щодо визнання допустимими доказами протоколу проведення слідчого експерименту від 23 травня 2015 року за участю свідка ОСОБА_11 та протоколу огляду від 10 березня 2015 року комп`ютерного компакт-диск «CD-R», отриманого з ПАТ «Альфа-Банк» 23 лютого 2015 року, з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди, оскільки дані докази отримані під час досудового розслідування у передбачений КПК України спосіб, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 93 КПК України, згідно якої сторона обвинувачення здійснює збирання доказів в тому числі і шляхом проведення слідчих дій та витребування відомостей від підприємств, установ, організацій, та з дотриманням вимог ст.240 КПК України щодо проведення слідчого експерименту.
Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги в частині визнання недопустимими доказами висновків проведених по справі автотехнічних та судово-медичних експертиз, оскільки вказані експертизи проведені у відповідності до вимог ст.ст. 242-244 КПК України, кваліфікованими експертами, які попереджались про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав, які б свідчили про неправильність висновків експертів.
Непереконливими є і доводи апеляційної скарги в частині наявності причинного зв`язку між можливим порушенням водієм автомобіля "Skoda Octavia" п.п.10.1.10.3, 16.11. Правил дорожнього руху України, оскільки наявність таких порушень не підтверджується даними схеми ДТП та відеозапису з місця пригоди, згідно яких автомобіль "Skoda Octavia" виїхав з другорядної дороги (вул. Г. Тимофієвої) на головну дорогу (проспект Перемоги) на першу смугу руху, а гальмівний шлях автомобіля «Hyundai іхЗ5» розпочинається з третьої смуги руху, і ці дані доведені поза розумним сумнівом.
Доводи сторони захисту про не встановлення місця зіткнення автомобілів"Skoda Octavia" та "Hyundai іхЗ5», за наявності відеозапису з місця ДТП, який є належним та допустимим доказом, колегія суддів вважає безпідставними, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що ці доводи спростовуються зібраними по справі доказами у їх сукупності, а саме показаннями потерпілого, протоколом огляду місця події, схемою ДТП, висновками автотехнічної експертизи, які узгоджуються між собою та повно відтворюють обставини, вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, які вірно викладені у вироку суду.
Не ґрунтуються на належних, допустимих та достатніх доказах твердження апеляційної скарги про неправильність висновків експертів щодо заподіяння потерпілому ОСОБА_10 в результаті порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки будь яких істотних порушень під час проведення судово-медичних експертиз, які б свідчили про невідповідність висновків експерта №630/е від 2 квітня 2015 року та №935 від 19 червня 2015 року, відповідно до яких у ОСОБА_10 виявлені ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки - перелом 8 ребра зліва (зі зміщенням уламків), які відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, колегія суддів не вбачає.
Виходячи з викладеного, твердження сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є необґрунтованими.
Таким чином, на думку колегії суддів, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є вірною.
При призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, яке є необережним кримінальним правопорушенням середнього ступеню тяжкості, конкретні обставини кримінального правопорушення, дані про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Крім того, у відповідності з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_14 за ч.1 ст. 286 КК України, судом враховані не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Врахувавши викладене, суд вважав за необхідне обрати ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі з позбавленням пава керувати транспортними засобами, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.І, п. 1 ч.2 ст. 76 КК України, повністю дотримавшись при цьому вимог ст. 65 КК України.
Цивільні позови в кримінальному провадженні вирішені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 128,129 КПК України. При їх вирішенні судом також враховані відповідні положення ЦК України щодо відшкодування завданої шкоди, в тому числі і вимоги ч. 2 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Дотримався суд і вимог ч.1 ст. 128 КПК України, згідно з якими, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями обвинуваченого.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 в межах вимог та підстав наведених у позовній заяві, суд виходив з того, що у судовому засіданні, на підставі зібраних доказів, було встановлено винуватість ОСОБА_5 у порушенні правил дорожнього руху, що знаходиться у причинному зв`язку з отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, та дійшов до правильних висновків, що обов`язок по відшкодуванню потерпілому ОСОБА_10 моральної шкоди має нести Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» в межах ліміту страхової відповідальності, та ОСОБА_5 в межах сум, які не покриває страхова виплата, з урахуванням при цьому висновків експерта, що орієнтовний еквівалент компенсації завданих ОСОБА_10 моральних страждань становить 108 мінімальних заробітних плат.
Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня листопада 2017 року, який є законний та обґрунтований, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_15 ОСОБА_3