АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/396/17 Справа № 206/6022/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника КВІ ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року про скасування іспитового строку та направлення у місця позбавлення волі засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину 2011 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 23.03.2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 1 рік, -

В апеляції:
- засуджений ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити кримінальне провадження на новий розгляд в суд першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги, засуджений зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом було істотно порушено вимоги кримінально процесуального закону, порушені його права на захист, права йому не роз`яснювали, порушені справедливі строки розгляду кримінального провадження, допущена неповнота судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Суду не було надано документу на підтвердження повноважень представника Самарської КВІ. Потерпілий, який був учасником кримінального провадження в судове засідання не викликався.

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначив, що суд формально розглянув його заяву, про нанесення йому тілесних ушкоджень у вигляді перелому трьох ребер, та не призначив для перевірки цього факту проведення судово-медичної експертизи. Суд взяв до уваги тільки повідомлення поліції, які надають інформацію, що не можуть установити факт насильства над ним в 2016 році із за давності події. (а.с. 38-39). Таким чином, судом не спростовані факти нанесення йому тілесних ушкоджень, що й стало поважною причиною неявки ОСОБА_7 на відмітку до Самарського КВІ в 2016 році.

Цією ухвалою, клопотання заступника начальника Самарського відділу Кримінально-виконавчої інспекції м. Дніпропетровська управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області ОСОБА_10 , про скасування іспитового строку та направлення у місця позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 , задоволено, скасовано останньому вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2016 року ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено останнього для відбування покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2016 року.

Мотивоване дане судове рішення тим, що ОСОБА_7 безвідповідально ставився до виконання покладених на нього обов`язків, неодноразово КВІ проводилися виклики, профілактичні розмови, які не виконувалися засудженим, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Також суд вказав, що ОСОБА_7 не надав жодного доказу, який би міг підтвердити поважність не явки до кримінально-виконавчої інспекції, тому суд прийшов до висновку, що покази засудженого розцінюються як позиція захисту і не може бути прийнята до уваги, так як інформація ОСОБА_7 про надання до поліції заяви про його побиття і пограбування не підтвердилася,

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 , надав доповнення до апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України, акцентуючи увагу, що суд взяв до уваги тільки повідомлення поліції, які надали інформацію про неможливість установлення факту насильства відносно нього за давності події, що не спростовує сам факт наявності цих обставин.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати ухвалу суду першої інстанції, думку прокурора та представника кримінально-виконавчої інспекції, які, кожен окремо, просили апеляцію залишити без задоволення, перевіривши матеріали клопотання і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2016 року, яким затверджено мирову угоду про примирення між потерпілим та ОСОБА_7 і останнього засуджено за ч.1 ст. 185 КК України та звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, а саме, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в інспекцію.

Відповідно до ч.2 ст.78 КК України та ч.2 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

За ствердженням ОСОБА_7 він з`являвся після винесення йому вироку 5.05.2016 року до інспекції для реєстрації, що підтверджено матеріалами справи, а саме листом реєстрації ( а.с. 11). Після чого його жорстоко було побито, у нього були переламані ребра, тому він не міг в наступні місяці 4-5 місяців з`являтися до інспекції. Заяву про скоєння проти нього злочину він писав, однак в поліції на неї не реагували і ніяких даних у нього про це не має.

Судом дані пояснення засудженого не взяті до уваги з посиланням на їх не підтвердження і враховуючи його неявку для реєстрації в цей період зроблено висновок про небажання останнього стати на шлях виправлення.

Але наведені обставини, яким суд не дав належної оцінки і які також були досліджені колегією суддів апеляційного суду, дає підстави вважати, що така поведінка засудженого не може свідчити про те, що він не бажає стати на шлях виправлення, внаслідок чого його необхідно направити для відбування покарання згідно ч.2 ст.78 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, засуджений ОСОБА_7 не з`являвся на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції Самарського району м. Дніпропетровська згідно листка реєстрації.

До матеріалів клопотання ВКІ долучені копії повідомлень про виклик засудженого до КВІ. Однак підтвердження їх фактичного направлення і вручення ОСОБА_7 відсутні.

Згідно письмових пояснень засудженого ОСОБА_7 , останній був повідомлений належним чином, лише 05.05.2016 року на явку до КВІ 02.06.2016 року, написаним власноруч.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КВК України засуджений зобов`язаний прибути за викликом до КВІ. У разі неприбуття до інспекції без поважних причин, до засудженого може бути застосований привід, який виконується органом внутрішніх справ.

Між тим, в матеріалах справи також відсутні докази в підтвердження виконання подання заступника начальника Самарського РВ м. Дніпропетровська КВІ управління ОСОБА_10 , про здійснення приводу засудженого ОСОБА_7 , виконання якого було покладено на т.в.о. начальнику Самарскього ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 .

Судом першої інстанції в повній мірі вказані обставини не дослідженні, і суд не надав їм відповідної оцінки, що вплинуло на результат судового рішення.

Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 неофіційно працює будівельником, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_12 2011 року народження, який проживає разом з батьком, протягом іспитового строку не скоював кримінальних правопорушень, до адміністративної відповідальності не притягався. Ствердження ОСОБА_7 , що він хворів після побиття, лікувався дома, матеріалами справи не спростовано.

Таким чином, все викладене вище не може свідчити про небажання засудженого стати на шлях виправлення, а отже колегія суддів не вбачає і підстав для скасування в даному конкретному випадку іспитового строку засудженому ОСОБА_7 з направленням для відбування призначеного покарання.

З огляду на вищевикладене, що суд першої інстанції не повно з`ясував всі обставини справи, необгрунтовано погодився з висновком в поданні кримінально-виконавчої інспекції від 13 жовтня 2016 року, про що зазначив в своїй ухвалі, прийнявши необґрунтоване рішення стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково та скасування ухвали суду з постановленням нової ухвали відповідно до ст.407 КПК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року - задовольнити частково.

Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року якою було задоволено клопотання заступника начальника Самарського відділу Кримінально-виконавчої інспекції м. Дніпропетровська управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області ОСОБА_10 , про скасування іспитового строку та направлення у місця позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 - скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання заступника начальника Самарського відділу Кримінально-виконавчої інспекції м. Дніпропетровська управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області ОСОБА_10 , про скасування іспитового строку та направлення у місця позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області :
_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4