УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
інспектора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19.05.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням зобов`язань, передбачених ст. 76 КК України.

До суду надійшло клопотання інспектора Дніпровського РВ КВІ в м. Києві, в якому зазначається.

У судовому засіданні інспектор Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві при вирішенні даного клопотання поклалася на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні при вирішенні даного клопотання поклалася на розсуд суду

Засуджений у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Суд, вивчивши наявні матеріали, заслухавши думки учасників процесу, приходить до наступного.

Частиною 1 статті 539 КПК України регламентовано, що питання, які виникають … після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) … органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

При цьому, виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Аналогічні правові положення містяться у п.п. 1.2 п. 1 Розділу І Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань від 19.12.2003 року № 270/1560 (далі Інструкція).

У даному випадку ВКВІ при подані даного клопотання до суду вказані положення законодавства дотримано.

Щодо посилань у клопотанні на те, що засуджений не виконав покладений на нього обов`язок передбачений п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки не з`явився на реєстрацію, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 78 КК України регламентовано, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Аналогічні правові вимоги містяться і у ч. 2 ст. 166 КВК України.

При цьому, ч. 3 ст. 166 КВК України імперативно визначає, що невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Однак, таких обставин у судовому засіданні встановлено не було, оскільки одноразова неявку засудженого на реєстрацію не свідчить про те, що вона сталася з не поважних причин, враховуючи пояснення засудженого, які містяться в матеріалах особової справи.

За таких обставин, суд вважає що матеріали контрольної справи містять сумнівні відомості, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), інспектор, який подав до суду це клопотання поклався на розсуд суду, що свідчить проте, що останній сам не впевнений у тому чи відповідає ви воно діючим нормам КПК України, КК України та КВК України, аналогічну позицію зайняла і прокурор, а тому дане клопотання, на цей час, не підлягає задоволенню з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, ст. 79 КК України суд, -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та направлення його для відбування покарання призначеного вироком, - відмовити.

Матеріали контрольної (особової) справи № 167/15 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - повернути до Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

С у д д я :