У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2017 року колегія судів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 в м. Слов`янську в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 1-кп/243/375/2017 00282) за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Комунарівка Старобешівського району Донецької області, з середньою освітою, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час утримується в умовах Київської установи виконання покарання № 13 УДПтСУ у м. Києві та Київської області, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
В Слов`янському міськрайонному суді Донецької області з 30 березня 2017 року знаходиться кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого по 16.07.2017р.

Під час розгляду у Слов`янському міськрайонному суді кримінального провадження № 1-кп/243/375/2017 00282) за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження підозрюваному дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначаючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, обсяг ризиків, за якими ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід не зменшився, що ОСОБА_7 може вплинути на свідків по справі, продовжити злочинну діяльність та переховуватися від суду.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачуваний ОСОБА_7 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати інший, більш м`який запобіжний захід.

Розглядаючи заявлені клопотання судова колегія виходить з наступного:
Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Судова колегія, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, клопотання захисника та обвинуваченого про заміну обраного запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 та про необхідність задовольнити клопотання прокурора.
При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.
У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 178 КПК України, передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Розглянувши клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну обраного запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід та звільнити його з-під варти, судова колегія виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.
Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справи ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).
Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено.
Крім того, відповідно до частини 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
У відповідності до частини 1 статті 331 КПК України суд під час судового розгляду має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У судовому засіданні прокурор просить продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою до 2-х місяців.

Судова колегія, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15-ти років, та враховує те, що в районі проживання обвинуваченого проводиться антитерористична операція та є ризики, що обвинувачений може сховатися на території не підконтрольній владі України, та інші запобіжні заходи частиною першою статті 176 КПК України у відношенні осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтею 258-3 КК України не передбачені, враховуючи всі обставини, ризики, судова колегія дійшла висновку про необхідність продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто по 04 вересня 2017 року включно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 199, 331, 333 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою на підписку про невиїзд - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 діб задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити на 60 діб по 04 вересня 2017 року включно.
Копію ухвали направити начальнику Київської установи виконання покарання № 13 УДПтСУ у м. Києві та Київської області - для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3