Справа № 744/1096/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/488/2017
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лосівка Семенівського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 13 липня 2006 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 187, ст. 69 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з конфіскацією майна, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і йому призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України у виді громадських робіт на строк 180 год.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на наявність обставин, що пом`якшують покарання повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не вказано, яким чином наведені у вироку пом`якшуючі покарання обставини разом з даними про особу обвинуваченого, а саме тим, що останній будучи особою працездатного віку, ніде не працює та вчинив новий, умисний, корисливий злочин, маючи не зняту та непогашену судимість, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, зазначає про безпідставне врахування судом обставини, що пом`якшує покарання активне сприяння у розкритті злочину, оскільки у вироку не зазначено, в чому полягало активне сприяння ОСОБА_7 органу досудового розслідування і в установленні яких обставин справи, які не були раніше відомі. Також, вважає, що щире каяття включає в себе визнання вини, як складової частини розкаяння, а тому єдиною обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття, в зв`язку з чим застосування ст.. 69 КК України є неможливим.

Як встановлено судом першої інстанції, 26 жовтня 2016 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на крадіжку, реалізуючи свій злочинний намір до кінця, діючи свідомо, з корисливим мотивом, прийшов до господарства ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де продовжуючи свою протиправну діяльність, користуючись відсутністю господаря, шляхом виставлення віконної рами вікна з тильної сторони будинку, незаконно проник до середини будинку. Знаходячись в будинку, ОСОБА_7 повторно здійснив крадіжку грошових коштів на загальну суму 375 гривень 00 копійок, сім картки мобільного оператора «Київстар», вартістю 25 гривень 00 копійок та, утримуючи при собі викрадене, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, отримавши тим самим реальну можливість розпоряджатись та користуватись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши тим самим потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 400 (чотириста) гривень 00 копійок.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з вказаних у ній обставин, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку суду, та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст.404 КПК України законність та обґрунтованість вироку в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на законність вироку, колегією суддів не встановлено.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Доводи прокурора про скасування оскарженого вироку суду першої інстанції через безпідставність застосування положень ст.69 КК України при обрані міри покарання ОСОБА_7 , підлягають задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначені покарання, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з оскарженого вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст.185 КК України, суд послався на обставини, які пом`якшують покарання, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Суд першої інстанції, зазначивши про наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , дійшов до висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України та призначив більш м`яке основне покарання, не зазначене в санкції частини статті, у виді громадських робіт на строк 180 год.

Дійсно, відповідно до вимог ст.69 ч.1 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком місцевого суду про визнання обставиною, яка пом`якшує покарання активне сприяння органу досудового розслідування, оскільки у вироку не зазначено в чому полягало таке сприяння ОСОБА_7 органу досудового розслідування і у встановленні яких обставин справи, які не були відомі, а тому вказана обставина не може бути врахована судом на користь обвинуваченого, як обставина, що пом`якшує покарання.

Також, щире каяття включає в себе визнання вини, як складової розкаяння, а тому, єдиною обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття, з огляду на що призначення ОСОБА_7 покарання із застосування ст. 69 КК України є безпідставним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Крім того, вирішуючи питання по суті поданої апеляційної скарги колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

На думку колегії суддів, вищенаведені обставини, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому дають підстави застосувати до нього ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Керуючись ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4