Дата документу Справа № 323/2885/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1763/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/2885/16-к
Категорія ст. 72 ч. 5 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відеоконференції матеріали провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дусті, Кумсангирського району, Курбан-Тюбе, Таджикістан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 ,
за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 вересн 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджуючись із судовим рішенням зазначає, що судом прийнято рішення, яке є необгрунованим, після проведення судового розгляду з низкою грубих порушень положень, правил та вимог при кримінальному процесуальному розгляді, а саме судове засідання проходило з порушенням ст. 336 КПК України, так як згоди на проведення слухання справи в режимі відеоконференції він не давав, був дуже поганий звук та зображення. Просить прийняти правильне судове рішення після детального та обгрунтованого вивчення у вигляді ухвали з внесенням змін, задовольнивши його клопотання в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який просив апеляційну скаргу задовольнити; прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» задоволено частково.
Зараховано ОСОБА_6 у строк покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2016 року строк його попереднього ув`язнення за період з 02.12.2012 року по 02.03.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про зарахування йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання, строку попереднього ув`язнення.

За наслідками розгляду заяви засудженого судом першої інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_6 , 31.03.2013 року спочатку був засуджений Комунарським районним судом м. Запоріжжя до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. По цій кримінальній справі він знаходився під вартою 5 місяців 23 днів (з 09.08.2012 року по 02.03.2013 року).

31.05.2016 року він знову був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2016 року до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до цього покарання було приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та було призначено остаточне покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Строк покарання по цій кримінальній справі йому обчислювався з 12.12.2015 року, тобто з часу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, ОСОБА_6 був затриманий 12.12.2015 року та взятий під варту 14.12.2015 року на підставі ухвали слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області.

В подальшому ОСОБА_6 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м Запоріжжя від 31.05.2016 року до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Цим вироком, який набрав законної сили 01.07.2016 року, ОСОБА_6 був в порядку

ч. 5 ст. 72 КК України зарахований у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з дня затримання і до дня набрання вироком законної сили.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд не врахував, що в рамках першої кримінальної справи по якій його засуджено вироком від 31.01.2013 року, йому обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та він перебував у слідчому ізоляторі з 09.08.2012 року по 02.03.2013 року, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно до роз`яснень п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 31.01.2013 року спочатку був засуджений Комунарським районним судом Запорізької області до покарання у виді 4 років позбавлення волі. По цій кримінальній справі він знаходився під вартою 6 місяців 23 дня (з 09.08.2012 року по 02.03.2013 року). 26.06.2015 року він був звільнений районним судом умовно достроково, невідбута частина покарання склала 1 рік 1 місяць 21 день. 31.05.2016 року він знову був засуджений Жовтневим районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України йому було призначено остаточне основне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Строк покарання по цій кримінальній справі йому обчислювався з 12.12.2015 року, тобто з часу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, суд першої інстанції до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за першим вироком від 31.01.2013 року, тільки покарання в розмірі 03 місяців позбавлення волі.

Враховуючи вищевказане, а також вимоги законів та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів вважає, що, по-перше, обчислення строку остаточного покарання проводиться ОСОБА_6 з моменту винесення нового вироку із зарахуванням строку утримання обвинуваченого під вартою по останньому кримінальному провадженні, тобто з 12.12.2015 року. По-друге, застосовуючи вимоги ч. 5 ст. 72 КК України до першої кримінальної справи, колегія суддів вважає, що це вплинуло тільки на розмір невідбутої частини покарання, яка склала вже 06 місяців 28 днів (1 рік 1 місяць 21 день - 6 місяців 23 дня), але, це ніяким чином не вплинуло на остаточний розмір покарання за сукупністю вироків, оскільки місцевий суд тільки частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, в розмірі 3 місяців позбавлення волі.

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки в іншому випадку, строк відбутого покарання за першим вироком буде незаконно врахований двічі, спочатку, при призначенні покарання за сукупністю вироків, коли суд до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а потім цей строк знаходження засудженого під вартою по першій кримінальній справі буде зарахований ще і в остаточний строк покарання за сукупністю вироків.

Інші доводи засудженого, зокрема про те, що судове засідання в режимі відеоконференції проходило з порушенням ст.336 КПК України, а під час трансляції був дуже поганий звук та зображення, є необґрунтованими, оскільки, по-перше, із змісту його клопотання вбачається, що він особисто просив суд судове провадження здійснювати в режимі відеоконференції (а.п. 1), а по-друге, під час судового провадження клопотань від нього про неякісне зображення та поганий звук, не надходило.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4