Дата документу Справа № 336/5236/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/325/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/5236/16-к
Категорія: ст.121 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 08 листопада 2016 року /т. 1 а.п. 189-197/ з апеляційними скаргами звернулись захисник ОСОБА_7 /т. 1 а.п. 207-210/ та представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 , в яких:

захисник, не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При призначенні покарання суд не взяв до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Судом були перелічені ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого: позитивна характеристика з місця попереднього ув`язнення та часткове відшкодування матеріальної шкоди, але не були враховані при призначенні покарання;

представник потерпілих, не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 максимальне покарання в рамках санкції статті.

Вважає вирок занадто м`яким в частині призначеного судом покарання, що не відповідає тяжкості злочину, його суспільній небезпеці та особі обвинуваченого. Суд не взяв до уваги підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 , заподіяння тяжких тілесних ушкоджень двом потерпілим, нанесення їм ножових поранень в область серця, легенів, тулубу, а так само заподіяння поранення вогнепальною зброєю. Обвинувачений не розкаявся у вчиненому, провину повністю не визнав, заподіяв тілесні ушкодження із застосуванням вогнепальної зброї, з місця злочину зник, тривалий час переховувався, раніше неодноразово судимий, ніде не працює.

Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до семи років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано час знаходження ОСОБА_8 під вартою в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 03 червня 2016 року по день ухвалення вироку 08 листопада 2016 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 2 500 гривень, моральну шкоду 100 000 гривень, 1 000 гривень в якості відшкодування витрат на правову допомогу, а всього стягнути 103 500 гривень; на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 2 500 гривень, моральну шкоду 100 000 гривень, 1 000 гривень в якості відшкодування витрат на правову допомогу, а всього стягнути 103 500 гривень.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_8 раніше судимий:

- 10.02.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі;

- 29.06.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

- 23.12.2013 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2011 року та визначено покарання 1 рік 1 місяць 15 днів позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і заперечують проти апеляційної скарги представника потерпілих; потерпілих та представника потерпілих на підтримання апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 , по апеляційній скарзі захисника обвинуваченого висловили заперечення; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційних скарг; вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого винним та засудив за вчинення кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку.

21 січня 2016 року, в період часу з 11 години 45 хвилин до 11 години 55 хвилин, ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись у дворі будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс ОСОБА_9 два удари кулаком руки в область голови, від чого останній впав на землю, після чого ОСОБА_8 дістав ножа, який він заздалегідь підготував та приніс з собою, та, тримаючи його в руці, наніс ОСОБА_9 два удари ножем в область спини, після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, наніс ОСОБА_10 , який намагався заступитися за ОСОБА_9 , один удар ножем в область правого передпліччя та один удар ножем в область грудної клітки, а потім дістав пістолет невстановленого досудовим розслідуванням зразку та виконав постріл у ОСОБА_9 , який намагався втекти, влучивши ОСОБА_9 в область лівого стегна.

Внаслідок вищезазначених злочинних дій ОСОБА_8 : потерпілому ОСОБА_9 спричинив легкі тілесні ушкодження, що викликали незначну стійку втрату загальної працездатності до 10%, тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, та легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я; потерпілому ОСОБА_10 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, та легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Встановивши фактичні обставини по провадженню, суд першої інстанції дійшов висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Висновки суду в частині доведення винуватості ОСОБА_8 та кваліфікації дій ніким не оскаржуються, у зв`язку з чим, відповідно до норм ст. 401 КПК України, вирок суду апеляційним судом перевіряється в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, в повній мірі дотримався вимог закону.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначаються з урахуванням положень ст. 65 КК України.

Судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання, - щире каяття; обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочину, що знайшло підтвердження і під час апеляційного розгляду. Потерпілою стороною така обставина, як щире каяття, була поставлена під сумнів, але не спростована. Обвинувачений при висловленні ставлення до апеляційних скарг, підтвердив та зазначив, що він визнає себе винним у вчиненому і готовий відбувати покарання.

Крім того, суд врахував ставлення обвинуваченого до скоєного, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, був неофіційно працевлаштований, перебуває на обліку у нарколога, раніше судимий, в місцях попереднього ув`язнення характеризується формально, частково відшкодував матеріальну шкоду.

З урахуванням зазначеного, суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства та за вчинений злочин призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, який межує з максимальним, передбаченим санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, тобто не є мінімальним та максимальним, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи представника потерпілих та захисника обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховані обставини, зазначені в апеляційних скаргах, є безпідставними, оскільки, як вбачається з вироку, ці обставини були предметом обговорення та враховані при ухваленні вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання, є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг, як захисника обвинуваченого про пом`якшення покарання, так і потерпілої сторони про призначення максимального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, не вбачає.

По кримінальному провадженню обвинувачений з 03 червня 2016 року по теперішній час тримається під вартою.

Судом у вироку застосовані норми ч.5 ст.72 КК України і обвинуваченому в строк відбування покарання зарахований строк його попереднього ув`язнення з 03 червня 2016 року по 08 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, які підлягають поширенню на період з 08.11.2016 року по 22.05.2017 року включно, тобто по день набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 08 листопада 2016 року по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбування покарання за вироком, строк його попереднього ув`язнення за період з 08.11.2016 року по 22.05.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4