Номер провадження: 11-кп/785/1013/17
Номер справи місцевого суду: 495/8541/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000117 від 16.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.296 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, -

встановив:
31.10.2016 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000117 від 16.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.296 КК України.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області вказаний обвинувальний акт був повернутий прокурору для усунення недоліків. Суд мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки до суду надійшли копія обвинувального акту з копіями додатків, а не оригінали та в матеріалах, долучених до обвинувального акту, відсутня розписка про отримання обвинувального акту обвинуваченим ОСОБА_8 .

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, та посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд обвинувального акту.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновки суду є необґрунтованими, оскільки суд, посилаючись на п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, не навів в чому саме полягає невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Крім того, на думку прокурора, обвинуваченому було належним чином вручено обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оскільки були направлені рекомендованим листом через те, що ОСОБА_8 ухилявся від прибуття до прокурора.

Також прокурор вважає безпідставним та неаргументованим твердження суду щодо направлення прокурором копії обвинувального акту до суду, оскільки після апеляційного розгляду оригінал обвинувального акту мав бути повернутий до Білгород-Дністровського міськрайонного суду для розгляду, однак куди він подівся йому не відомо.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Статтею 291 КПК України, передбачені вимоги яким повинен відповідати обвинувальний акт та можливість повернення його прокурору у разі його невідповідності вимогам передбачених цією статтею.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що прокурором не виконані в повному обсязі вимоги ст. 291 КПК України, тому складання прокурором відповідного обвинувального акту не засновано на вимогах закону, що грубо порушує право обвинуваченого на захист, оскільки копію обвинувального акту ОСОБА_8 не отримав у передбачений чинним законодавством спосіб, сам обвинувальний акт не є належним та допустимим процесуальним документом, складеним відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають прийняттю судом першої інстанції обвинувального акту до свого провадження, а також повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та можливості обвинуваченого підготуватись до захисту від такого обвинувачення.

Крім того, як вірно зазначив у своїй ухвалі суд першої інстанції, матеріали кримінального провадження містять лише копію обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та копія цивільного позову, оригінали указаних документів відсутні, що є істотною перешкодою та унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження по суті.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку про наявність обставин, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 .

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали підлягає виключенню абзац одинадцятий, яким суд дає вказівку органу досудового розслідування встановити місцезнаходження ОСОБА_8 та вручити йому обвинувальний акт з додатками, оскільки право суду на надання таких вказівок в ухвалі про повернення обвинувального акту чинним КПК України не передбачено.

Доводи апеляційної скарги прокурора в судовому засіданні апеляційного суду не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала - зміні шляхом виключення з її мотивувальної частини абзацу одинадцятого, а в іншій частині ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 291, 376, 404, 405, 407, 408, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000117 від 16.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.296 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали абзац одинадцятий, а в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4