Кримінальне провадження №1-кп/760/859/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представників потерпілих: компанії Strauss ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

ПрАТ «Якобз Україна» - ОСОБА_6 ,

ТОВ «Нестле Україна» - ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні по обвинуваченню:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сміла Черкаської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000830 від 25.09.2015,

ВСТАНОВИВ:
до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками від 29.06.2016 у кримінальному провадженні №0000830 від 25.09.2015 за обвинуваченням ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України.

Даним обвинувальним актом ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачуються кожний у незаконному використанні знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого значення походження товару, вчинених за попередньою змовою групою осіб, що завдало матеріальної шкоди в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України.

Прокурор, позицію якого підтримали представники потерпілих, в підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачав. Крім того, представник ТОВ «Нестле Україна» просила долучити до матеріалів кримінального провадження цивільний позов.

Захисник ОСОБА_8 заперечував щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та заявив клопотання про його повернення прокурору з підстав невідповідності вимогам ст.291 КПК України.
Інші захисники та обвинувачені підтримали клопотання захисника ОСОБА_8 та наполягали на його задоволенні.

Вислухавши думку прокурора, представників потерпілих, захисників, обвинувачених, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України, підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Так, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить чіткого формулювання обвинувачення, пред`явленого кожному окремо, тобто прокурором фактично не висунуто останнім обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 229 КК України. В даному обвинувальному акті викладений лише перелік фактичних обставин справи, які не можуть бути пов`язані судом між собою, не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку, не формулюють предмету обвинувачення в їх сукупності, не зазначається час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші істотні обставини, що повинні бути висвітлені в обвинувальному акті для кваліфікації дій обвинувачених.

В порушення вимог ч.2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті також чітко не визначено фактичний розмір матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яка, за змістом обвинувального акту, відрізняється від суми цивільного позову в рамках кримінального провадження.

При цьому, ч. 3 ст. 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.

У відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

За вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Таким чином, обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту.

Наведених вимог кримінального процесуального закону при складанні обвинувального акта в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 органом досудового розслідування дотримано не було.

Чинним кримінальним процесуальним законом, а саме п.5 ч.1 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше), але вказані вимоги КПК України не виконані належним чином.

Разом з тим, при викладенні відомостей у обвинувальному акті щодо дій осіб, якими, на думку органу досудового розслідування, було вчинено кримінальні правопорушення, не було визначено час та місце вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а також, при зазначенні в обвинувальному акті відомостей про вчинення кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, чітко не зазначено розподіл ролей учасників кримінальних правопорушень та у чому конкретно вони були виражені тощо.

У зв`язку із зазначеним, виклад в такий спосіб формулювання обвинувачення в обвинувальному акті дає суду підстави вважати, що органом досудового розслідування не виконано вимог ст. 291 КПК України при складанні такого процесуального документа, а також про ігнорування вимог ст. 91 КПК України щодо обов`язкового доказування у кримінальному провадженні події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та іншого.

Викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_12 формулювання обвинувачення за своєю суттю є незрозумілим, що є прямим порушенням права на захист обвинувачених, оскільки останні у будь-якому разі повинні бути чітко обізнаними про характер висунутого щодо них обвинувачення та обрати правову позицію захисту.

При цьому, суд враховує і те, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Таким чином, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.

Під час підготовчого судового засідання захисником обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та представником заставодавця ОСОБА_14 - адвокатом ОСОБА_8 також заявлені клопотання, в яких останній, в інтересах обвинувачених та заставодавця, просить суд повернути заставу обвинуваченому ОСОБА_13 та його закордонний паспорт, повернути заставу заставодавцю ОСОБА_14 та повернути обвинуваченому ОСОБА_12 закордонний паспорт, посилаючись при цьому, що його підзахісні не порушували встановлені для них обмеження та виконували покладені на них зобов`язання протягом відповідного терміну дії. Як представник заставодавця ОСОБА_14 , адвокат ОСОБА_8 також наголосив, що його довіритель вніс заставу лише на термін, зазначений в ухвалі слідчого судді і просив суд повернути вказані кошти, оскільки ОСОБА_14 не має інших заощадженнь.

Обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_12 підтримали клопотання захисника. Заставодавець ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлена через свого представника.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження суд приходить до наступного.

З доданих до клопотань матеріалів вбачається, що 31 травня 2016 року слідчим суддею ОСОБА_15 (Шевченківський районний суд м. Києва) було постановлено ухвалу про застосування відносно ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді застави розміром 55120,00 грн. з метою гарантування виконання протягом наступних 60 днів покладених на нього зобов`язаннь та обмеженнь до 30 липня 2016 року. На виконання зазначеної ухвали та в передбачений строк повну суму застави було внесено на відповідний розрахунковий рахунок заставодавцем ОСОБА_14 . Також, на виконання ухвали, ОСОБА_12 передав свій закордонний поспорт органу досудового розслідування.

Крім того, 24 травня 2016 року цим же слідчим суддею ОСОБА_15 було постановлено ухвалу про застосування відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді застави розміром 68900,00 грн. з метою гарантування виконання покладених на нього зобов`язаннь та обмеженнь до 10 липня 2016 року. На виконання зазначеної ухвали та в передбачений строк, ОСОБА_13 особисто вніс повну суму застави на відповідний розрахунковий рахунок. Також, на виконання ухвали, ОСОБА_13 передав свій закордонний поспорт органу досудового розслідування.

Сторона обвинувачення клопотання про скасування, зміну, продовження запобіжних заходів не заявила, в той же час, прокурор не надав суду доказів порушення зі сторони обвинувачених покладених на них зобов`язаннь, в матеріалах справи також відсутні посилання на наявнисть в діях обвинувачених ознак порушення зобов`язаннь, покладених на них слідчим суддею.

З огляду на положення пп.1,2,8,9,11 ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності. У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Разом з тим, положення ст.203 КПК України передбачають припинення правових наслідків відповдіної ухвала про застосування запобіжного заходу після закінчення строку її дії та в інших випадках.

Крім того, у відповідності до п.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Суд враховує і положення ч.6 ст.194 КПК України в розумінні скасування відповідних обов`язків після закінечення строку на який на обвинуваченого останні були покладені.

Згідно з квитанцією № від 27.05.2016 ОСОБА_13 вніс визначений слідчим суддею розмір застави в сумі 68900,00 грн. на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва, а згідно з квитанцією №477/з22 від 03.06.2016 за ОСОБА_12 внесла розмір застави в сумі 55120,00 грн. на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_14 .

Строк дії покладених на обвинувачених обов`язків ухвалами слідчого судді закінчився, відповідно, 10 та 30 липня 2016 року, а тому клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та представника заставодавця ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_8 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 91, 291, 314, 315, 372, п.11 ст.182, ст.ст. 194, 203 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
обвинувальний акт з додатками від 29.06.2016 у кримінальному провадженні № 0000830 від 25.09.2015 за фактом вчинення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України, повернути прокурору.

Клопотання захисника ОСОБА_8 - задовольнити.

Повернути ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу в повному розмірі 68 900 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот) грн., яка була внесена ним особисто на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_15 від 24.05.2016.

Повернути ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 закордонний паспорт.

Повернути ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , заставу в повному розмірі 55 120 (п`ятдесят п`ять тисяч сто двадцять)грн., яка була внесе нею як заставодавцем на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_15 від 31.05.2016.

Повернути ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закордонний паспорт.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: