Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
279/2483/17
1-кс/279/703/17
У Х В А Л А
іменем України
07 липня 2017 року
В С Т А Н О В И В:
Скаржник 03.07.2017 року звернувся зі скаргою на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна, в якій вказав, що 26.05.2017 року працівниками Коростенського ВП ГУПН в Житомирській області було тимчасово вилучено належний йому автомобіль марки ЗИЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про його реєстрацію, ключі до автомобіля. 15.06.2017 року він звернувся з заявою до керівника Коростенської місцевої прокуратури про перевірку законності вилучення належного йому майна та отримав відповідь, що арешт на належний йому автомобіль не накладався.
29.06.2017 року звернувся з заявою до слідчого про повернення належного автомобіля, однак отримав відмову.
В судовому засіданні скаржник та його представник підтримали доводи скарги. ОСОБА_3 пояснив, що є володільцем вилученого транспортного засобу, який надав в оренду особі, у якої його було вилучено. Транспортний засіб використовує в підприємницькій діяльності як приватний підприємець, підношення до вчиненого правопорушення не має.
Прокурор заперечила проти повернення вилученого майна, посилаючись на те, що здійснює досудове розслідування кримінального провадження, в ході було вилучено, що визнаний речовим доказом.
Вислухавши пояснення слідчого, думку прокурора, дослідивши матеріали скарги, досудового кримінального провадження, встановлено наступне:
Бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України, є видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України.
Зі скаргою на бездіяльність, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна може звернутись володілець такого майна.
Відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Частина друга вказаної норми містить перелік майна, яке може отримати статус тимчасово вилученого.
КПК України передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.
Згідно з ч.5 ст. 171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, у якої воно вилучено.
Невиконання процесуального обов`язку щодо негайного повернення майна особі зумовлює існування процесуального механізму щодо оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, визначеного в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160166 (тимчасовий доступ до речей і документів), 170174 (арешт майна) цього Кодексу.
Судом встановлено, що автомобіль марки ЗИЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 було оглянуто на підставі заяви ОСОБА_6 та вилучено під час огляду 26.05.2017 року, в даний час зберігається на території Коростенського ВП ГУНП України в Житомирській області, має статус тимчасово вилученого майна.
Володільцем вказаного транспортного засобу є скаржник відповідно до довіреності від 14.04.2016 року серії НАІ 477643.
Враховуючи, що на час розгляду скарги вилучені 26.05.2017 року транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію мають статус тимчасово вилученого майна, оскільки арешт на них не накладався, тимчасовий доступ до них не надавався, воно підлягає поверненню володільцю.
Оскільки слідчим не виконано положення ст.100,ч.1 КПК України щодо повернення вилученого майна володільцю, така бездіяльність є протиправною, тому скарга підлягає задовленню вимога
На підставі викладеного, керуючись ст.303, 306, 307 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Скаргу задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .
Копія згідно оригіналу