Справа №403/333/17 провадження № 1-в/403/60/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2017 року смт.Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника ДП «Устинівського виправного центру» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Устинівка клопотання засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, без постійного місця проживання, раніше судимого:
1) 15.11.1990 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.140, ст. 42 КК УРСР до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.46-1 КК УРСР з відстрочкою виконання вироку-2 роки;
2) 18.04.1991 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ст.121 КК України - 1 рік позбавлення волі, ст.43 УК УССР - 3 роки позбавлення волі;
3) 16.09.1994 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ст.121 КК України до 2 років позбавлення волі;
4) 23.10.1996 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ст.121 КК України до 2 років позбавлення волі;
5) 22.12.1997 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ст.17, ч.2 ст.121, ст.42 КК України до 2 років позбавлення волі;
6) 04.05.2001 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ст.121 КК України до 2 років позбавлення волі; 7) 19.02.2007 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.156, ч.2 ст.156, ст.70 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання 06.11.2008 року;
8) 17.11.2009 року Комсомольським районним судом за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання 22.07.2013 року;
засудженого:
18.03.2014 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.156, ч.2 ст.15 ч.2 ст.156, ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю; Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 20.05.2016 року замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме: обмеженням волі строком на 02 роки 04 місяця 10 днів.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 15.03.2016 року зараховано у строк покарання час попереднього ув"язнення з 06.08.2013 року по 12.06.2014 року з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі, а саме: 10 місяців 06 днів.
Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 11.07.2016 року зараховано в строк покарання за правилами, передбаченими ст.72 КК України, час слідування під вартою до Устинівського виправного центру №37 з 28.05.2016 року по 14.06.2016 року, а саме: 22 дні, що за правилами ст.72 КК України, становить 1 місяць 02 дні
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И В :
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він відбув більшу частину строку покарання, повністю визнає свою вину, поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. В судовому засіданні по розгляду клопотання прокурор вважала клопотання засудженого ОСОБА_5 таким, що не підлягає до задоволення, оскільки останній, починаючи з 1991 року, неодноразово засуджувався за вчинення злочинів проти статевої недоторканості людини і кожний наступний злочин вчиняв через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі; за час відбування покарання в Устинівському ВП №37 має лише одне заохочення; відсутнє підтвердження того, що засуджений працював на виробництві, а тому відсутні підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
В судовому засіданні по розгляду клопотання представник ДП «Устинівського ВЦ №37» зазначив про те, що засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення, але не в повному обсязі, пояснивши свою позицію тим, що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, дійсно залучався до праці, але з березня 2017 року фактично не працює, періодично залучаючись лише до підсобних робіт по деяких простих ремонтих роботах виправного центру.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 прохав суд задоволити його клопотання та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у виді обмеження волі, оскільки він протягом строку відбування покарання працював та сумлінно ставився до праці, розкаюється у вчинених злочинах, перебуває у виправному центрі більше року. Також зазначив про те, що після прибуття до виправного центру спочатку працював «днювальним», а зараз безоплатно виконує роботи по його благоустрою.
Враховуючи думку прокурора, представника установи виконання покарань, пояснення засудженого ОСОБА_5 , дослідивши додані до клопотання засудженого матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України під час вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч.4 ст.12 КК України один із вчинених засудженим ОСОБА_5 злочинів, за які він на даний час відбуває покарання, передбачений ч.2 ст.156 КК України, класифікується як тяжкий.
Згідно п.6 ч.1 ст.152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосовано до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі; якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Згідно п.17 Постанови Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанови) умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , засуджений 18.03.2014 року за вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.156, ч.2 ст.15 ч.2 ст.156, ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю з подальшою заміною невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким - обмеженням волі строком на 02 роки 04 місяці 10 днів.
Відповідно до довідки Державної установи «Устинівського виправного центру № 37» Міністерства юстиції України (далі ДУ «Устинівський виправний центр № 37) засуджений ОСОБА_5 станом на 14.07.2017 року має відбутий строк покарання 3 роки 11 місяців 8 днів. Невідбутий строк покарання складає 1 рік 1 місяць 14 днів.
Початок строку відбуття покарання засудженому рахується з 06.08.2013 року і кінець строку визначено 28.08.2018 року, на підставі Закону України «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув"язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року проведено залік у строк відбуття покарання 10 місяців 06 днів, а також час слідування під вартою до виправного центру 01 місяць 02 дні.
З огляду на викладене, засуджений ОСОБА_5 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного йому за вироком суду.
Згідно характеристики засудженого ОСОБА_5 , останній в період перебування в слідчому ізоляторі м.Полтава, починаючи з 15.08.2013 року, за виконання обов`язків чергового по камері та сумлінну поведінку мав заохочення у вигляді подяки; за період перебування в слідчому ізолятора м.Дніпропетровська з 14.11.2013 року до праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.
Згідно довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_5 , за період відбування останнім покарання в Кіровоградській виправній колонії управління ДПтСУ в Кіровоградській області (№6), починаючи з 05.07.2014 року, за активну участь в благоустрої установи та зразкову поведінку, сумлінне ставлення до праці має шість подяк.
За період відбування засудженим ОСОБА_5 покарання в ДП «Устинівський виправний центр №37», починаючи з 14.06.2016 року за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку має одну подяку.
Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_5 , наданої ДП «Устинівський виправний центр №37», останній був працевлаштований в установі днювальним, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний; на заходи виховного впливу реагує правильно та робить позитивні висновки; приймає активну участь у благоустрою житлової зони та на виробництві установи; має позитивні плани на майбутнє; намагається триматися на самоті; друзів серед засуджених має обмежене коло; у вчиненому злочині розкаюється.
Згідно доповідної записки від 10.07.2017 року засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у відділенні соціально-психологічної служби №1 Устинівського ВЦ №37. Засуджений працевлаштований різноробочим на підприємстві установи. До роботи ставиться із ініціативою та постійно підтримує в належному стані своє робоче місце.
Засуджений ОСОБА_5 не має позовів, які не відшкодовані.
Відповідно до довідки оперативної групи ДП «Устинівський виправний центр №37» засуджений ОСОБА_5 на оперативно-профілактичному обліку не перебуває, намірів скоїти злочин не виношує, негативних проявів за час його перебування в установі з його боку не було.
Згідно копії витягу з протоколу №15 засідання комісії Устинівського ВЦ №37 УДПтС України в Кіровоградській області по розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст.81 КК України від 30.08.2016 року засудженого ОСОБА_5 , останньому було відмовлено в клопотанні перед Устинівським районним судом Кіровоградської області про умовно-дострокове звільнення, як особі, що не довела своє виправлення.
Відповідно до постанови районної спостережної комісії №19 від 11.07.2017 року остання постановила клопотати перед районним судом про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 ..
Також вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 суд враховує вимоги ч.8 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України, відповідно до яких особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.
Судом також встановлено, що ухвала Ленінського районного суду м.Кіровограда про заміну засудженому ОСОБА_5 позбавлення волі більш м"яким покаранням - обмеженням волі, була винесена 20.05.2016 року, засуджений ОСОБА_5 , згідно даних реєстрації вхідної кореспонденції, звернувся до суду 04.07.2017 року, тобто більше ніж через один рік з дня винесення вказаної вище ухвали, що відповідає вимогам ч.8 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України.
На підставі викладеного, вирішуючи клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення суд виходить з наступного.
Згідно п.2 Постанови умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов"язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст.60 КВК України засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою.
Тому поряд із сумлінною поведінкою засуджений має довести також своє виправлення і ставленням до праці, що включає постійну старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи та підвищення кваліфікації.
Судом встановлено, що строк відбування покарання рахується засудженому ОСОБА_5 з 06.08.2013 року. В період часу з 15.08.2013 року по 04.07.2014 року засуджений перебував в слідчих ізоляторах м.Полтава та м.Дніпропетровськ, де характеризувався посередньо і до праці не залучався, натомість отримана ним в цей час подяка мала місце за сумлінне виконання обов"язків чергового по камері та зразкову поведінку, що не може свідчити про намагання засудженого ОСОБА_5 довести своє виправлення старанністю у роботі як ставленням до праці.
Крім того, як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_5 , наданої ДУ «Устинівським виправним центром № 37», в якому засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі з 14.06.2016 року, останній був працевлаштований днювальним. З пояснень представника виправного центру, що не заперечувалось і самим засудженим, до обов"язків днювального входить прибирання території центру: слідкування за порядком, підмітання, миття полів, деякі не складні ремонтні роботи, наприклад покраска тощо.
При цьому, як пояснено засудженим ОСОБА_5 в судовому засіданні, він після прибуття до виправного центру у червні 2016 року працював днювальним, але після Нового року його зняли з цієї роботи і тепер він безоплатно виконує роботи по благоустрою виправного центру. Неможливість залучення до роботи пояснив відсутністю у нього паспорта та неможливістю укладення трудового договору.
Разом з тим, відповідно до довідки про заробітну плату засудженого та пояснень представника виправного центру, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 з 01.03.2017 року не працевлаштований та не отримує заробітної плати; виконання ним з цієї дати робіт по благоустрою установи має не систематичний характер, а лише у разі необхідності і в основному така робота має підсобний характер принести води, цемент при здійсненні ремонту приміщень тощо. Також судом з пояснень самого засудженого встановлено, що останній вже місяць як оформив документи, однак трудовий договір з ним не заключався і працевлаштування останнього планується як робочого на полі, однак на даний час засуджений жодного разу ще на полі не був.
Крім того, судом не приймається до уваги, як достовірна, зазначена в доповідній записці від 10.07.2017 року інформація про працевлаштування засудженого ОСОБА_5 на підприємстві установи різноробочим, оскільки вона спростована поясненнями як самого засудженого, так і представника виправного центру в судовому засіданні, не підтверджена укладеним із засудженим трудовим договором.
Тому з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, в тому числі за обов"язкової постійної старанності у роботі, чесним ставленням до праці. Натомість засуджений ОСОБА_5 за період відбуття ним покарання близько 1 року та 3 місяців не виконував на постійній основі роботи, яка за своїм характером та змістом давала б суду підстави зробити висновок про те, що засуджений ставленням до праці довів своє виправлення.
Крім того, при оцінці поведінки засудженого, судом приймається до уваги, що сумлінна поведінка, як передумова умовно-дострокового звільнення, - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо. Поведінка засудженого має бути взірцевою для інших засуджених.
За містом ч.2 ст.65 КВК України активна участь засуджених у виховних заходах заохочується і враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення.
Разом з тим, з пояснень самого засудженого, представника виправного центру та наданих останнім матеріалів, суд не вбачає активної участі засудженого у виховних заходах чи виробництві установи, а також поведінки засудженого, як взірцевої для інших.
Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 суд враховує також і дані про його особу.
Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Згідно п.2 Постанови умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого
Судом при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 встановлено, що останній засуджувався за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.156, ч.2 ст.15 ч.2 ст.156, ч.2 ст.186 КК України, які є тяжкими та свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, його схильність до вчинення нових злочинів.
Судом також встановлено, що засуджений ОСОБА_5 починаючи з 1990 року систематично вчиняв умисні злочини, за які відбував покарання у виді позбавлення волі. Згідно біографічних даних засудженого, останній 18.04.1991 року був засуджений Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ст.121 КК України (1960 року) до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.43 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі. При цьому ст.121 КК України (1960 року) встановлювала кримінальну відповідальність за розбещення неповнолітніх. В подальшому ОСОБА_5 продовжував систематично вчиняти злочини, передбачені ст.121 КК України (1960 року) стосовно неповнолітніх, посягаючи таким чином на їх нормальний статевий розвиток, за що вироками Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 16.09.1994 року, 23.10.1996 року, 22.12.1997 року, 04.05.2001 року засуджувався до максимального розміру покарання, встановлено в санкції вказаної статті, а саме: за кожним вироком до 2 років позбавлення волі.
Після набрання чинності КК України 2001 року засуджений ОСОБА_5 засуджувався за вироками Автозаводського районного суду Полтавської області: від 19.02.2007 року за ст.ст.15, ч.2 ст.156, ч.2 ст.156, ч.2 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки два місяці; від 18.03.2014 року за ч.2 ст.156, ч.2 ст.15 ч.2 ст.156, ст.70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. При цьому ч.2 ст.156 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.
На підставі викладеного судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 починаючи з 1991 року, на протязі дванадцяти двох років, систематично вчиняв злочини стосовно найбільш незахищених в силу свого віку осіб, а саме: неповнолітніх та малолітніх дітей, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення. При цьому кожний наступний злочин проти статевої недоторканості неповнолітніх та малолітніх дітей, засуджений ОСОБА_5 вчиняв протягом незначного проміжку часу після звільнення з місць позбавлення волі, про що свідчать ухвалені судом вироки. Зокрема, останній раз засуджений ОСОБА_5 , звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання 22.07.2013 року, згідно вироку Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18.03.2014 року, вчинив розпусні дії щодо малолітнього 02.08.2013 року, що свідчить про відсутність в засудженого ОСОБА_5 усвідомлення протиправності своїх дій, їх аморальності, необхідності виправлення та початку ведення способу життя, не посягаючи на охоронювані законом права і свободи людини, в тому числі на її статеву недоторканість. При цьому, як встановлено судом при розгляді клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, періоди часу, коли він не допускав вчинення протиправних дій стосовно неповнолітніх та малолітніх осіб, мали місце саме під час відбування ним покарання у виді позбавлення волі в установах виконання покарань.
Крім того, суд зазначає, що злочини проти статевої недоторканості неповнолітніх та малолітніх осіб становлять собою велику суспільну небезпеку, характеризуються виключною аморальністю та цинічністю дій осіб, які їх вчиняють.
Тому з огляду на викладене вище, з урахуванням особи засудженого ОСОБА_5 та способу його життя, суд приходить до висновку про те, що перебування останнього в слідчому ізоляторі та установах виконання покарань з 06.08.2013 року по дату звернення до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення 04.07.2017 року, тобто близько 4-х років, навіть за відсутності стягнень та наявності восьми подяк за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, не може свідчити про виправлення засудженого ОСОБА_5 , виходячи із неспіврозмірності його поведінки та ставлення до праці під час відбування покарання за останнім вироком суду тим діям, які останній вчиняв на протязі 22-х років проти статевої недоторканості неповнолітніх та малолітніх осіб, з урахуванням того, що після кожного звільнення з місць позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 належних висновків для себе не робив, на шлях виправлення не ставав та продовжував вчиняти розпусні дії щодо неповнолітніх та малолітніх осіб. При цьому період часу, протягом якого засуджений ОСОБА_5 не вчиняв злочинів, пов`язаний саме з перебуванням останнього в установах виконання покарань, що свідчить про: стійкість антисуспільної поведінки засудженого; недоведеність ним готовності до самокерованої правослухняної поведінки; повернення до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві та необхідності продовження відбування ним покарання в ДУ «Устинівський ВП №37» в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці.
На підставі викладеного, керуючись вимогами правових норм, що регулюють відбування покарання у виді обмеження волі, з урахуванням характеристики засудженого ОСОБА_5 та змісту доданих до клопотання матеріалів, повно та всебічно проаналізувавши дані про особу засудженого та його поведінку за весь період відбування ним покарання, залучення засудженого до праці та характер виконуваної ним роботи, суд приходить до висновку про недоведеність засудженим ОСОБА_5 свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці та відсутність підстав вважати, що цілі покарання були досягнуті і виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду, у зв"язку з чим його клопотання про умовно-дострокове звільнення не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.369, 372, 376, 395, 537, 539, 532 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
В клопотанні ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Устинівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1