Справа № 362/1487/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/23/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 06.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
6 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця р/г Потанінський, Єрмаковського району, Павлодарської області Казахстану, громадянина України, освіта професійно - технічна, розлученого, працюючого на випадкових роботах, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 31.12.2015 року в період з 20-00 годин по 21-00 годину (більш точного часу не встановлено) перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де він протягом останніх двох років винаймав кімнату у ОСОБА_10 , в ході сварки, яка виникла раптово на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_10 , маючи прямий умисел на завдання тяжких ушкоджень тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання , умисно наніс ОСОБА_10 не менше шести ударів руками в різні частини голови останнього, який від отриманих ударів впав на підлогу. В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 006 від 13.02.2016 року причиною смерті ОСОБА_10 є закрита внутрішньо-черепна травма із забійними ранами в області правої брови і лівій скроневій ділянці, крововиливами вушних раковин , крововиливами правої навколоочної ділянки, саднами правої і лівої частин лобної області, обширними крововиливами в підлеглі м`які тканини голови в проекції ран, крововиливами під тверду і м`яку оболонки головного мозку, дрібними вогнищами забою тканини мозку в області полюса правої потиличної долі, вторинними крововиливами в покоркові ядра правої півкулі в ствол головного мозку, що ускладнилися розвитком набрякання - набухання головного мозку.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми. Вказана внутрішньо - черепна травма з вище переліченими ушкодженнями кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження , яке є безпосередньою причиною смерті, виникла незадовго ( в проміжку часу від 30 хвилин до 4-6 годин за даними судово-гістологічної експертизи ) перед настанням смерті ОСОБА_10 , в результаті не менше 6 прикладань в область голови потерпілого тупого предмету ( предметів) .

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд, надавши правову оцінку доказам в кримінальному провадженні у вироку зазначив, що під час судового розгляду судом не встановлено обґрунтованих доказів та органом досудового розслідування не доведено вини ОСОБА_7 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , що полягає в нанесенні останньому не менше шести ударів в область його голови, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Свої висновки обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції, оцінюючи покази обвинуваченого та інші покази при наявності суперечностей, які мають істотне значення для вирішення справи, належним чином не вмотивував, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Також зазначає, що суд безпідставно прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_7 не вбачається ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Також вказує, що судом всупереч нормам кримінального процесуального законодавства не прийнято до уваги та не надано належної оцінки слідчому експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який під час досудового розслідування розповідав та відтворював обставини вчинення кримінального правопорушення.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначив, що судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, зазначає, що рішення суду про знищення речових доказів в кримінальному провадженні є передчасним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
За встановлених фактичних обставин справи, виходячи із закріпленого в ст. 63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст. ст. 370, 373 КПК України про те, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведеності у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому було інкриміноване.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону у судовому засіданні перевірив усі зібрані на досудовому слідстві докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, надавши їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Спростовуючи пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, суд першої інстанції навів мотиви за яких взято до уваги одні докази та відкинуто інші і обґрунтовано дійшов висновку про його виправдання.

Вирок суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачується в умисному нанесенні ОСОБА_10 не менше шести ударів руками в різні частини голови останнього, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 помер за місцем свого проживання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора були досліджені наявні в кримінальному провадженні докази - відеозапис і протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 , відеозапис і протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , висновок судово медичної експертизи від 13.02.2016 року №006, висновок судово медичної експертизи від 22.03.2016 року № 078; висновок експерта № 6-01/59 від 21.03.2016 року.

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 006 від 13.02.2016 року, причиною смерті ОСОБА_10 є закрита внутрішньо-черепна травма із забійними ранами в області правої брови і лівій скроневій ділянці, крововиливами вушних раковин , крововиливами правої навколоочної ділянки, саднами правої і лівої частин лобної області, обширними крововиливами в підлеглі м`які тканини голови в проекції ран, крововиливами під тверду і м`яку оболонки головного мозку, дрібними вогнищами забою тканини мозку в області полюса правої потиличної долі, вторинними крововиливами в покоркові ядра правої півкулі в ствол головного мозку, що ускладнилися розвитком набрякання - набухання головного мозку. Вказана внутрішньо-черепна травма з вищеперерахованими пошкодженнями кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження , яке є безпосередньою причиною смерті та виникла незадовго ( в проміжку часу від 30 хвилин до 4-6 годин) за даними судово- гістологічної експертизи ) перед настанням смерті ОСОБА_10 внаслідок не менше, ніж 6 впливів в область голови потерпілого тупого предмету (предметів).

Як вбачається із висновку експерта № 006 від 13.02.2016 року ( а.с. 66-68) та висновку №078 від 22.03.2016 року (а.с.72-73), внутрішньо - черепна травма з вищеперерахованими пошкодженнями кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, яке є безпосередньою причиною смерті, виникла незадовго (в проміжку часу від 30 хвилин до 4-6 годин) за даними судово- гістологічної експертизи) перед настанням смерті ОСОБА_10 , характер і ступінь вираженості трупних явищ надає можливість стверджувати про тривалість посмертного періоду порядку 24-36 години до проведення експертизи трупа ОСОБА_10 в моргу.

Під час апеляційного розгляду експерт ОСОБА_12 підтвердив висновки зазначених судово медичних експертиз.

Як вбачається з вироку суду, стороною обвинувачення, як доказ вини ОСОБА_7 , надані протоколи слідчих експериментів від 25.01.2016 року з участю свідка ОСОБА_11 та від 04.01.2016 року з участю підозрюваного ОСОБА_7 із застосуванням відеозаписів, згідно яких, ОСОБА_7 наніс один удар долонею лівої руки в обличчя потерпілого (дав ляпаса) і правим кулаком по обличчю (голові) потерпілого.

Як під час розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заперечував факт заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень за вище викладених обставин, зазначивши при цьому, що давав покази про нанесення ним потерпілому 31.12.2015 року одного удару долонею руки в обличчя та кулаком в обличчя ОСОБА_10 , під моральним тиском працівників поліції Васильківського ВП ГУ НП в Київській області.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Докази винності ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, на які посилалось апелянт, були перевірені судом першої інстанції та належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд всебічно та повно дослідив показання обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків та зібрані докази, дав їм належну оцінку в їх сукупності і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому законно, з врахуванням вимог ст. ст. 373, 374 КПК України, ухвалив виправдувальний вирок.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, суд першої інстанції зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані досудовим слідством та стороною обвинувачення і прийшов до обґрунтованого висновку, що беззаперечних та переконливих доказів вини ОСОБА_7 не здобуто, а обсяг обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України характеризується прямим умислом.
Проте, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільну небезпеку свого протиправного діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки та бажав настання таких наслідків.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, ретельно дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності і надавши їм належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано - залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: