АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2375/16 Справа № 204/6242/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах особи, щодо якої продовжено застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року, постановлену щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Свердловськ Луганської області,
за участю: прокурора ОСОБА_8
особи, щодо якої застосовані примусові заходи
медичного характеру ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
представників ДЗ «Українська психіатрична
лікарня з суворим наглядом МОЗ України»
ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року, як поспішну і необґрунтовану, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування доводів скарги захисник зазначає, що заява про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 подана до суду лікарем-психіатром ОСОБА_10 , який безпосередньо не надавав хворому психіатричну допомогу, що є порушенням вимог ст. 95 КК України.
Окрім того, 11 жовтня 2016 року закінчився шестимісячний строк застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , однак відповідне рішення про продовження їх застосування чи припинення відсутнє, у зв`язку з чим стороною захисту було подано клопотання про звільнення хворого з лікувального закладу, яке судом проігноровано. Захисник вказує на порушення судом строків розгляду заяви, яка до суду надійшла 29 вересня 2016 року, а судове засідання відбулося лише 20 жовтня 2016 року. Також, захисник вважає, що ОСОБА_7 безпідставно призначено інтенсивний медикаментозний курс лікування, що застосовується на початковому етапі перебування в лікарні.
При цьому, на думку захисника, у висновку комісії лікарів-психіатрів не міститься обґрунтування того, що ОСОБА_7 на даному етапі продовжує становити особливу небезпеку для оточуючих, та щодо нього є необхідність продовження подальшого проведення заходів медико-психологічної реабілітації в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, про що також не зазначено в ухвалі суду.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» лікар-психіатр ОСОБА_10 зазначає, що доводи скарги засновані на хибному, поверхневому і непрофесійному уявленні про надання психіатричної допомоги особам, які вчинили дії, що містять ознаки злочину, тому просив ухвалу залишити без змін.
Ухвалою суду першої інстанції задоволено заяву лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_10 та продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Свердловського міського суду Луганської області від 16 листопада 2011 року щодо ОСОБА_7 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на висновок лікарів-психіатрів щодо ОСОБА_7 та вказав, що він страждає тяжким психічним розладом, здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього і для оточуючих, та на цей час продовжує становити особливу небезпеку для оточуючих, у зв`язку з чим потребує продовження подальшого проведення заходів медико - психологічної реабілітації в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_7 слід пом`якшити умови подальшого застосування примусових заходів медичного характеру.
Прокурор вважав, що підстав для зміни ухвали суду та задоволення апеляційної скарги захисника не має.

Представники ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» просили ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення, оскільки підстав для зміни застосованих примусових заходів медичного характерудо ОСОБА_7 на цей час не має.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, дослідивши доводи скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
За положеннями ст. 95 КК України продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення застосування такого заходу. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 514 КПК України, продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у порядку передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 цього Кодексу. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 зазначених вимог закону дотримався.

Оскаржуваною ухвалою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Свердловського міського суду Луганської області від 16 листопада 2011 року щодо ОСОБА_7 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Перевіркою викладених в апеляційній скарзі доводів та матеріалів провадження, колегією суддів встановлено, що доцільність продовження застосування раніше призначених ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру судом обґрунтовано наявністю достатніх доказів та підстав.
Так, перебування хворого ОСОБА_7 на даному реабілітаційному етапі в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №1042 від 20 вересня 2016 року. Також, у матеріалах цього висновку зазначається та обґрунтовується необхідність проведення призначеної ОСОБА_7 медикаментозної терапії.
На переконання колегії суддів, вищенаведений висновок комісії лікарів-психіатрів відповідає психічному стану і перебігу хвороби ОСОБА_7 та є об`єктивною оцінкою його психічного стану, а також суспільної небезпеки хворого на момент огляду.

Тоді як, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо оцінки призначеної лікарем-психіатром медикаментозної терапії ОСОБА_7 не можуть розглядатися колегією суддів, як доказ у цьому провадженні, оскільки захисник не є фахівцем в галузі психіатрії, та не може оцінювати достатність, співпадіння чи розбіжності, і якісь обґрунтування комісією лікарів психіатрів висновку щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, відповідність чи невідповідність обґрунтування вказаної наявності особливої небезпеки хворого для оточуючих.
Також, доводи захисника про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 лікування у психіатричному закладі з посиленним наглядом колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не підтверджені відповідним медичним висновком.

З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що заява про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 подана до суду 29 вересня 2016 року,тобто до спливу 6-місячного строку, та уповноваженою, відповідно вимог ст. 95 КК України, особою - лікарем-психіатром вищої категорії ОСОБА_10 , який є представником ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» та має стаж роботи в судовій психіатрії більше 30 років, тому доводи сторони захисту в цій частині є неспроможними.

Отже, судом першої інстанції при вирішенні питання продовження застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру використовувалися результати роботи фахової комісії лікарів-психіатрів, висновок якої був вчасно поданий до суду і є належним доказом в розумінні кримінального та кримінального процесуального закону.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд заяви лікаря-психіатра проведено судом першої інстанції за правилами розгляду цієї категорії проваджень, з дослідженням матеріалів особової справи ОСОБА_7 та медичної документації, в якій відображається стан хворого за час перебування в психіатричній лікарні з суворим наглядом, внаслідок чого судом було постановлено законну, обґрунтовану та вмотивовану ухвалу, та підстав для її скасування за доводами, наведеними в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 514 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах особи, щодо якої продовжено застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3