Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 11 травня 2017 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

засуджено:
- за ч. 2 ст. 368 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки з позбавленням 9 рангу 5 категорії державного службовця відповідно до ст. 54 КК України;
- за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу розміром двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250, 00 грн.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 звільнено від кримінального покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням виконання обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
За обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 209 КК України ОСОБА_5 виправдано в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Відмовлено в задоволенні цивільного позову прокурора Шевченківського району в інтересах Львівської регіональної служби ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні на транспорті в зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат по справі.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за: одержання хабара службовою особою, яка займає відповідальне становище з використанням влади та службового становища за виконання покладених на неї обов`язків, поєднане з вимаганням; підбурювання до давання хабара.

-

-

-

-

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_5 працюючи на посаді першого заступника начальника Львівської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, будучи державним службовцем 9 рангу 5 категорії, службовою особою, яка займає відповідальне становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, 01.07.2010 року о 12.15 год. в одному із службових кабінетів Львівської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, що знаходиться за адресою: м. Львів, вулиця Чайковського, 17, одержав обумовлену суму хабара, поєднаного з вимаганням, від директора ПП «Гал-Імпорт» ОСОБА_6 у розмірі 400,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на вчинення злочину становило 3166,12 грн., за погодження ним особисто двох заяв ПП «Гал-Імпорт» на отримання дозволів Державного комітету ветеринарної медицини України на ввезення на територію України 200,00 тон свинної печінки та 200,00 тон свинини (півтуші), після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Крім того, ОСОБА_5 працюючи на вказаній посаді, вчинив підбурювання до давання хабара за наступних обставин. 08.06.2010 року директор ПП «Гал-Імпорт» ОСОБА_6 оформила дві заяви зазначеного підприємства на отримання дозволів на ввезення на територію України 200,00 тон м`яса індика та 200,00 тон м`яса птиці, які 09.06.2010 року погодила в Львівській регіональній службі державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті і управлінні ветеринарної медицини у Львівській області, які разом із необхідним пакетом документів подала 16.06.2010 року в Державний комітет ветеринарної медицини. 30.06.2010 року ОСОБА_6 під час зустрічі із ОСОБА_5 , яка відбулася на площі Маланюка в м. Львові, попросила його допомогти у вирішенні питання щодо отримання нею двох дозволів Державного комітету ветеринарної медицини на ввезення на територію України 200,00 тон м`яса птиці та 200,00 тон м`яса індика. В ході даної розмови ОСОБА_5 переконав ОСОБА_6 , що для вирішення даного питання їй необхідно надати йому 10000,00 доларів США для подальшої передачі цих коштів, як хабара службовим особам Державного комітету ветеринарної медицини України. Будучи переконаною у необхідності передачі хабара, ОСОБА_6 схилилась до пропозиції ОСОБА_5 , домовившись про надання йому вказаної суми хабара на наступний день.

В подальшому, 01.07.2010 року о 12.15 год., ОСОБА_6 згідно попередньої домовленості, зустрілась із ОСОБА_5 в одному із службових кабінетів Львівської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, в м. Львові, на вул. Чайковського, 17, де передала 10000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день вчинення злочину становило 79053,00 грн., як хабар службовим особам Державного комітету ветеринарної медицини України за видачу ПП «Гал-Імпорт» двох дозволів на ввезення на територію України 200,00 тон м`яса птиці та 200,00 тон м`яса індика, після чого ОСОБА_5 був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Також органами досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувався у зловживанні службовим становищем, тобто умисному з корисливих мотивів, використання службовою особою службового становища, що спричинило тяжкі наслідки, а також у вчиненні фінансової операції з коштами, одержаними внаслідок суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів у великому розмірі.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи судове рішення в частині виправдання ОСОБА_5 , просить скасувати ухвалу апеляційного суду і справу направити на новий апеляційний розгляд у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, а також через неправильне застосування кримінального закону. Вважає, що за наведених у вироку даних про особу засудженого та тяжкості вчиненого злочину, застосування ст. 75 КК України слід вважати неправильним застосуванням кримінального закону. Також вказує про неправильне, на його думку, застосування положень ст. 49 КК України при звільненні від кримінального покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала скаргу прокурора лише в частині доводів про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, а також неправильного застосування положень ст. 75 КК України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні касаційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, рішення суду в частині виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 209 КК України не оскаржується.

Згідно з ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

У своїй касаційній скарзі прокурор наводить доводи щодо необхідності, на його думку, скасування судового рішення в частині призначеного ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 368 КК України покарання та застосування положень ст. 49 КК України при звільненні засудженого від кримінального покарана за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Покарання, призначене ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 368 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.
Обираючи його вид та розмір, а також вирішуючи питання про звільнення від його відбування з випробуванням, судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх наслідки, дані про особу засудженого, який в минулому судимим не був, позитивно характеризувався за місцем роботи та проживання, одружений, визнано обставинами, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, інвалідність другої групи загального захворювання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З призначеним ОСОБА_5 покаранням погоджується і суд касаційної інстанції, в зв`язку з чим, твердження в касаційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок м`якості колегія суддів вважає непереконливими.
Не заслуговують на увагу також доводи касаційної скарги про неправильне застосування ст. 49 КК України, обґрунтовуючи які прокурор безпідставно зазначив, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 369 КК України належить до злочинів середньої тяжкості, так як санкція ч. 1 ст. 369 КК України (станом на 30.06.2010 року день вчинення злочину) передбачала покарання у виді штрафу або обмеження волі, а останнє є більш суворим від покарання у виді позбавлення волі, при якому вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України класифікується як злочин невеликої тяжкості, оскільки це не відповідає дійсному змісту ст. 12 КК України. На час постановлення вироку, передбачені ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 369 КК України пройшли.
Колегія суддів звертає увагу на те, що аналогічні доводи були предметом перевірки апеляційного суду, який ретельно перевіривши їх обґрунтовано визнав безпідставними.
Ухвала апеляційного суду це рішення стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна бути законною та обґрунтованою. Крім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК 1960 року вимог, в ухвалі слід проаналізувати і зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи кримінальний закон. Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були б істотними, а також неправильного застосування кримінального закону у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.

Керуючись статтями 394 396 КПК України 1960 року та п. п. 11, 15 Перехідних положень КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3