Справа № 587/2392/16-к

В И Р О К
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працездатного, військовослужбовця, гранатометника 1-го відділення охорони 1-го взводу охорони роти в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 вчинив умисний злочин за наступних обставин.
На підставі Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 р. «Про часткову мобілізацію»молодший сержант ОСОБА_4 17.08.2015 року був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та того ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).
В подальшому молодший сержант ОСОБА_4 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де наказом командира якої (по стройовій частині) № 185 від 03.10.2015 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду гранатометника 1-го відділення охорони 1-го взводу охорони роти.
Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» молодший сержант ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служб молодший сержант ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
18 липня 2016 року за наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №150 від 18.07.2016 молодшому сержанту ОСОБА_4 надано щорічну основну відпустку, терміном на 30 діб з 19 липня 2016 року по 18 серпня 2016 року включно, а 19 серпня 2016 молодший сержант ОСОБА_4 повинен був прибути до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , де продовжити виконання обов`язків військової служби у вказаній військовій частини.
У відповідності до вимог ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення зі звільнення, відрядження або відпустки.
Однак, 19 серпня 2016 року, після закінчення терміну відпустки, молодший сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для повернення після закінчення щорічної відпустки на службу у встановлений час, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби за призовом під час мобілізації, у встановлений командуванням військової частини термін, 19 серпня 2016 року не з`явився вчасно на службу до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 . Факт відсутності молодшого сержанта ОСОБА_4 на службі встановлено командиром роти охорони під час ранкового шикування особового складу о 9.00 год. 19.08.2016.
Під час незаконної відсутності у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 ,обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами, не пов`язаними з проходженням військової служби, постійно перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 займаючись домогосподарством.
В подальшому, ОСОБА_4 усвідомивши протиправність своїх дій щодо незаконного нез`явлення після відпустки до місця служби, прибув до місця постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , лише 17 листопада 2016 року, де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 останній відданий як такий, що повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Отже, ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в період з 19 серпня 2016 року по 16 листопада 2016 року включно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснивши, що дійсно, будучи військовослужбовцем, не повідомивши командування військової частини, де він проходив службу, перебуваючи у відпустці з 18 липня 2016 року, з якої він повинен був повернутися на службу 19 серпня 2016 року, після закінчення терміну відпустки до розташування військової частини не зявився, перебував вдома, де займався своїми справами. До місця служби прибув 17 листопада 2016 року. Визнав свою вину, оскільки поважної причини для залишення місця служби в нього не було.
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки він будучи військовослужбовцем, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу в умовах особливого періоду, своєчасно не зявився до місця служби після відпуски.
При призначенні покарання суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому позитивно характеризується, є військовослужбовцем; пом`якшуючі відповідальність обставини раніше не судимий, свою вину визнав повністю і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю кримінального правопорушення та встановленню істини по справі, матеріальна шкода злочином не завдана, тому, з врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України.
Обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті.
Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття на гауптвахту.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя