Номер провадження: 11-кп/785/1386/16
Номер справи місцевого суду: 500/3924/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2016 року по кримінальному провадженню №0001154, яким

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ізмаїл Одеської області, громадянин України, українець, має середню освіту, працює водієм в ПАТ «Українське дунайське пароплавство», одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень. Цивільний позов потерпілого залишений для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 03 квітня 2016 року приблизно о 23:00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на веранді будинку АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклої сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, наніс біля 5 ударів кулаками в область обличчя потерпілому. Після чого, ОСОБА_7 повалив ОСОБА_8 на дерев`яний стіл та наніс йому ще біля 5 ударів пластмасовим чайником в область голови, тим самим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку з наявністю пара орбітальної гематоми і садна обличчя, які згідно висновку судово-медичної експертизи №243 від 23.05.2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю.

Не погоджуючись з вироком суду представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та зазначає, що суд безпідставно залишив цивільний позов ОСОБА_8 без розгляду. На підставі викладеного просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вироку, яким задовольнити цивільний ОСОБА_8 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, перевіривши викладені в ній доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду суд першої інстанції належним чином дослідив докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, дав їм відповідну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину та зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України.

При цьому, представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі не оспорює фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, вони не являються предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінальних покарань" (далі - Постанова ПВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до п.2 Постанови ПВСУ, висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Згідно з п.4 вищевказаної Постанови ПВСУ, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального закону України та рекомендацій Постанови Пленуму ВСУ та визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 максимальної міри покарання, передбаченої ч.2 ст.125 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст.65 КК України, врахував характер вчинених обвинуваченим дій, особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, те що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому злочині, та тривалий час знаходився з потерпілим у неприязних відносинах.

При цьому обставин, передбачених статтею 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 судами першої та апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність будь-яких підстав, які б обґрунтовували необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.

На думку апеляційного суду, призначене в межах санкції ч.2 ст.125 КК України покарання ОСОБА_7 у виді штрафу є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який обґрунтовано залишив цивільний позов потерпілого без розгляду, так як на підтвердження витрат на купівлю ліків потерпілий надав копії чеків, які неможливо прочитати, що позбавило можливості суд першої інстанції прийняти об`єктивне рішення щодо розміру моральної та матеріальної шкоди, яка була завдана потерпілому ОСОБА_10 .

Слід зазначити, що матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази про те, що лікарські препарати придбані потерпілим ОСОБА_10 були прописані йому лікарем для лікуванням травм отриманих ним в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, відповідно ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином потерпілий ОСОБА_10 має можливість поновити свої права в порядку цивільного судочинства, пред`явивши цивільний позов до ОСОБА_7 , який буде відповідати вимогам статтям 119, 120 ЦПК України.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4