Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу судді Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2016 року про повернення його апеляційної скарги,
в с т а н о в и в:
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність начальника Харківського ізолятора тимчасового затримання на тих підставах, що дії чи бездіяльність вказаної службової особи в силу ст. 303 КПК України не можуть бути предметом оскарження до слідчого судді.
Не погоджуючись із такою ухвалою, ОСОБА_6 оскаржив її в апеляційному порядку, порушуючи питання про скасування вказаного судового рішення.
Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_6 повернуто його апеляційну скаргу на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 3 ст. 399 КПК України. При цьому суд виходив із відсутності у скарзі даних, які б могли свідчити, що вона підлягає розгляду в апеляційному суді і що ОСОБА_6 вправі подавати таку скаргу.
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог Конституції України, кримінального процесуального закону України, а також законодавства про мови, просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважаючи незаконним та необґрунтованим рішення суду про повернення апеляційної скарги, зазначає, що таку скаргу ним було оформлено з дотриманням вимог ст. 396 КПК України. Крім цього, як на істотне обмеження своїх прав, передбачених ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», вказує на нездійснення перекладу оскаржуваного судового рішення на його рідну російську мову, хоча у м. Харкові цій мові в установленому законом порядку надано статусу регіональної.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу судді апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного судового рішення, належить до конституційних засад судочинства та загальних засад кримінального провадження, закріплених у п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 24 КПК України.
Реалізація такої засади передбачає можливість повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті апеляційного провадження виключно на підставах, передбачених законом.
Вичерпний перелік підстав для повернення апеляційної скарги передбачено ч. 3 ст. 399 КПК України. Таке процесуальне рішення приймається, якщо: 1) особа не усунула недоліки апеляційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк; 2) відповідну скаргу подано особою, яка не має права її подавати; 3) апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції; 4) апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Наведених законодавчих приписів суд апеляційної інстанції не дотримався.
Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 , суд констатував неможливість з її змісту встановити, чи приймалося щодо скаржника конкретне процесуальне рішення, яким саме судом чи слідчим суддею, з яким рішенням ОСОБА_6 не згоден та з яких підстав, а також у вчиненні якого кримінального правопорушення він підозрюється.
Однак зазначені твердження суду не відповідають змісту поданої апеляційної скарги, в якій сформульовано предмет та підстави апеляційного оскарження. У вказаному документі чітко зазначено, що оскаржується ухвала слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 від 08 листопада 2016 року № 12/П-711 на бездіяльність начальника Харківського ізолятора тимчасового затримання, яка, на думку скаржника, полягала у безпідставному ненаданні йому запитуваної інформації. У мотивувальній частині скарги ОСОБА_6 наводив доводи, через які він вважає незаконним та необґрунтованим вказане судове рішення, а у прохальній виклав апеляційні вимоги про його скасування.
Що стосується незазначення у скарзі даних про те, у вчиненні якого злочину підозрюється чи обвинувачується скаржник, то така інформація не має правового значення для вирішення порушеного у скарзі процесуального питання щодо законності й обґрунтованості рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою на бездіяльність службової особи, і відсутність наведених відомостей жодним чином не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Крім цього, навіть у разі невідповідності оформлення апеляційної скарги вимогам ст. 396 КПК України суддя-доповідач згідно з ч. 1 ст. 399 цього Кодексу наділений повноваженнями залишити скаргу без руху, надавши строк для усунення недоліків, а не одразу повертати її. В цьому випадку процесуальні підстави для повернення скарги можуть виникнути лише у подальшому в разі неусунення вказаних судом недоліків.
Не ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права і посилання суду на обґрунтування прийнятого рішення на положення пунктів 2 і 3 ч. 3 ст. 399 КПК України.
Зокрема, застосувавши пункт 2 цієї частини статті про повернення апеляційної скарги через відсутність у особи права її подавати, апеляційний суд не зважив на таке.
Визначений у ст. 394 КПК України перелік осіб, які вправі подати апеляційну скаргу, не є вичерпним. Згідно з пунктом 10 вказаної частини статті відповідним правом можуть бути наділені й інші особи у випадках, передбачених КПК України.
Частиною 6 ст. 304 цього Кодексу встановлено можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність. Виходячи зі змісту ст. 24 КПК України суб`єктом реалізації такого права є насамперед скаржник як особа, прав, свобод та інтересів якої стосується зазначене судове рішення.
Приписи п. 3 ч. 3 ст. 399 КПК України поширюються на випадки, коли скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції. Виходячи зі змісту вказаної правової норми в системному зв`язку з іншими положеннями ст. 399 КПК України такою, що не підлягає розгляду в цьому суді, визнається скарга, подана з порушенням установлених законом правил підсудності. Апеляційну скаргу ОСОБА_6 подано на рішення суду першої інстанції, постановлене у межах юрисдикції Апеляційного суду Харківської області, а тому вона підсудна цьому суду.
З огляду на викладене ухвала про повернення апеляційної скарги не може вважатися законною та обґрунтованою. Наслідком прийняття такого рішення є порушення права особи на доступ до правосуддя.
Разом із тим доводи ОСОБА_6 про порушення апеляційним судом вимог ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» не ґрунтуються на точному змісті вказаної правової норми.
Вказаною статтею передбачено складання слідчих і судових документів державною мовою та вручення їх особам, які беруть участь у справі, державною мовою або в перекладі їх рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, відповідно до встановленого процесуальним законодавством порядку.
У кримінальному провадженні відповідний процесуальний порядок регламентовано статтею 29 КПК України. Виходячи зі змісту частини 4 цієї статті, у випадках, коли учасники кримінально провадження не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, обов`язковому перекладу на ї рідну мову чи іншу мову, якою вони володіють, підлягають лише судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб.
Ухвала судді апеляційного суду про повернення апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, постановлену щодо скарги на рішення, дії чи бездіяльність службової особи, не є судовим рішенням, яким закінчується розгляд кримінального провадження по суті. Таким чином, правові підстави для здійснення її перекладу могли виникнути лише за наявності відповідного клопотання учасника процесу.
Матеріали провадження за скаргою ОСОБА_6 такого клопотання не містять. Виходячи з наведеного подана касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України вказана ухвала підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону вирішити питання про відкриття апеляційного провадження та прийняти рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.
Керуючись статтями 433, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу судді Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2016 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3