Справа № 306/1035/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.06.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 / головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6
Цією ухвалою задоволено клопотання начальника Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та накладено арешт на садовий будинок - об`єкт житлової забудови загальною площею 299,5 кв.м. (житлова площа 139,6 кв.м.) за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності громадянину ОСОБА_7 з забороною останньому використовувати та розпоряджатися вказаним садовим будинком на власний розсуд.
З ухвали вбачається, що клопотання прокурора заявлене в рамках кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме за фактом невиконання судових рішень. Встановлено, 07.06.2016 Свалявським районним судом Закарпатської області винесено ухвалу у цивільній справі № 306/108/16 за позовом ДП Санаторій Квітка Полонини ПрАТ Укрпрофоздоровниця до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про заборону вищевказаним особам та будь-яким іншим особам здійснювати будівництво зблокованого садового будинку та господарських будівель, а також здійснювати будівництво інших видів будівель на земельних ділянках, площею 0, 12 га та 0, 0662 га в урочищі Біласовиця, с. Солочин Свалявського району Закарпатської області. Також Закарпатським окружним адміністративним судом винесено ухвалу від 21.07.2016 року про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою заборонено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснювати будівництво вищевказаного зблокованого садового будинку та господарських будівель. Проте, незважаючи на вказані рішення суду, здійснення будівельних робіт на вказаних в ухвалах суду земельних ділянках не припинено. Крім того, 04.08.2016 року до чергової частини Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення головного лікаря Санаторію Квітка Полонини ОСОБА_10 про те, що не зважаючи на відкриття виконавчого провадження № 51781045 з примусового виконання ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року у адміністративній справі № 807/898/16, якою заборонено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснювати будівництво вищевказаного зблокованого садового будинку та господарських будівель, а також здійснювати будівництво інших видів будівель на земельних ділянках, що знаходяться на площі залягання корисних
В своїй ухвалі слідчий суддя констатував, що клопотання прокурора відповідає вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, а майно , яке підлягає арешту - критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а тому підлягає арешту шляхом заборони власнику ОСОБА_7 користуватись та розпоряджатись належним йому садовим будинком, що не призведе до порушення його законних прав.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на належане йому майно. Вважає ухвалу не обґрунтованою та незаконною, такою, що винесена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства. На думку апелянта, правових підстав для накладення арешту на належне йому майно немає, оскільки він не являється підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні, в рамках якого заявлене клопотання. Вказує, при накладенні арешту слідчий суддя не дотримався вимог ст. ст. 170, 171 КПК України , оскільки не врахував, що клопотання слідчого не містить обґрунтувань щодо необхідності арешту майна, не вказані мета та підстави для накладення такого арешту. З наведених підстав вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як така, що грубо порушує його конституційні права. Поряд з цим ОСОБА_7 просить врахувати, що клопотання слідчого розглянуто у його відсутності, чим порушено його права, як власника майна. Вказує, що винесену ухвалу отримав лише 1 червня 2017 року, що стало наслідком пропуску строку оскарження, у зв`язку з чим просить його поновити.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку представника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_7 та просила її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та надані сторонами копії судових рішень, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу слідчим суддею було постановлено без виклику ОСОБА_7 та його представника, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження в силу ч.2, ч.3 ст. 395 КПК України не пропущено .
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про допущені слідчим суддею порушення, які на його думку виразились у розгляді клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власників майна, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на садовий будинок - об`єкт житлової забудови загальною площею 299,5 кв.м. (житлова площа 139,6 кв.м.) за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності громадянину ОСОБА_7 з тих підстав, що це майно є об`єктом кримінально протиправних дій та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому перевірив співрозмірність втручання у право власності ОСОБА_7 з потребами кримінального провадження.
Відповідно до положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні та не вимагає оголошення підозри.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що відносно нерухомого майна, зазначеного у клопотанні слідчого існують ризики , визначені ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Поряд з цим, апеляційний суд бере до уваги, що будівництво арештованого об`єкту житлової забудови здійснюється на площах залягання корисних копалин у межах зон гірнично-санітарної охорони та в межах гірничного відводу Голубинського родовища, що згідно Висновку №436 Українського державного геологорозвідувального інституту від 09 квітня 2008 року завдає непоправної шкоди унікальному родовищу мінеральних вод загальнодержавного значення, з приводу чого наявні судові спори (ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 13.04.2017).
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження. Водночас в апеляційній скарзі не зазначено які саме негативі наслідки настали від застосування арешту майна, також і не висловлено таких доказів під час апеляційного розгляду.
З наведених підстав апеляційний суд вважає апеляційну скаргу необгрунтованою.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд ,
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: