АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1572/16-к Номер провадження 11-кп/786/763/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого адвоката - ОСОБА_7
представників потерпілих адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 червня 2016 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючий контролером ТОВ «Центробудсервіс», раніше не судимий -
засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, в частині основної міри покарання та покладено обов`язики, передбачені ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_11 703 грн. 68 коп. витрат за проведення експертизи на користь Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.

Вирішено долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим в тому, що 26.12.2015 року близько 16 години 45 хвилин, в темний час доби, він керував транспортним засобом - легковим автомобілем ВАЗ 21154 д.н.з. НОМЕР_1 по проїзній частині вулиці Шевченка м. Лубни Полтавської області. Проїжджаючи повз будинок № 2 по вул. Шевченка м. Лубни водій ОСОБА_10 не вірно вибрав швидкість руху з урахуванням дорожніх та атмосферних умов, не справився з керуванням та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , котра перетинала проїзну частину в невстановленому місці в напрямку з лівого боку праворуч по ходу руху автомобіля.

Внаслідок наїзду ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносно до живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до смерті потерпілої.

Причиною смерті ОСОБА_12 виявилась закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння черепа, що супроводжувалось крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

Згідно висновку судово-технічної експертизи в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21154 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 мається невідповідність з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням вищевказаної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками. В умовах даної пригоди водій ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом застосування екстреного гальмування.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Вважає, що суд призначаючи покарання не в повній мірі врахував характер допущених обвинуваченим порушень вимог Правил Дорожнього руху, а також тяжкість наслідків, що настали заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть потерпілого.
Не врахувавши вказані обставини, ступінь тяжкості кримінального правопорушення та особу обвинуваченого суд призначив йому занадто м`яке покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.
Інші учасники процесу вирок не оскаржили.
Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу та прохав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 скасувати в зв`язку з безпідставним застосуванням положень ст.75 КК України, постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки, думку представників потерпілих, які в ході апеляційного розгляду категорично заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прохали вирок суду стосовно ОСОБА_10 залишити без змін, заслухавши обвинуваченого та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не заперечувалися та не оспорювалися.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене ОСОБА_10 покарання, яке обране з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_10 покарання врахував наявність пом`якшуючих покарання обставин його щире каяття, повне відшкодування заподіяної потерпілим як матеріальної, так і моральної шкоди, відсутність обтяжуючих, та з огляду на особу обвинуваченого, який раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні малолітню дитину, думку потерпілих щодо відсутності підстав для реального позбавлення волі обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України.

Саме призначене ОСОБА_10 судом покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати саме у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого при цьому, з урахуванням апеляційних вимог, не порушує питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та не зазначає доводів на їх обґрунтування саме в цій частині.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано обставин справи та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення є безпідставним, оскільки суперечить змісту вироку, в мотивувальній частині якого судом наведено достатні мотиви призначення виду та розміру покарання, як і звільнення ОСОБА_10 від його відбування.

З урахуванням наведеного принесена по справі апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 червня 2016 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4