Справа № 738/516/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/632/2017
Категорія - ст. 81 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Чернігові, в режимі відео конференції, справу за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2017 року, про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_6 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

У своєму рішенні суд вказав, що засуджений ОСОБА_6 за період відбування покарання не довів поведінкою своє виправлення, як того вимагає ст. 81 КК України.

Не погодившись з рішенням суду, захисник засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити своє рішення, яким задовольнити заявлене клопотання та застосувати щодо ОСОБА_6 умовно дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування доводів апеляції зазначає, що ОСОБА_6 відбув ? частини покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, має позитивну характеристику, працевлаштований, стягнення погашені, має два заохочення. Також, вказує, що судом не об`єктивно оцінені всі докази його виправлення, що позбавило його права на застосування до нього ст. 81 КК України.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 просив задовольнити подану адвокатом ОСОБА_7 апеляційну скаргу з викладених в ній підстав. Прокурор наголошував, що умовно-дострокове звільнення це засіб заохочення під час усього строку відбування покарання. З 2013 року УВП № 91 до квітня 2016 року засуджений не намагався працевлаштуватись, притягувався до дисциплінарної відповідальності. Також, в 2016 році не була застосована заміна покарання на більш м`яке. Засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення, а відтак суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 , думку прокурора, який вважав постанову суду законною та обґрунтованою, а подану апеляційну скаргу безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вироком Московського районного суду м. Харькова від 21 січня 2013 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Сосницького районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2016 року засудженому зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 17.05.2012 року по 10.07.2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи викладене, на даний час ОСОБА_6 відбув більше двох третин призначеного йому покарання, а як наслідок має право на застосування вищевказаної норми Закону.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно - дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі. Особу може бути умовно достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до пп. А п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Так, основною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від покарання с фактичне відбуття особою не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, якщо особа не вчиняла умисного злочину протягом невідбутої частини покарання при умовно-достроковому звільненні. Окрім того, особа має довести своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 17.05.2012 року. Перебуваючи в Харківському СІЗО допустив порушення встановленого порядку утримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. До праці не залучався, не заохочувався.

В Менській ВК № 91 міру покарання відбуває з 13.08.2013 року. За час перебування в установі неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення розпорядку дня. До квітня 2016 року бажання працювати не виявив, письмових заяв про працевлаштування на виробничих дільницях установи не подавав.

В період з 22.04.2014 року по 30.05.2014 року перебував у Київському СІЗО, де до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав. Згідно наказу № 22 від 15.04.2016 року працевлаштований на посаду робітника швейної дільниці підприємства установи. До покладених на нього обов`язків відноситься добросовісно за що був двічі заохочений. До виконання робіт з благоустрою установи відносить байдуже, активної участі не приймає.

Заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та у відділенні відвідує, реагує на них правильно, приймає участь лише у проведенні змагань з шахів.

Залучений до програми диференційного виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», був одним з організаторів та активним учасником гуртка соціально-корисної спрямованості «Правова освіта».

Разом з тим, колегія суддів не знаходить переконливих доказів виправлення засудженого, як того вимагає законодавець.

З врахуванням того, що поведінка засудженого враховується за ввесь період відбування ним покарання, а не тільки за останній час, тому твердження апелянта про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення не заслуговують на увагу.

Так, колегія приходить до висновку, що розглядаючи клопотання про звільнення засудженого від покарання суд першої інстанції в повній мірі перевірив вказані обставини, зробив правильні висновки та обґрунтовано дійшов висновку щодо відмови в задоволенні вказаного клопотання.

Виходячи з вищевикладеного колегія не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розгляді справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2017 року, про відмову у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_6 без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3