Провадження № 1-кс/750/3222/16

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року м. Чернігів
Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові скаргу ОСОБА_3 на постанову від 29.10.2016р. слідчого про закриття кримінального провадження № 0002888, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова із скаргою в порядку ст. 303 КПК України на постанову від 29.10.2016р. слідчого ЧВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0002888, в якій просив визнати рішення, бездіяльність старшого слідчого ЧВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_4 протиправними, скасувати винесену ним незаконну постанову від 29.10.2016р. та зобов`язати ЧВП ГУ НП в Чернігівській області відновити здійснення справедливого досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування скарги у ній зазначено, що досудове розслідування не здійснено повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено; слідчими доказів взагалі не було зібрано, а зібрані та повідомлені скаржником докази належно не досліджено та ними знехтувано, що свідчить, на думку скаржника, про формальне проведення слідчих дій; слідчим не було взято до уваги принесення протесту військового прокурора від 16.12.2012р., що свідчить про вчинення незаконних дій; слідчим не взято до уваги результати перевірки міської прокуратури від 22.10.2012р., що свідчить про злочинність посадових осіб КЕВ м. Чернігова, яке долучено до матеріалів провадження; слідчий за неодноразовими зверненнями скаржника, за його твердженням не витребував у КЕВ м. Чернігова список осіб, які у 2015 році по гарнізонній черзі після скаржника отримали грошову компенсацію; слідчим за зверненням скаржника не залучено в якості свідка старшого слідчого прокуратури Чернігівської області ОСОБА_5 , який по подіям протиправного попереднього розподілу житла допитував вже в якості свідків ГЖГ КЕВ м. Чернігова ОСОБА_6 та ГЖК Чернігівського ОВК ОСОБА_7 .Старшим слідчим ОСОБА_4 дій з дізнання в даному кримінальному провадженні взагалі не здійснювалося, обґрунтування своєї постанови він переписав з відписки Північного КЕУ, що надано до військової прокуратури.

Розгляд скарги відкладався за клопотанням представника слідчого відділу через хворобу слідчого та за клопотанням скаржника для надання йому можливості надати копії документів на обгрунтування викладеного у скарзі.

Скаржник в судовому засіданні підтримав скаргу, просив її задовольнити із викладених у ній підстав, пояснив, що від жодної квартири він не відмовлявся, заяв про переходу із черги в чергу не подавав, отримати компенсацію не міг, бо йому всіляким чином перешкоджали це зробити, у відділі поліції перебувало у провадженні два кримінальні провадження №0002888 та №0000164, які всупереч його клопотанням не були об`єднані, клопотання про витребування документів залишилося не розв`язаним, про що вказано у скарзі.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи він нього до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши доводи скаржника, дослідивши матеріали у провадженні за скаргою, приходжу до наступного висновку з такого.

Відповідно до ч.4 ст.284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2,4,9 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Зазначена постанова слідчого має ґрунтуватися на всебічному, повному і неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, яким слідчий повинен надати належну правову оцінку, що випливає зі змісту ч.2 ст. 9 КПК України.

Як слідує з копії оскаржуваної постанови слідчого, в провадженні СВ ЧВП ГУ НП в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002888 від 25.03.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Як далі слідує з оскаржуваної постанови, відповідно до заяви ОСОБА_3 службові особи квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 здійснили шахрайські дії, а саме незаконно не надали житло сім`ї ОСОБА_3 та не виплатили грошову компенсацію за не отримане житло, чим вчинили заволодіння чужим майном шляхом обману; відповідно до заяви ОСОБА_3 службові особи квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зловживаючи владою та службовим становищем незаконно не надали житло сім`ї ОСОБА_3 та не виплатили грошову компенсацію за не отримане житло, таємно здійснили розподіл виділеного житла та грошових компенсацій за його не отримання у поточному році, чим вчинили зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для самої себе використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам свободам та інтересам окремих громадян. Також до ЧВП ГУ НП в Чернігівській області надійшла заява від ОСОБА_3 щодо вчинення шахрайських дій посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме головою житлової комісії ОСОБА_7 та військовим комісаром ОСОБА_9 , які в порушення вимог наказу Міністерства оборони України № 737 приховали від заявника інформацію щодо виплати грошової компенсації за не отримане житло.

Відповідно до оскаржуваної постанови слідчого, відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 00164 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.1 ст. 364, ч.1 ст.367 , ч.1 ст.396 КК України (абз. 1 арк. 2 постанови).

Проте, як слідує з вступної та резолютивної частини постанови та інших документів, наданих скаржником в судовому засіданні, відомості за останньою заявою скаржника, вказаною в постанові слідчого, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було внесено до ЄРДР за № саме 0002888.

В обґрунтування оскаржуваної постанови слідчий послався на результати допиту в якості потерпілого ОСОБА_3 , який показав, що вказані особи систематично приховували від нього факти видачі житла військовослужбовцям Чернігівського гарнізону, а також факти виплати компенсації за не отримане житло, внаслідок чого ОСОБА_3 спричинено збитків. Також слідчий послався на допит в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та надані ними документи з чого зробив висновок, що у жовтні 1989 року військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 прапорщику ОСОБА_3 на склад сім`ї три особи у м. Чернігові була виділена окрема двокімнатна квартира жилою площею 30,0кв. м за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок житлових фондів Міністерства оборони СРСР із зняттям з квартирного обліку. У березні 1999 року згідно із рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_2 прапорщик ОСОБА_3 знову був зарахований на квартирний облік зі складом сім`ї 4 особи. У вересні 1999 року житловою комісією в/ч НОМЕР_2 було прийнято рішення внести старшого прапорщика запасу ОСОБА_3 у списки осіб, які мали право на позачергове одержання житла. На основі поданого ОСОБА_3 рапорту та прикладених до нього документів у липні 2004 року житловою комісією в/ч НОМЕР_2 було прийнято рішення поновити його в списках осіб, які мають право на першочергове одержання житла. Після розформувань військових частин облікові справи ОСОБА_3 передалися їх правонаступникам. У зв`язку із безпідставною відмовою скаржника від отримання виділених йому квартир, житловими комісіями приймалося рішення про перенесення дати його зарахування на квартирний облік, скаржник поновлювався то в першочерговій черзі, то в позачерговій черзі на отримання житла.

У грудні 2011 року після звернення ОСОБА_3 до військової прокуратури Чернігівського гарнізону та розгляду протесту військової прокуратури на рішення житлової комісії Чернігівського ОВК щодо квартирного обліку старшого прапорщика запасу ОСОБА_3 житлова комісія, скасувала три попередні рішення які стосувалися квартирного обліку скаржника та постановила вважати датою зарахування його на облік та внесення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлового приміщення з 25 вересня 2000 року.

Таким чином, слідчий зробив висновок, що старший прапорщик ОСОБА_3 протягом тривалого періоду неодноразово звертався до житлових комісій, де він перебував на квартирному обліку, та до різних інстанцій із скаргами та заявами зарахувати його то в чергу осіб, які мають право на першочергове одержання житла (як учасника бойових дій) , то в чергу осіб, які мають право на позачергове одержання житла (як звільненого в запас за станом здоров`я). В той же час, з 2005 року йому за рахунок фондів МО України сім разів виділялися трикімнатні квартири в різних новобудовах м. Чернігова. В зв`язку із його чисельними відмовами та небажанням здавати квартирним органам МО України раніше одержану ним у м. Чернігові двокімнатну квартиру, ні одна з цих трикімнатних квартир сім`ї ОСОБА_3 так і не була надана. Комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України було прийнято рішення зняти скаржника з розподілу через небажання здати наявне житло, йому було відмовлено у виділенні трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , (протокол від 13.12.2011р.), яка була надана військово службовцю в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_10 . З 10 трикімнатних квартир за вказаною адресою незаселеною залишилася лише одна, яка була виділена сім`ї військового прокурора ОСОБА_11 . В подальшому скаржник намагався відстоювати свої права у судах.

Станом на 21 грудня 2015 року в загальній черзі військово службовців на осіб звільнених з військової служби Чернігівського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку, старший прапорщик запасу ОСОБА_3 знаходиться за № 33, а в черзі осіб, які мають право на позачергове одержання житла за № 1.

Військовослужбовці, та особи, звільнені з військової служби в запас або у відставку, які потребують поліпшення житлових умов і перебувають на квартирному обліку у Чернігівському гарнізоні протягом 2015 року житлом за рахунок фондів Міністерства Оборони не забезпечувались.

Питання надання військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби в запас або відставку, які перебувають на квартирному обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення було розглянуто на засіданні житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 09 листопада 2015р.

В оскаржуваній постанові слідчий зробив висновок що скаржник був повідомлений про механізм визначення розміру та надання грошової компенсації ОСОБА_3 , але тривалий період ним не було подано до житлової комісії Чернігівського ОВК ні згоди, ні відмови на одержання грошової компенсації, а також необхідних документів і тільки 30 грудня 2015 року надав документи на отримання компенсації.

Проте, з постанови слідчого не слідує, коли саме та яким чином про зазначене вище, а також про граничний строк подання необхідних документів та їх перелік був повідомлений скаржник, що разом із твердженням скаржника про те, що йому всіляким чином чинилися перешкоди для отримання вказаної компенсації, свідчить, що зазначені обставини не було повно і об`єктивно досліджено під час досудового розслідування. Відтак, є передчасним висновок слідчого, викладений у оскаржуваній постанові про те, що не надання ОСОБА_3 квартир та грошової компенсації за не отримане житло зумовлене не виконанням певних дій самим ОСОБА_3 .

Слушним є також зауваження скаржника, викладене у його скарзі, про те, що при закритті вказаного кримінального провадження залишилося нерозв`язаним клопотання скаржника від 13.09.2016р. про витребування у КЕВ м. Чернігова списку осіб, які отримали у 2015 році компенсацію за не отримане житло, копію якого з відміткою про його прийняття Чернігівським відділом поліції скаржник подав у судовому засіданні, оскільки оскаржувана постанова не містить висновку з вказаного, чи отримувався такий документ, чи свідчить він про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, постановляючи оскаржувану постанову слідчий обгрунтував відсутність складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, проте взагалі не надав оцінки, чи свідчать обставини справи про наявність чи відсутність складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, адже вказане кримінальне провадження, як слідує із вступної частини оскаржуваної постанови було внесено до ЄРДР саме за ознаками зазначеного кримінального правопорушення.

За наведених вище обставин оскаржувана постанова слідчого від 29.10.2016р. про закриття кримінального провадження не є повною мірою мотивована та обґрунтована.

Зазначений комплекс дій слідчого не є виключним. За необхідності слідчий повинен вчинити інші дії, необхідність у яких виникне під час досудового розслідування.

В той же час відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1)скасування рішення слідчого чи прокурора; 2)зобов`язання припинити дію; 3)зобов`язання вчинити певну дію; 4)відмову у задоволенні скарги.

Отже, прийняття слідчим суддею будь-якого іншого рішення за скаргою, поданою в порядку глави 26 КПК України, зокрема, ст. 303 КПК України, не передбачено положеннями діючого КПК України.

Таким чином, вимога скаржника щодо визнання рішень, бездіяльності старшого слідчого ЧВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_4 протиправними не може бути задоволена з огляду на те, що положеннями КПК України не передбачено прийняття такого рішення слідчим суддею за скаргами, поданими в порядку ст. 303 КПК України.

Вимога скарги щодо зобов`язання ЧВП ГУ НП в Чернігівській області відновити здійснення справедливого досудового розслідування у даному кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, оскільки забезпечення здійснення досудового розслідування є обов`язком органу досудового розслідування у разі скасування постанови про закриття кримінального провадження, крім того, відповідно до п.2 ст.9 КПК України, досудове розслідування має здійснюватися з дотриманням принципу законності.

Враховуючи наведене вище, скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
Скаргу задовольнити частково.

Постанову слідчого від 29.10.2016р. про закриття кримінального провадження № 0002888 скасувати.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можу бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1