Справа № 761/4920/17
Провадження № 1-в/761/97/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про скасування арешту майна,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про скасування арешту майна, а саме, належної останньому на права власності квартири АДРЕСА_1 , накладеного в рамках кримінальної справи № 60-3307 постановою слідчого Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 19 листопада 2011 року, з метою забезпечення цивільного позову. Зазначив, що вироком Шевченківського районного суду м. Києві від 20 жовтня 2014року стосовно ОСОБА_4 не вирішено питання про скасування арешту згаданої квартири, не зважаючи на те, що потерпілому було повністю відшкодовано заподіяну злочином шкоду.

Вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , який підтримав подане ним клопотання та просив задовольнити його, думку прокурора, який не заперечив щодо скасування арешту, перевіривши наявні в розпорядженні суду матеріали, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

При цьому, за правилами ч. 1 ст. 539 КПК України, якою регламентовано порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, засуджений, його захисник мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які виникають під час та після виконання вироку.

Як убачається з наявних в розпорядженні суду матеріалів, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, а згідно зі ст. 76 КК України покладено на засудженого обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 залишено без задоволення у зв`язку з відшкодуванням завданого йому збитку (а.с. 71-74 т. 7).

Дані розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, свідчать про те, що вирок Шевченківського районного суду м. Києві від 20 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_4 набрав законної сили 05 листопада 2014 року (а.с. 87 т. 7).

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_4 набрав законної сили, при цьому, як слідує з резолютивної частини даного судового рішення, в ньому відсутні відомості стосовно вирішення судом питань, пов`язаних з арештом майна.

Кримінальну справу стосовно ОСОБА_4 розглянуто за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року.

Згідно з п. 11 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, розглядаються судами першої інстанції в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

За правилами п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити питання, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи, з метою забезпечення цивільного позову постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 в межах кримінальної справи № 60-3307 накладено арешт на майно ОСОБА_4 , а саме, квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 173, 174 т. 4).

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що потерпілим від діяння ОСОБА_4 є ОСОБА_6 , якому в ході судового розгляду було повністю відшкодовано заподіяну шкоду.

Тобто, суд при постановленні вироку у даній справі повинен був в порядку ст. 324 КПК України 1960 року вирішити питання щодо скасування арешту належної ОСОБА_4 квартири, оскільки відпала потреба в застосуванні цього заходу.

Однак, як убачається з вироку суду стосовно ОСОБА_4 , питання щодо скасування арешту квартири вирішено не було.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_3 та скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , оскільки при прийнятті остаточного рішення у кримінальній справі щодо ОСОБА_4 дане питання не було вирішено, при цьому, скасування арешту із згаданої квартири не стосується суті вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року і не змінює його змісту по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати, накладений постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 в кримінальній справі № 60-3307 арешт на майно ОСОБА_4 , а саме, квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1