Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Досудовим розслідування встановлено, що 19.05.2016 ДП «Виробниче об`єднання «Київський Радіозавод» в особі ліквідатора ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу нежитлових будівель з ТзОВ «ОЛЕТ ГРУП» (код ЄДРПОУ 34264296), а саме нежитлової будівлі під літерою «А», загальною площею 4 301,4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська 10.
Крім цього, 19.05.2016 ДП «Виробниче об`єднання «Київський Радіозавод» в особі ліквідатора ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень з ТзОВ «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «ГЕРЕКС» (код ЄДРПОУ 34264296), а саме нежитлової будівлі під літерою «А», загальною площею 5 940.8 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська 8.
19.05.2016 ДП «Виробниче об`єднання «Київський Радіозавод» в особі ліквідатора ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель з ТзОВ «САРАТЕКС» (код ЄДРПОУ 35208824), а саме споруда, закритий стрілецький тир « А», загальною площею 1 716.6 кв. м.; споруда, закритий пневматични стрілецький тир «Б», загальною площею 264.8 кв. м.; споруда, фізико-оздоровчий комплекс тир «В», загальною площею 1085,8 кв. м.; споруда, павільйон КПП «Г», загальною площею 31.2 м. кв.; споруда, павільйон «Д», загальною площею 460 кв. м., споруда, гаражі «Є», загальною площею 288.1 кв.м.; споруда павільйон (адміністративне та побутові приміщення «Ж», загальною площею 45.2 м. кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ).
В ході проведення досудового розслідування допитаний юрисконсульт ТзОВ «Спортивні споруди» «Схід» ОСОБА_5 який дав покази, відповідно до яких, ДП «Виробниче об`єднання «Київський Радіозавод» неодноразово зверталось в судовому порядку до суду щодо визнання права повного господарського відання на вказані об`єкти нерухомості, що були продані ліквідатором та примусового виселення громадської організації «Спортивний клуб «Схід», який знаходиться в даних приміщеннях та здійснює догляд за збереженням майна у вказаних приміщеннях, однак судами ДП «Виробниче об`єднання «Київський Радіозавод» відмовлено у позовних вимогах. На даний час, приміщення власники нерухомого майна не займають, а також нових власників приміщень представники громадської організації ніколи не бачили.
Також, досудовим розслідування встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 04.12.12 (справа № 4/440) у задоволені зустрічного позову ДП «Виробниче об`єднання «Київський Радіозавод» в частині визнання права повного господарського відання та в частині зобов`язання КП «Київське міське БТІ» зареєструвати та оформити право державної власності на праві повного господарського відання на вказані об`єкти нерухомості було відмовлено. Вказане рішення Господарського суду м. Києва було предметом розгляду в апеляційному та касаційному порядку та залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2013 та Постановою Вищого Господарського суду від 09.04.2013 року.
Крім цього, в зазначених договорах купівлі - продажу нежитлових будівель від 19.05.2016 зазначено, що ухвалою Господарського суду м. Києва підтверджено, що вказані об`єкти нерухомого майна закріплен на праві господарського відання за ДП «Виробниче об`єднання «Київський Радіозавод», включені в ліквідаційну масу.
Однак, відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.09.2010 за заявою «Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку» до виробничого об`єднання «Київський радіозавод» (справа № 15/81) розглядались клопотання ліквідатора виробничого об`єднання «Київський радіозавод» щодо продовження строку ліквідаційної процедури та продовження повноваження ліквідатора боржника, приєднання до матеріалів справи № 15/81 попереднього звіту про роботу ліквідатора.
Таким чином, посилання у вказаних договорах купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19.05.2016 на ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.09.2010, як підставу визнання права повного господарського віддання на вказані об`єкти нерухомості за «Виробничим об`єднанням «Київський радіозавод» (продавця) є безпідставним, оскільки питання щодо визнання права повного господарського відання та оформлення права державної власності на праві повного господарського відання на вказані об`єкти нерухомості Господарським судом м. Києва не розглядалось.
Таким чином, ліквідатором ДП «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» ОСОБА_4 незаконно, всупереч рішення Господарського суду м. Києва від 04.12.12, за відсутності права повного господарського відання за вказаними об`єктами нерухомого майна, а відповідно права розпорядження, підписано та скріплено мокрою печаткою договори купівлі продажу нежилих приміщень від 19.05.2016, на підставі яких здійснено відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна. .
Об`єкти нерухомого майна, а саме споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , м. Київ, вул. Бориспільська, 10, м. Київ, вул. Привокзальна, 12-А визнані у кримінальному провадженні, як речові докази. Враховуючи викладене, з метою встановлення істини по даному кримінальному провадженні, запобігання можливості відчуження та збереження речових доказів у справі, виникла необхідність у накладенні арешту на нежитлові приміщення, а саме: споруди нежитлової будівлі під літерою «А», загальною площею 4 301,4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська 10; нежитлової будівлі під літерою «А», загальною площею 5 940.8 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська 8; споруди, закритий стрілецький тир « А», загальною площею 1 716.6 кв. м.; споруда, закритий пневматичний стрілецький тир «Б», загальною площею 264.8 кв. м.; споруди, фізико-оздоровчий комплекс тир «В», загальною площею 1085,8 кв. м.; споруди, павільйон КПП «Г», загальною площею 31.2 м. кв.; споруди, павільйон «Д», загальною площею 460 кв. м., споруди, гаражі «Є», загальною площею 288.1 кв. м.; споруда павільйон (адміністративне та побутові приміщення «Ж»), загальною площею 45.2 м. кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою не допущення їх продажу іншим особам.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З метою забезпечення арешту майна, так як існує ризик повторного незаконного відчуження вказаного нерухомого майна, у відповідності до вимог ч.2 ст.172 КПК України прошу розглянути вказане клопотання про арешт майна без повідомлення власників майна, їх представників. В судовому засіданні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4, ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити дане клопотання з підстав викладених у ньому.
В свою чергу, враховуючи положення ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглядати дане клопотання у відсутність інших учасників процесу, та дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України кримінальне провадження, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного.
В силу положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені даною статтею Кодексу.
Клопотання органу досудового розслідування відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Тож, слідчий суддя погоджується з заявником в частині того, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у даній статті цього Кодексу, та зокрема забезпечить виконання завдань такого арешту та досягнення його мети передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів.
За таких обставин, слідчий суддя враховувати правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в :
Накласти арешт на нежитлові приміщення споруди із забороною їх відчуження, а саме: нежитлової будівлі під літерою «А», загальною площею 4 301,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлової будівлі під літерою «А», загальною площею 5 940.8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; споруди, закритий стрілецький тир « А», загальною площею 1716.6 кв.м.; споруда, закритий пневматичний стрілецький тир «Б», загальною площею 264.8 кв. м.; споруда, фізико-оздоровчий комплекс тир «В», загальною площею 1085,8 кв. м.; споруда, павільйон КПП «Г», загальною площею 31.2 м. кв.; споруда, павільйон «Д», загальною площею 460 кв. м., споруда, гаражі «Є», загальною площею 288.1 кв. м.; споруда павільйон (адміністративне та побутові приміщення «Ж»), загальною площею 45.2 м. кв., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна 12- А.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Копія ухвали надіслати слідчому, прокурору, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1