АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження №0003829 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року про повернення обвинувального щодо ОСОБА_7 прокурору, з підстав його невідповідності вимогам КПК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003829 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України повернутий прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт не містить зазначення мотиву вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що зумовило пред`явлення останньому неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право на захист обвинуваченого. Також, обвинувальний акт не містить повного зазначення анкетних даних потерпілого ОСОБА_10 , зокрема, його місце народження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати ухвалу суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального законута призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України, а зазначені судом недоліки не є істотними та не можуть бути перешкодою для подальшого судового розгляду кримінального провадження. Крім того, суд вийшов за межі тих питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, позицію обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення та вважали, що ухвалу суду слід залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.3 ч. ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Так, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 не зазначено мотив і мета вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, причини, які спонукали обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, а також обставини, які передували цьому, стисло та не конкретно викладені обставини кримінального правопорушення.

У зв`язку з зазначеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення, що висунуте ОСОБА_7 свідчить про його неконкретність, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п.«с» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, колегія суддів приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають призначенню судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 у суді першої інстанції.

Крім того, потребують повного викладення й анкетні дані потерпілого ОСОБА_10 , зокрема, його місця народження, що судом зазначено як порушення вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, а тому, не вбачає підстав для її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2016 року про повернення обвинувального щодо ОСОБА_7 прокурору, з підстав його невідповідності вимогам КПК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: