Справа № 738/515/17 провадження № 11-кп/795/617/2017 Категорія - в порядку КПК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з Менською виправною колонією №91 справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2017 року,

з участю:

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області 12 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі статті 82 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_8 вказав, що розглянута судом характеристика не відповідає його особистості, через неприязні відносини з працівником установи. Зазначив, що внутрішній режим установи не порушує, стягнень не має, співробітники виробництва до нього претензій не мають, трудові обов`язки виконує, із-за захворювань не може виконувати фізичні вправи але активно приймає участь у виховних та культурно-масових заходах установи.

Як встановив місцевий суд, засуджений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про заміну більш м`яким покаранням невідбуту частину покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Днвпропетровської області від 26.03.2015 року, яким ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за частиною 2 статті 260 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Відповідно до ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 29 грудня 2014 року по 27 липня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, врахувавши особу засудженого, його поведінку за весь час відбування покарання, не встановив в поведінці засудженого динаміки, яка б свідчила про те, що він став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просив скасувати рішення місцевого суду та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати статтю 82 КК України, думку прокурора, котрий просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали судової справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 05 квітня 2016 року до Менського районного суду Чернігівської області звернувся засуджений ОСОБА_6 з клопотанням, в якому порушив питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі статті 82 КК України (а.с.1).

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року, ОСОБА_6 був засуджений за частиною 2 статті 260 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців (а.с.15-16).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року, вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишений без змін (а.с.17-18).

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від

15 лютого 2016 року ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 29 грудня 2014 року по 27 липня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с.19-20).

Частиною третьою статті 82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 537 КПК України, під час виконання вироків суд зокрема має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до характеристики від 11 квітня 2017 року, яка мається в матеріалах провадження, ОСОБА_6 перебуває в місцях позбавлення волі з 31 грудня 2014 року. За час перебування в Харківському СІЗО порушення встановленого порядку не допускав, до праці не залучався, заохочень не мав.

За час перебування у Менській ВК № 91, з 13 березня 2015 року, ОСОБА_6 характеризується наступним чином: порушення порядку відбування покарання не допускає, проте дотримується під контролем, здатності до самокерованої поведінки не проявляє, розпорядку дня дотримується, стягнень не має.

Залучався на громадських засадах до робіт по заготівлі дров для БПК згідно поданих ним заяв з 21.09.2015 року по 18.03.2016 року, до роботи ставився посередньо, заохочень не мав.

На виробництві установи був працевлаштований робітником швейної дільниці з 12.04.2016 року згідно наказу № 20 по 16.08.2016 року, звільнений за власним бажанням, до роботи відносився посередньо. Сумлінного ставлення до праці не проявляв, заохочень не мав.

Культурно-масові заходи виховного, пізнавального та розважального характеру не відвідує, реагує на них негативно. Залучений за програмою диференційного індивідуального виховного впливу «Фізкультура і спорт», дану програму не реалізовує.

До представників адміністрації відноситься з зневагою. Ставиться зверхньо, постійно висловлює невдоволення режимними вимогами та умовами утримання засуджених (а.п.21-23).

Згідно повідомлення Спостережної комісії Менської районної державної адміністрації № 07-04/62 від 10.04.2017 року засуджений ОСОБА_6 до спостережної комісії з клопотанням щодо застосування відносно нього пільги у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, не звертався (а.п.13).

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги засудженого про незаконність ухвали місцевого суду не заслуговують на увагу.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2017 року, залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4