11-кп/775/242/2017(м)
241/1893/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарях судового засідання ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

за участю захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000570 від 02 жовтня 2016 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 на ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч.1 КК України на підставі ст.309 ч.4 КК України. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України на підставі ст.284 ч.2 п.1 КПК України закрито,-

в с т а н о в и л а:

ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року ОСОБА_8 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.309 ч.1 КК України на підставі ст.309 ч.4 КК України, вчиненого при наступних обставинах:

ОСОБА_8 , 02 жовтня 2017 року о 13-00 годині, діючи умисно, переслідуючи мету незаконного придбання наркотичних засобів без мети збуту, знаходячись в Лівобережному районі м. Маріуполя, незаконно придбав у невстановленої досудовим слідством особи, шприц об`ємом 2 мг, в середині якого знаходилася рідина масою 1,417 грама, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, в перерахунку на суху речовину складає 0,044 грама.

Того ж дня, 02.10.2016 близько 16:30 години ОСОБА_8 , знаходячись біля блокпосту, розташованого біля м. Маріуполя на автодорозі Маріуполь-Урзуф, був зупинений працівниками поліції, які в ході проведення поверхневого огляду особистих речей ОСОБА_8 , виявили та вилучили шприц об`ємом 2 мг, в якому знаходилася рідина масою 1,417 грама, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, в перерахунку на суху речовину складає 0,044 грама.

Не погодившись із судовим рішенням, заступник прокурора прокуратури Донецької області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд провадження в суді.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд, закриваючи провадження по справі у зв`язку з проходженням курсу лікування ОСОБА_8 від наркотичної залежності, не перевірив, чи страждав обвинувачений наркотичною залежністю, чи потребував лікування від неї, чи не мав він наміру у такий спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності, як це рекомендовано в Постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 р. «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів».

Прокурор послався на те, що ОСОБА_8 навмисно, з метою уникнення кримінальної відповідальності, звернувся до медичного закладу за лікуванням від наркоманії. Вважає, що обвинувачений зробив це, не переслідуючи мету вилікуватись від наркоманії, якою він не страждає, а з метою у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, оскільки він розпочав лікування 29 листопада 2016р., тобто вже після повідомлення про підозру та направлення обвинувального акту до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила ухвалу суду скасувати й призначити новий розгляд у суді першої інстанції, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 , які відстоювали законність і обґрунтованість судового рішення, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, були предметом ретельної перевірки та дослідження під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , висновки суду у спростування аргументів, наведених обвинуваченням, стосовно неможливості застосування ст.309 ч.4 КК України щодо ОСОБА_8 були змістовно та докладно мотивовані в ухвалі суду.

При постановлені рішення суд керувався ст.309 ч.4 КК України, якою особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ст.309 ч.1 КК України.

На думку колегії судів прокурор в апеляційній скарзі не навів переконливих доводів щодо того, що ОСОБА_8 не потребував лікування від «наркоманії», через те, що такий діагноз не підтверджений належним чином, «вимушено» звернувся у листопаді 2016 року за лікуванням до нарколога з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Виходячи зі змісту ст.309 ч 4 КК України не передбачено інших варіантів судових рішень при встановленні навіть тільки початку лікування особи, та формально достатньо лише звернення особи до лікувального закладу за допомогою. Ця норма кримінального закону діє за умови, що особа притягається до кримінальної відповідальності за ст.309 КК України вперше і при відсутності інших обтяжуючих кваліфікуючих ознак. Такі поняття як «добровільність» і «вимушеність» звернення особи за наданням медичної допомоги є сугубо оціночними і не тлумачаться діючими КК та КПК України. Встановлення такого діагнозу як «наркоманія», «синдром залежності від наркотичних речовин» безумовно потребує медичного підтвердження та у більшій частині ґрунтується на суб`єктивних даних отриманих лікарем або лікарською комісією від особи, яка звернулася за медичною допомогою. Проте, до обставин, що визначені як обов`язкові для проведення експертизи згідно ст.242 ч.2 КПК України встановлення певних захворювань, діагнозів, в тому числі і таких як «наркоманія» не віднесено.

Крім того, виходячи з диспозиції ст.309 КК України та загального правового змісту ст.309 ч.4 КК України не вбачається, який час особа повинна вживати наркотичні засоби, якого рівня наркотична залежність повинна у неї бути для того, щоб вона могла добровільно звернутися за лікуванням до нарколога, що, на думку колегії суддів, зумовлює можливість добровільного звернення особи за лікуванням за своїм суб`єктивним ставленням до цієї проблеми у будь-який час.

Аналізуючи апеляційні доводи прокурора, колегія суддів також вважає, що момент звернення особи до лікувального закладу під час досудового слідства, наявність підозри, обвинувального акта, судовий розгляд кримінального провадження до постановлення судового рішення не являються критерієм оцінки «добровільності» або «вимушеності з метою уникнення від кримінальної відповідальності» звернення до лікувального закладу та початку лікування від наркоманії. Обставини звернення особи за лікуванням від наркоманії оцінюються судом в сукупності з медичними висновками лікарів, іншими даними про особу обвинуваченого, чинниками, які утримують його від подальшої протиправної поведінки, родинними та соціальними факторами, які існують у житті обвинуваченого.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на необхідність аналізу судом цих обставин звернення обвинуваченого до лікувального закладу обумовлена рекомендаціями, викладеними в п.23 Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 28.04.02 р. «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», яких на думку колегії суддів, суд додержався у повному обсязі.

Суд, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності керувався ст.1 Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними" від 15.02.1995 року якою дано поняття особи, хворої на наркоманію. Нею визнається особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз "наркоманія". Під наркоманією у цьому Законі розуміють психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною.

Відповідно до п.6 «Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами» медичним обстеженням особи, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами, вважається її обстеження в стаціонарних умовах за направленням лікаря-нарколога після проведеного медичного огляду з метою підтвердження (або не підтвердження) встановленого лікарем-наркологом діагнозу "наркоманія" чи "токсикоманія".

На думку колегії суддів суд обґрунтовано поклав в основу прийнятого рішення встановлені в суді обставини, а саме те, що ОСОБА_8 був взятий на профілактичний нагляд в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» у 1998 року, тобто задовго до виникнення обставин, викладених в обвинуваченні.

Виходячи з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 пройшов стаціонарне лікування в наркологічному відділенні з 29 листопада 2016р. по 20 грудня 2016р., лікування проходив добровільно. Остаточний діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотиків, синдром залежності. Додаткового підтвердження ЛКК діагнозу після стаціонарного обстеження не потребує.

Наведені обставини хвороби та лікування обвинуваченого, його медичний діагноз - «наркоманія», період лікування, застосовані при лікуванні медичні препарати, медичні висновки, підтверджуються письмовими матеріалами справи, на які послався суд в ухвалі, а саме листом КЛПУ ГБ №7 від 20.12.2016 року за № 2085 (а.с 17,59). Підстав ставити під сумнів наведені медичні документи прокурор в апеляційній скарзі не наводить та колегія суддів не вбачає.

З наведених обставин в сукупності вбачається, що обвинувачений добровільно звернувся до лікувального закладу та розпочав лікування від наркоманії, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши факт добровільного звернення обвинуваченого до лікувального закладу, прийшов до обґрунтованого висновку про добровільність проходження обвинуваченим лікування і необхідності у цьому лікуванні, обґрунтовано застосував положення ст.309 ч.4 КК України, звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності в порядку ст.285 ч.1, ст.286 ч.1,4 КПК України та закрив кримінальне провадження щодо нього.

Апеляційні твердження прокурора, на думку колегії суддів, не спростовують наведених висновків і не містять підстав для скасування ухвали суду.

Доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, про те,що суд в порушення вимог кримінального процесуального закону не стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 документально підтверджені витрати у розмірі 351,84 гривень за проведення судово-хімічної експертизи, не заслуговують на увагу.

Дійсно, судове рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України не є реабилитирующим, але відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у випадку ухвалення обвинувального вироку.

В даному випадку ОСОБА_8 був звільнений від кримінальної відповідальності та провадження було закрито, у зв`язку з чим суд обґрунтовано зазначив , витрати на суму 3451,84 гривні при проведенні хімічної експертизи компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України на підставі ст.309 ч.4 КК України, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України на підставі ст.284 ч.2 п.1 КПК України закрито, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її оголошення.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3