У х в а л а

15 травня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2, розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_1 Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий суддя Солом'янського районного суду м. Києва ухвалою від 27 січня 2016 року задовольнив скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 на бездіяльність заступника Генерального прокурора України у кримінальному провадженні № 0000207, скасував постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_3 від 29 грудня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000207 від 21 лютого 2015 року, та зобов'язав уповноваженого прокурора у зазначеному кримінальному провадженні вчинити дії, визначені пунктом 1 частини другої статті 283, пунктом 2 частини першої, частиною четвертою статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у частині підозри ОСОБА_1 та протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді прийняти постанову про закриття кримінального провадження № 0000207. Постановлено також зобов'язати уповноважену особу Генеральної прокуратури України протягом 24 годин з моменту прийняття постанови про закриття зазначеного кримінального провадження внести до ЄРДР відомості про закриття.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою судді від 30 червня 2016 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 26 січня 2017 року касаційну скаргу прокурора на ухвалу апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження залишив без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року - без зміни.

У заяві заступник Генерального прокурора України порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Заявник вважає, що має місце неоднакове застосування кримінальної процесуальної норми, яка міститься у пунктах 1, 2, 17 частини першої статті 7, частині першій статті 303, частині третій статті 307, частині першій статті 309, частині четвертій статті 399 КПК.

На обґрунтування неоднакового правозастосування до заяви додано копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року та 14 березня 2017 року.

Заявник просить скасувати ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 12 травня 2016 року в цій справі відкрито провадження з метою її розгляду Верховним Судом України, у зв'язку з чим необхідно здійснити передбачені законом підготовчі дії, у тому числі, звернутися до відповідних фахівців Науково-консультативної ради при Верховному Суді України стосовно підготовки наукового висновку.

Частина перша статті 303 КПК містить перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

У частині другій статті 307 КПК передбачено можливі рішення слідчого судді за наслідками розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, у тому числі, постановлення ухвали про зобов'язання вчинити певну дію.

Згідно з частиною першою статті 110 КПК процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Закриття кримінального провадження є однією із форм закінчення досудового розслідування.

Відповідно до частини другої статті 283 КПК прокурор зобов'язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Обставини, у разі встановлення яких закривається кримінальне провадження, визначені у частині першій статті 284 КПК.

Згідно з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Із положень пунктів 15 та 19 частини першої статті 3, частини першої статті 36 КПК убачається, що прокурор - це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, та діє у межах своїх повноважень. Він є стороною кримінального провадження з боку обвинувачення та здійснює свої повноваження відповідно до вимог КПК.

Викладене потребує наукового обґрунтування з таких питань:

1. Чи відноситься до переліку рішень, які може бути оскаржено під час досудового розслідування, постанова прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження?

2. Чи в межах компетенції слідчого судді під час здійснення судового контролю за дотриманням права, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні за наслідками розгляду таких скарг постановити ухвалу, якою зобов'язати вчинити дії, які входять виключно до повноважень слідчого або прокурора, у тому числі, прийняти постанову про закриття кримінального провадження?

3. За таких умов визначення підстав закриття кримінального провадження віднесено до компетенції суду чи прокурора?

4. У разі постановлення слідчим суддею рішення поза межами його компетенції або рішення, яке взагалі не передбачено кримінальним процесуальним законом, і воно не зазначено у переліку статті 309 КПК, чи можна його вважати таким, що не підлягає апеляційному оскарженню у розумінні частини четвертої статті 399 КПК?

На підставі наведеного, керуючись статтями 452 КПК,

у х в а л и л а:

Витребувати матеріали справи за скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 на бездіяльність заступника Генерального прокурора України ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000207 та матеріали касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року.

Направити копію ухвали до Солом'янського районного суду м. Києва та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Справу розглянути у відкритому судовому засіданні.

Доручити членам Науково-консультативної ради при Верховному Суді України, які є фахівцями у галузі кримінального процесуального права, підготувати науковий висновок із зазначених вище питань.

Копію ухвали разом із копією заяви про перегляд судових рішень та копіями доданих до неї документів надіслати до Науково-консультативної ради при Верховному Суді України.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_5