Номер провадження: 11-кп/785/614/17
Номер справи місцевого суду: 511/2843/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.03.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000736 від 23.06.2015 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна Одеської області, громадянина України, з повною середньо - технічною освітою, офіційно не працюючого, у цивільному шлюбі, маючого статус віч-інфікованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 18.04.2007 року Приморським районним судом м. Одеси за ст.185 ч.3 КК України, ст.69 КК України до 1 року 6 місяців 8 днів позбавлення волі, звільнений 18.04.2007 року по відбуттю строку покарання;
- 17.11.2009 року Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.309 КК України до арешту на срок 5 місяців 5 днів, звільнений 20.11.2009 року по відбуттю строку покарання;
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1, ч.2 ст.187 КК України, повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків,-

встановив
Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000736 від 23.06.2015 року,органами досудового слідства ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1, ч.2 ст.187 КК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору для виправлення помилок, суд мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті викладено лише перелік фактичних обставин, які встановлені органами досудового слідства та не зазначено формулювання обвинувачення, що свідчить про те, що обвинувачення цій особі у встановленому законом порядку висунуто не було.
Крім того, на думку місцевого суду, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому кримінальний злочин, є безпідставним, оскільки обвинувачення останньому висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті.
Разом з цим, місцевий суд в оскаржуваному рішенні зазначив:
- що всупереч вимогам кримінального процесуального закону України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не містить належних анкетних відомостей щодо останнього;
- на адресу місцевого суду надійшов для розгляду не оригінал обвинувального акту, а його ксерокопія, що не відповідає вимогам закону та є перешкодою для призначення справи до розгляду;
- згідно обвинувального акту встановлено розмір шкоди, який становить 12280 грн. та зазначено, що потерпілим відшкодовано матеріальний збиток в розмірі 80 грн, що є незрозумілим, оскільки з обвинувального акту вбачається, що по вказаному кримінальному провадженню наявні три потерпілих, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , потерпілі до суду не з`являються та тому кому відшкодовані збитки встановити не надається можливим.
Не погоджуючись з прийнятим районним судом рішенням, на зазначену ухвалу прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення, прокурор порушує питання щодо її скасування.

В обґрунтування свої доводів прокурор послався на те, що наведені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Просить скасувати ухвалу суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у повному обсязі та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвалу суду необхідно залишити без змін, за наступних підстав:

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Крім того, зазначеною статтею передбачений порядок складання обвинувального акту, зазначені відомості, які повинні міститися в ньому та які додатки повинні бути долученими до нього.

Із наведених положень кримінального процесуального закону вбачається, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків викладені в ст.291 КПК України, а відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

Апеляційним судом встановлено, що за результатами підготовчого судового засідання районний суд прийшов до вірного висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України.Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України,є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як містить в собі лише перелік обставин при яких були скоєні кримінальні правопорушення, які встановлені органами досудового слідства, але після цього не містить формулювання обвинувачення, як того вимагає ст. 291 КПК України.

З огляду на це суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що згідно обвинувального акту ОСОБА_8 взагалі не має статусу обвинуваченого, так як за цим процесуальним рішенням, у якому відсутнє формулювання конкретного обвинувачення. він залишився у статусі підозрюваного.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджала судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , якому у встановленому законом порядку обвинувачення висунуте не було, оскільки воно, в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті, а тому суд першої інстанції не мав можливості розглянути такий обвинувальний акт і обґрунтовано повернув його прокурору для усунення недоліків.

Також необхідно погодитись з висновком суду першої інстанції з приводу того, що органами досудового розслідування, при складані обвинувального акту порушені вимоги п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, так як обвинувальний акту у даному кримінальному провадженні не містить належних анкетних відомостей щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки дійсне місце проживання /або перебування/ обвинуваченого не встановлено, а як самостійно було встановлено судом, останній перебував під вартою з 19.08.2015 року, що вказує на те, що сторона обвинувачення самоусунулася від здійснення заходів щодо встановлення місця фактичного перебування та надання відомостей про місцеперебування обвинуваченого.

Реєстр матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_8 також не містить свідчень про можливе місце мешкання обвинуваченого, або данні про те коли, яким судом та який запобіжний захід обрано відносно нього.

При цьому слід звернути увагу, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 надійшов на розгляд Роздільнянського районного суду Одеської області, а згідно запису у супровідному листі прокуратури Роздільнянського району обвинувачений рахується за Приморським райсудом м. Одеси, що унеможливлює присутність обвинуваченого в судовому засіданні.

Також слід погодитись з висновком суду першої інстанції про неможливість розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , який представлено суду в ксерокопії, а не в оригіналі, що є порушенням ст. 291 КПК України, так як ксерокопія не може бути визнала документом в належній формі за якою можна прийняти судове рішення відносно обвинуваченої особи, для якої за результатами судового розгляду настають передбачені законом правові наслідки.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим посилання суду першої інстанції на недоліки обвинувального акту відносно ОСОБА_8 в частині вказівки про часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілим у розмірі 80 гривень, так як у даному кримінальному провадженні є три потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які до суду не з`являються, а тому з`ясувати кому з них, яким чином та скільки відшкодовано збитків не представляється можливим.

На підставі вищевказаного апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне та обґрунтоване рішення про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків і тому, з урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає підстав, передбачених ст.409 КПК України, для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали районного суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив
Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.03.2017 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000736 від 23.06.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1, ч.2 ст.187 КК України - залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 . ОСОБА_13 .