Справа № 495/398/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області колегіально у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0000092 відносно:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

смт. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, раніше не судимого, не одруженого, колишнього оператора-розвідника відділення артилерійської розвідки взводу управління військової частини НОМЕР_1 , гранатометника-водія 3 розрахунку 3 гаубичної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_2 , в теперішній час матроса військової частини НОМЕР_1 , українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого,

обвинувачений ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 410 КК України, при наступних обставинах:

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»» від 17 березня 2014 року №1126-VII. Згідно пункту 8 цього Указу, він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України. Закон України від 17 березня 2014 року №1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»» набрав чинності з дня його опублікування, а саме 18 березня 2014 року.
Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період, який діє по теперішній час.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_7 №23 від 12 липня 2016 року матроса ОСОБА_4 зараховано до списків військової частини та призначено на посаду оператора-розвідника відділення артилерійської розвідки взводу управління.
Обвинувачений ОСОБА_4 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний:
?свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
?беззастережно виконувати накази командирів (начальників);
?виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
?виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями;
?неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові;
?сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники);
?бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;
?вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
?дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 12 червня 2013 року, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Згідно ст. 3 вищевказаного Закону, військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
Обвинувачений ОСОБА_4 в порушення вищевказаних вимог Законів та Статутів вчинив кримінально-каране діяння проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин), відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 410 КК України за наступних обставин.

Так, на території військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою:

АДРЕСА_3 , розміщується парк автомобільної техніки військової частини, де в одному з автомобільних боксів було обладнано місце для зберігання комплектів для індивідуального захисту шкіри тіла людини від бойових отруйних речовин та радіоактивного пилу загальновійськових захисних комплектів (далі за текстом ЗЗК), до кожного з яких входить плащ захисний ОП-1М, панчохи захисні, рукавиці захисні БЛ-1М, протигаз ПМГ.

Від початку проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , постійно перебуваючи на території військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , виконуючи службові обов`язки на вказаній території військової частини, обвинувачений ОСОБА_4 достовірно знав про зберігання ЗЗК на території парку в одному з автомобільних боксів, у зв`язку з чим в один із днів серпня 2016 року у нього виник злочинний умисел на викрадення іншого військового майна ЗЗК.

Обвинувачений ОСОБА_4 в один із днів в кінці серпня 2016 року, приблизно о 23 годині знаходячись на території військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , з метою особистого незаконного збагачення, всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не домовляючись ні з ким заздалегідь про спільне вчинення протиправних дій, вирішив вчинити викрадення іншого військового майна військової частини НОМЕР_1 ЗЗК. З цією метою обвинувачений Доброницький прибув до автомобільного боксу, в якому було обладнано місце для зберігання ЗЗК, де відкривши декілька ящиків та засвідчившись, що в них знаходяться ЗЗК, взяв 2 поліетиленові мішки в які, таємно від оточуючих, керуючись корисливим мотивом, помістив 10 плащів захисних ОП-1М та 10 пар панчіх захисних.

Обвинувачений ОСОБА_4 пересвідчившись, що його незаконні дії ніхто із військовослужбовців не помітив, переніс складені ним у 2 мішки

10 плащів захисних ОП-1М та 10 пар панчіх захисних до паркану, розташованого за автомобільними боксами військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , де перекинув їх через паркан, таким чином отримав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим вчинив викрадення військовослужбовцем іншого військового майна в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Одразу після цього, обвинувачений ОСОБА_4 в ході телефонної розмови попросив свого співслужбовця матроса ОСОБА_8 , який не був ознайомлений із злочинним наміром обвинуваченого ОСОБА_4 , прибути до вказаного ним місця, де знаходилися 2 мішки з викраденим майном принести за адресою їх мешкання в гуртожитку, а саме: АДРЕСА_4 , що останній і зробив.

Наступного дня викрадені обвинуваченим ОСОБА_4 10 плащів захисних

ОП-1М та 10 пар панчіх захисних на прохання останнього були реалізовані матросом ОСОБА_8 у м. Одесі невстановленому чоловіку за грошову винагороду в сумі 600 (шістсот) гривень. Вказані грошові кошти у повній сумі матросом ОСОБА_8 по поверненню до м. Білгород-Дністровський Одеської області були передані обвинуваченому ОСОБА_4 .

Продовжуючи свій злочинний умисел на викрадення ЗЗК, обвинувачений ОСОБА_4 в один із днів на початку вересня 2016 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, приблизно о 21 годині знаходячись на території військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 у обладнаному місці автомобільного боксу для зберігання ЗЗК, що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , з метою особистого незаконного збагачення, всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не домовляючись ні з ким заздалегідь про спільне вчинення протиправних дій, діючи таємно від оточуючих, керуючись корисливим мотивом, помістив у 3 поліетиленові мішки 10 плащів захисних ОП-1М, 10 пар панчіх захисних, 20 пар рукавиць захисних БЛ-1М та 20 протигазів ПМГ.

Надалі, обвинувачений ОСОБА_4 пересвідчившись, що його незаконні дії ніхто із військовослужбовців не помітив, переніс складені ним у 3 мішки

10 плащів захисних ОП-1М, 10 пар панчіх захисних, 20 пар рукавиць захисних БЛ-1М та 20 протигазів ПМГ до паркану, розташованого за автомобільними боксами військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , де перекинув їх через паркан, таким чином отримав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим вчинив викрадення військовослужбовцем іншого військового майна в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

По сплину декількох днів після вчинення викрадення 10 плащів захисних ОП-1М, 10 пар панчіх захисних, 20 пар рукавиць захисних БЛ-1М та 20 протигазів ПМГ, обвинуваченим ОСОБА_4 вказане майно було реалізоване у м. Білгород-Дністровський Одеської області невстановленому чоловіку за грошову винагороду в сумі 800 (вісімсот) гривень.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №18728/16-53 від 13 січня 2017 року вартість викрадених обвинуваченим ОСОБА_4 20 плащів захисних ОП-1М, 20 пар панчіх захисних, 20 пар рукавиць захисних БЛ-1М та 20 протигазів ПМГ станом на 05 вересня 2016 року становила 5740 00 (п`ять тисяч сімсот сорок) гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.410 Кримінального кодексу України, а саме: викрадення військовослужбовцем іншого військового майна в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_4 відносно фактичних обставин кримінальних правопорушень, оскільки вони ніким не оспорюються та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході досудового слідства та судового розгляду свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 410 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Судом обвинуваченому ОСОБА_4 було роз`яснено зміст ст. 349 ч. 3 КПК України про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження.

Обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.410 ч.3 КК України визнав повністю, і показав суду, що дійсно діючи з метою особистого незаконного збагачення, всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не домовляючись ні з ким заздалегідь про спільне вчинення протиправних дій, діючи таємно від оточуючих, керуючись корисливим мотивом, знаходячись у автомобільному боксі, в якому було обладнано місце для зберігання загальновійськових захисних комплектів, що на території військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , яке дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , в один із днів в кінці серпня 2016 року, приблизно о 23 годині, викрав військове майно 10 плащів захисних ОП-1М, 10 пар панчіх захисних та в один із днів на початку вересня 2016 року, приблизно о 21 годині викрав військове майно 10 плащів захисних ОП-1М, 10 пар панчіх захисних, 20 пар рукавиць захисних БЛ-1М та 20 протигазів ПМГ, тобто загальною кількістю 20 плащів захисних ОП-1М, 20 пар панчіх захисних, 20 пар рукавиць захисних БЛ-1М та 20 протигазів ПМГ, які за допомогою співслужбовця матроса ОСОБА_9 було частково реалізовано в м. Одеса, а потім він самостійно реалізував в м. Білгород-Дністровський невідомій особі, отримання грошових коштів витратив на особисті потреби, проте що майно здобуто злочинним шляхом, він співслужбовцю ОСОБА_10 не повідомляв. У скоєному щиро розкаявся. Просить врахувати, що він добровільно повідомив про скоєння кримінального правопорушення.

Оцінюючи докази у сукупності суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_4 у інкримінованому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ст. 410 ч.3 КК України викрадення військовослужбовцем іншого військового майна в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повідомлення про скоєння кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_4 кримінального обвинувачення, суд вважає за необхідне вирішити питання про призначення покарання обвинуваченому.
Оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні об`єктивні докази суд приходить до впевненості про обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_4 обвинувачення за ч.3 ст. 410 КК України та приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані характеризуючи особу обвинуваченого, який за місцем проходження служби характеризується посередньо, є військовослужбовцем строкової служби, не одружений, раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, щиро розкаявся у скоєному.

Враховуючи вищевикладене та пом`якшуючі вину обвинуваченого обставини, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, суд вважає можливим обрати у відношенні обвинуваченого покарання не пов`язане з позбавленням волі, із застосування до нього покарання з випробуванням, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Судові витрати на залучення експертів вартість проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 1761,60 грн слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Цивільний позов прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України , в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в розмірі 5740,00 грн є обґрунтованим та підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави в особі Міністерства оборони України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 370, 374, 392, 395, 368, 370, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 410 ч.3 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий термін у 2 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки:

-не залишати місце проживання без дозволу командира військової частини НОМЕР_1 , а після проходження строкової військової служби без дозволу органу пробації по місцю проживання;

-повідомляти про зміну місця проживання командира військової частини НОМЕР_1 , а після проходження строкової військової служби орган пробації за місцем проживання;

- періодично з`являтись для реєстрації до командира військової частини НОМЕР_1 , а після проходження строкової військової служби - орган пробації за місцем проживання.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , а після проходження строкової військової служби орган пробації за місцем проживання.
Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не обирався.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експертів вартість проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 1761,60 грн .

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави в особі Міністерства оборони України шкоду заподіяну державі в розмірі 5740,00 грн.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3