У Х В А Л А
22.12.2016 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Досудовим слідством установлено, що Досудовим розслідуванням установлено, що 20.12.2016, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_6 , не маючи права керувати транспортними засобами будь-яких категорій, приступив до керування власного автомобіля «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_1 , та почав здійснювати рух, порушивши п. 2.1 «а» «Правил дорожнього руху» України.

В той же день, приблизно о 16:40 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_1 , в темний час доби, при достатній видимості, в умовах вологої проїзної частини, здійснював рух по вул. Генерала Петрова з боку вул. Космонавтів в напрямку вул. Варненська, зі швидкістю 40-50 км/г.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти буд. № 9 вул. Генерала Петрова, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», ОСОБА_6 був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну.

При об`єктивній можливості бачити дорожні знаки, дорожню розмітку та малолітнього пішохода, що починає перехід в межах пішохідного переходу, ОСОБА_6 не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу, не зупинився, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, які переходять проїзну частини і для яких може бути створена перешкода чи небезпека для руху, не надав останньому перевагу в русі, допустивши при цьому порушення вимог п.п. 2.3 «б», 18.1 «Правил дорожнього руху» України, внаслідок чого, допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_7 , який здійснював рух по пішохідному переходу в темпі середнього кроку, зліва на право, за ходом руху керованого ОСОБА_6 автомобіля.

В результаті зазначеної ДТП малолітній пішохід ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Крім того, 20.12.2016 приблизно о 16:40 год. у ОСОБА_6 , після скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди на а/м «Toyota Corolla», р/н НОМЕР_1 , напроти буд. № 9 вул. Генерала Петрова в м. Одесі, виник раптовий злочинний умисел на не надання допомоги особі, яку він своїми діями поставив в безпечне для життя положення, та зникнення з місця вчиненого злочину з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Так, у зазначений день та час ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, у порушення вимог п. 2.10 «Правил дорожнього руху» України, навмисно не зупинився на зазначеному автомобілі, й не залишився на місці події, заходів для надання медичної допомоги потерпілому не прийняв, швидку медичну допомогу для надання допомоги потерпілому не викликав, в органи міліції про дорожньо-транспортний випадок не повідомив, прізвища й адреси очевидців події не записав, заходів до забезпечення схоронності слідів події не прийняв, а зник з місця пригоди, чим залишив без допомоги потерпілого малолітнього пішохода ОСОБА_7 , що перебував у небезпечному для життя положенні, і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпомічного стану, хоча ОСОБА_6 повинен був надати йому допомогу, при тому, що сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Таким чином, установлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, а також завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України підозрюється: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, українець, громадянин України, з середньою освітою, тимчасово не працюючий, не одружений, не судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якому 21 грудня 2016 року повідомлено про підозру у вчиненні вказаних злочинів.

Вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця ДТП від 20.12.2016 та схемою до нього, показами затриманого ОСОБА_6 , показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , рапортом працівників УПП у м. Одесі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Підозрюваний ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, одне з яких, хоча і має форму необережності, але є тяжким, та за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а інше умисне, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 2 років.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , не маючи права управління транспортними засобами сів за керування автомобіля та допустив вчинення вказаної дорожньо-транспортної події, що дає достатні підстави вважити, що ОСОБА_6 , може знову приступити до керування транспортними засобами без відповідного дозволу та допускати інші порушення ПДР України, що може спричинити небезпеку іншим учасникам дорожнього руху та призвести до вчинення злочинів.

Крім того, беручи до уваги те, що після вчинення попереднього злочину ОСОБА_6 , з метою уникнення покарання зник з місця його вчинення, вчинивши при цьому інший злочин, що дає підстави вважати про його можливість знову допустити вчинення злочинів, незаконно впливати на потерпілих, свідків, а у подальшому зникнути та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що вказує на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, що свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням, про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання в повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інший злочин.

Підозрюваний ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на те, що доказів наявності ризиків немає, ОСОБА_6 покинув місце ДТП, так як перебував у стресовому стані. ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, оскільки він проживає разом з батьками, його цивільна дружина вагітна, він виховує неповнолітню дитину, допомагає сестрі, яка хворіє хронічними захворюваннями, позитивно характеризується. Підозрюваний ОСОБА_6 пояснив суду, що залишив місце ДТП, так як перебував у стресовому стані.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, один з яких карається позбавленням волі на строк до 8 років, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні знаходиться на початковому етапі, проводиться першочергові оперативно-слідчі заходи, після вчинення злочину підозрюваний залишив місце ДТП, тому підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків.

Можливість призначення підозрюваному, у разі визнання його виним, покарання у вигляді позбавлення волі, достатньою підставою вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інший злочин.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інший злочин.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, слідчий суддя враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця ДТП від 20.12.2016 та схемою до нього, показами затриманого ОСОБА_6 , показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , рапортом працівників УПП у м. Одесі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

З урахуванням конкретних обставин справи та практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозрюваному ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Зважаючи на положення ч. 3 ст. 183 КПК України, приймаючи до уваги дані про особу підозрюваного та його майновий стан, вважаю за необхідне не визначати розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, оскільки вчинений ОСОБА_6 злочин, спричинив загибель людини.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОУВП-21 УДДВП в Одеській області на 60 діб.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту фактичного затримання особи, тобто з 19:00 години 20.12.2016 року.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію о 19 годині 00 хвилин 20.02.2017 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

22.12.2016