АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3793/16-к Номер провадження 11-кп/786/243/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника колонії ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Божковською виправною колонією УДПтС України в Полтавській області (№16), провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даною ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання адміністрації Божковської виправної колонії №16 в Полтавській області та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації відносно засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою. Засудженого 14.06.2012 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.03.2016 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст. 72 КК України з 01.04.2012 по 02.07.2012, -

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення суд вказав, що засуджений ОСОБА_8 на протязі 4 років відбуття призначеного судом покарання мав 3 заохочення, і лише за період відбуття покарання за лютий-липень 2016 року та в матеріалах особової справи відсутні будь-які дані про його сумлінну поведінку за інший час відбуття покарання, що позбавляє підстав вважати, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці засуджений довів своє виправлення на протязі всього періоду відбуття призначеного покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ставить питання про скасування ухвали суду та просить постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вказує, що працевлаштований та своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення, має заохочення, стягнення не накладалися за час відбування покарання, він характеризується позитивно, дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляції, представника колонії, який просив задовольнити апеляційну скргу, думку прокурора ОСОБА_6 про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав до її задоволення.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув певний строк покарання, призначений судом, в залежності від ступеня тяжкості скоєного ним злочину.

Отже, відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2012 за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.03.2016 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст. 72 КК України з 01.04.2012 по 02.07.2012

На час розгляду районним судом подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 є таким, що відбув більше 2/3 строку призначеного покарання за злочин, що само по собі не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до наявних документів, за період перебування в Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, мав 5 стягнень, накладеними правами начальника слідчого ізолятору.

За час відбування покарання в Прилуцькій виховній колонії характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 04.01.2013 засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у Божковській ВК №16. За час відбування покарання в даній установі до ОСОБА_8 неодноразово застосовувались заходи дисциплінарного впливу, за що він мав 8 стягнень, які є погашеними, однак характер допущених порушень свідчить про систематичне порушення та небажання засудженого поліпшити свою поведінку.

На думку колегії суддів, наявність у засудженого 3 заохочень оголошених правами начальника установи та начальника відділення за період з лютого по липень 2016 року, які стосуються лише періоду його перебування у Божковській ВК №16, з урахуванням усього періоду відбування покарання, що складає більше 4 років не дає достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_8 повною мірою довів своє виправлення протягом усього періоду відбування покарання

Разом з цим, матеріалами особової справи встановлено, що під час перебування у відділенні карантину, діагностики та розподілу Божковської ВК №16 ОСОБА_8 до праці не залучався. По прибуттю до відділення соціально-психологічної служби №4, до якої він розподілений 18.01.2013, ОСОБА_8 не працевлаштований через відсутність виробничих потужностей, згідно відомостей, які містяться в попередній характеристиці на засудженого від 19.10.2015.

Відсутність даних про працевлаштування засудженого ОСОБА_8 станом на 19.10.2015 також підтверджується витягом з протоколу №22 від 19.10.2015 засідання комісії Божковської ВК №16.

На даний момент підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання відсутні, оскільки засуджений повинен довести своє виправлення як сумлінною поведінкою, так і ставленням до праці протягом усього періоду відбування покарання.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду про відмову в задоволенні подання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого є законною і підстав для її скасування немає. Відповідно доводи апеляційної скарги засудженого про необхідність умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання адміністрації Божковської виправної колонії №16 в Полтавській області та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації відносно засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4