Справа № 640/8107/16-к
н/п 1-кс/640/479/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі заявника - ОСОБА_3 ,
Ухвалою слідчого судді від 09.06.2016 року було надано дозвіл на проведення обшуку в нежитлових приміщеннях першого поверху №82, 83, 84, 87, 88а, 89, 91 загальною площею 125, 5 кв.м в літ. А-11 за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідно до інформаційної довідки належать ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» з метою відшукання та вилучення речей та документів, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, зокрема не облікованих грошових коштів.
Відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
При цьому слідчим суддям та суду слід враховувати, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК України покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.
З огляду на те, що поняття «обгрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Зегіез А, № 182).
Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначає, що стосовно осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
ОСОБА_3 не є підозрюваним, обвинуваченим або іншою особою, на майно якої відповідно до КПК України може бути накладено арешт.
Дана стаття передбачає альтернативну санкцію у вигляді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Враховуючи, що метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову, сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Як зазначає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення конфіскації, має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа.
Отже, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження стосовно грошових коштів, що належать ОСОБА_3 не можливе.
По-перше, ОСОБА_3 не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
У судовому засіданні заявник доводи кллопотання підтримав з підстав, викладених у клопотанні.
Процесуальний керівник у кримінальному провадженні - прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій просив клопотання розглянути без його участі, проти його задоволення заперечує (а.с.44).
Слідчий суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_3 , оцінивши надані докази, приходить висновку про те, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.06.2016 накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке вилучене в ході проведення обшуку 14.06.2016 року в нежилих приміщеннях, нежитлових приміщеннях першого поверху №№ 82, 83, 84, 87, 88а, 89, 91, 91а, загальною площею 125,5 кв.м., в літ. «А-11», за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-32).
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження. При тому ч.3 ст. 170 КПК України передбачає, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримано за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя при постановленні ухвали від 17.06.2016 про арешт майна, зазначеного у клопотанні про скасування майна, виходив з того, що слідчим було доведено, що вказане майно, вилучене в ході проведення обшуку 14.06.2016 року в нежилих приміщеннях, нежитлових приміщеннях першого поверху №№ 82, 83, 84, 87, 88а, 89, 91, 91а, загальною площею 125,5 кв.м., в літ. «А-11», за адресою: АДРЕСА_1 , є доказом вчинення кримінального правопорушення, могло використовуватися як засоби та знаряддя кримінального правопорушення та зберегти на собі сліди кримінального правопорушення
На час розгляду даного клопотання ОСОБА_3 не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Матеріалами, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги є тими ж матеріалами, які надані заявником до суду.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що на теперішній час відсутні правові підстави вважати, що відпала потреба в збереженні застосованого ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.06.2016 заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, документів та грошових коштів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1