АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/979/17 Справа № 199/7868/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002940, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначення покарання змінити у зв`язку з невідповідністю покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, та просить його пом`якшити, застосувавши положення ст. 69 КК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за попереднім вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2016 року, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та 1 місяць.
Вирішені питання про речові докази, запобіжний захід, зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбування покарання.
Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, ОСОБА_9 , будучи вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2016 року засудженим за ч. 2 ст. 15 ,ч. 1 ст. 185 КК Україниіз застосуванням положень ст. 75 КК України, в період іспитового строку, 01.10.2016 року приблизно о 15:20 годин, перебуваючи біля будинку № 74а по вул. Калиновій у м. Дніпро, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, відкрито, шляхом ривку заволодів майном потерпілої ОСОБА_10 ланцюжком та підвіскою з металу жовтого кольору загальною вартістю 6.352, 66 грн., спричинивши матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зник.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що покарання, призначене йому оскаржуваним вироком, є надмірно суворим, оскільки суд першої інстанції не врахував належним чином дані про його особу, а саме те, що він раніше не відбував покарання у виправних установах, за місцем проживання характеризується позитивно добре, має на утриманні неповнолітню дитину та цивільну дружину, яка не працює у зв`язку з доглядом за дитиною. Вказує, що з родичів він має тільки літню бабусю, якій допомагає в усіх господарських справах, заподіяна шкода відшкодована та потерпіла претензій до нього не має, вину свої він повністю усвідомив, розкаявся, допомагав у розкритті вчиненого ним злочину та співпрацював з поліцією.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали; думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом першої інстанції і викладених в оскаржуваному вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а отже відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів не знаходить їх достатньо обґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного вироку, при визначенні виду та розміру покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; відсутність обставин, що обтяжують покарання; обставини, що пом`якшують покарання, якими суд визнав щире каяття обвинуваченого, визнання ним вини, повернення викраденого майна потерпілій, сприяння розкриттю злочину і встановленню істини у кримінальному провадженні, наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше судимий за корисливі злочини, вчинив новий тяжкий злочин у період іспитового строку, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно.

Належним чином оцінивши зазначені обставини у сукупності, суд першої інстанції обгрунтовано та з дотриманням вимог закону призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком відповідно до нижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, втім з реальним його відбуванням, а також за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, з чим колегія суддів погоджується зважаючи на те, що це покарання відповідає вимогам закону, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності призначення йому покарання, більш м`якого, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, не є достатньо обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Під час апеляційного провадження не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та одночасно настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що можуть потягти застосування положень ст. 69 КК України, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для призначення цьому обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачене законом.
Крім того, на думку колегії суддів, факт вчинення обвинуваченим нового умисного тяжкого корисливого злочину менше, ніж через два місяці після засудження його за вчинення попереднього злочину, та у період іспитового строку, виключає можливість призначення йому покарання за правилами ст. 69 КК України.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, а саме строк перебування його під вартою з 19 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно, у строк відбування покарання, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4