Ухвала
іменем україни
29 серпня2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000060 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Орілька Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 19 лютого 2015 року о 10 годині, керуючи автомобілем «ВАЗ 211540» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Київській у с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області зі сторони м. Кременчука в напрямку с. Гориславці Кременчуцького району зі швидкістю 73,7-93,5 км/год, наближаючись до розгалуження проїзних частин «Хорол-Семенівка-Кременчук» та «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя», в порушення пунктів 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху перевищив максимально допустиму у населених пунктах швидкість руху, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для негайного зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого в районі будинку № 232 на вул. Київській скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який переходив проїзну частину поза межами пішохідного переходу зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок суворості, просить судові рішення щодо ОСОБА_6 змінити, звільнивши його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням. Судові рішення щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання вважає невмотивованими. З урахуванням даних про особу винного та обставин, що пом`якшують покарання, вважає виправлення ОСОБА_6 можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі, а також без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк. Вказані доводи залишились без уваги суду апеляційної інстанції, який в порушення вимог ст. 419 КПК ґрунтованих відповідей на них не дав та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції у відповідній частині без зміни.

Потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в яких вказує на законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_6 та просить залишити їх без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі й запереченнях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК касаційний суд переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 286 ККне оскаржені.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається з матеріалів справи, обираючи ОСОБА_6 покарання, суд належним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, його наслідки у результаті злочину настала смерть людини, дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК не має судимості, за місцем проживання характеризується позитивно, вину визнав, має на утриманні малолітню дитину. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та часткове відшкодування заподіяної потерпілому шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі і ті, на які захисник послався у касаційній скарзі, зваживши на думку потерпілого, який заперечив проти звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке є мінімальним у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Колегія суддів вважає таке покарання справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

Підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, про що захисник ОСОБА_7 ставить питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Перевіривши вирок за апеляцією захисника, апеляційний суд викладені у ній доводи в частині суворості призначеного засудженому покарання обґрунтовано визнав неспроможними та з наведенням відповідних мотивів ухваленого рішення залишив вирок щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_6 , не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:

Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3