АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/791/146/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
іменем України
25 січня 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шор-Су Узбекистанського району Ферганської області Республіки Узбекистан, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 08.11.2001 року Ялтинським міським судом АР Крим за ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307, ст. 42 КК України на 10 років позбавлення волі, звільненого 17.10.2008 року умовно-достроково на 2 роки 4 місяці;

засудженого: 09.08.2013 року Ялтинським міським судом АР Крим за ч.2 ст. 307, ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 22.02.2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення 3 місяці 5 днів.

Початок строку 09.08.2013, кінець строку 04.05.2018 року, -

в с т а н о в и л а:
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що засуджений характеризується посередньо, заохочень не має, на виробництві установи не працевлаштований, на заходи виховного характеру реагує примирливо, але належні висновки для себе не робить. Своє поведінкою та ставленням до праці засуджений не довів своє виправлення.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження засуджений ОСОБА_7 порушує питання про наявність обґрунтованих підстав пропуску строку.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, вказує, що не працевлаштований з підстав відсутності роботи за його спеціальністю та відсутністю належної оплати праці. Крім того, судом не враховано, що він не має стягнень, стан його здоров`я, вік, стан його сім`ї, які мешкають на окупованій території в Криму. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч.3 ст. 395 КПК України апелянтом не було пропущено строк апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції, оскільки згідно розписки, ОСОБА_7 отримав копію ухвали суду першої інстанції 31.10.2016 року, а тому не має підстав для розгляду його клопотання про поновлення цього строку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом при розгляді клопотання дотримано вищевказаних вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за час перебування в СІЗО м. Сімферополя та відбування покарання в Північній виправні колонії УДПтСУ у Херсонській області (№ 90) засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не має. На заходи виховного впливу взагалі реагує примирливо, але належні висновки для себе не робить. Роботи по благоустрою установи виконує під контролем адміністрації, не працевлаштований. На профілактичних обліках не перебуває, порушень здоров`я, які б створювали перешкоди для нього та оточуючих не має.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження ОСОБА_7 про відсутність працевлаштування, як обґрунтовану підставу для застосування умовно-дострокового звільнення та в апеляційній скарзі засуджений не наводить підстав вважати, що він довів своє виправлення.

З характеристики на засудженого випливає, що 04.11.2015 року йому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення, а 04.09.2016 року відмовлено в умовно-достроковому звільненні як такому, що не довів своє виправлення, що підтверджено відповідними протоколами.

Крім того, як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, 17.10.2008 року він був звільнений умовно-достроково від відбування покарання за вироком Ялтинського міського суду АР Крим від 08.11.2001 року, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив новий аналогічний умисний злочин, за який його за останнім вироком засуджено на п`ять років позбавлення волі та зараховано в строк покарання невідбуту частину за попереднім вироком, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого, не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення клопотання ОСОБА_7 , як про це ставиться питання апелянтом, колегія судів не знаходить, тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року про відмову в задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 25 січня 2017 року
Ухвала набрала законної сили 25 січня 2017 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2