Дата документу Справа № 331/1767/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/1767/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/861/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадженні №0000073 від 06 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
потерпілий ОСОБА_8 та прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20 березня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків.

Своє рішення суд мотивував тим, що сформульоване в обвинувальному акті, є неконкретним, оскільки з нього не зрозуміло, чи усвідомлював потерпілий характер дій обвинуваченого, з урахуванням отриманих тілесних ушкоджень, чи перебував потерпілий при свідомості, і в якій валюті викрадені грошові кошти. Крім того, обвинувачення висунуте лише ОСОБА_6 , іншій особі, зазначеній в обвинувальному акті, як ОСОБА_10 , обвинувачення не висунуте та відомості відносно цієї особи не викладені в обвинувальному акті.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , вказуючи на безпідставну відмову суду у задоволенні його клопотання, заявленого під час підготовчого судового засідання, про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції змінити та задовольнити його клопотання про перекваліфікацію прокурором злочину, вчиненого відносно нього ОСОБА_6 разом з групою осіб, з ч.1 ст.186 КК України на ч.3 ст.187 КК України.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому відображені всі дані, передбачені вказаною статтею. На думку апелянта, обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_6 , є конкретним та зрозумілим як самому обвинуваченому так і потерпілому. Під час неодноразових допитів в якості потерпілого на досудовому слідстві та виконання вимог ст.290 КПК України будь-яких заяв та клопотань щодо незгоди з кваліфікацією дій ОСОБА_6 слідчому та прокурору не надавалось. Крім того, апелянт зазначає, що на стадії підготовчого судового провадження суд вдався до оцінки доказів, що на вказаній стадіє є неприпустимим.

Згідно з ухвалою, до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстави для закриття або зупинення провадження у справі відсутні, кримінальне провадження підсудне Жовтневому районному суду м.Запоріжжя і наявні всі підстави для призначення судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_8 вважав неможливим призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні та заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, оскільки йому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, існувала реальна загроза його життю, тому дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.3 ст.187 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_11 вважали можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та вважала, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою; обвинуваченого ОСОБА_6 , який також погодився з вищевказаною ухвалою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Висновки суду щодо невідповідності обвинувального акту, складеного відносно ОСОБА_6 , вимогам ст.291 КПК України, засновані на досліджених у судовому засіданні матеріалах кримінального провадження та на думку колегії суддів є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно з приписами п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити в т.ч. виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Всупереч вказаним вимогам, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 не сформульоване належним чином обвинувачення.

Так, ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у нанесенні разом з ОСОБА_10 та невстановленими під час досудового розслідування особами потерпілому ОСОБА_8 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також відкритому викрадені чужого майна (грабежі).

Проте, в обвинувальному акті не описані тілесні ушкодження, які були спричинені потерпілому та які є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості; не зазначено, чи усвідомлював потерпілий характер дій обвинуваченого, з урахуванням отриманих тілесних ушкоджень, чи перебував потерпілий у свідомості при викраденні в нього майна, тобто не описані ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, вчинення якого інкриміновано ОСОБА_6 .

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 вчинив правопорушення разом з ОСОБА_10 , якому фактично обвинувачення не пред`являлось.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно звернув увагу на вказані недоліки та дійшов правильного висновку про необхідність повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 прокурору, через виявлені порушення, оскільки призначення судового розгляду на підставі такого акту є неможливим.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, правильність цих висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого не узгоджуються з положеннями ст.315 КПК України щодо питань, вирішення яких відноситься до компетенції суду на стадії підготовчого провадження. Тому вказана апеляційна скарга задоволенню також не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть зміну чи скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20 березня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000073 від 06 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4