печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6579/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.07.2017 Печерський районний суд м. Києва у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 за обвинуваченням

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Переяслав-Хмельницького Київської області, громадянина України, з повною вищою освітою, який розлучений, має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , до затримання працював дільничним інспектором сектору ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимий,-

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 357 КК України;

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

захисників ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_12 вчинив збут особливо небезпечної психотропної речовини, а також незаконне заволодіння паспортом громадянина України за наступних обставин.

Відповідно до наказу начальника ГУ МВС України в м. Києві № 315 від 30.04.2013 ОСОБА_12 призначено на посаду дільничного інспектора міліції Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві.

У відповідності до положень ст. ст. 1, 2 Закону України «Про міліцію» в редакції Закону України № 565-XII від 20.12.1990 з наступними змінами та доповненнями, міліція в Україні є державним озброєним органом виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, основними завданнями якої є запобігання правопорушенням та їх припинення, виявлення кримінальних правопорушень, участь у розкритті кримінальних правопорушень та ін.

Завданням міліції, у тому числі є: запобігання, припинення та виявлення кримінальних правопорушень та їх протидія.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" від 23.12.1993 посада ОСОБА_12 відноситься до поняття працівника правоохоронного органу.

Таким чином, ОСОБА_12 постійно обіймаючи посаду дільничного інспектора міліції Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві, був працівником правоохоронного органу, покликаного протидіяти злочинам та був представником влади і службовою особою.

23.09.2014 дільничний інспектор сектору ДІМ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_12 при зустрічі з громадянином ОСОБА_24 , анкетні дані якого змінено, запропонував останньому придбати за 1500 гривень особливо небезпечну психотропну речовину «амфетамін», на що ОСОБА_24 погодився.

З цією метою, 25.09.2014 ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу під`їзду № 4, будинку № 3 по вул. Малишка в м. Києві, отримав від невстановленої органом досудового розслідування особи порошкоподібну речовину рожевого кольору масою 4,201 г, в якій містилась особливо небезпечна психотропна речовина амфетамін, масою 1,890 г, з метою подальшого збуту ОСОБА_24 .

Після цього, 25.09.2014 приблизно о 19.00 год. ОСОБА_12 , перебуваючи в автомобілі ОСОБА_24 за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 3, діючи умисно, збув останньому за 1500 грн. порошкоподібну речовину рожевого кольору масою 4,201 г, в якій містився амфетамін, масою 1,890 г, що є особливо небезпечною психотропною речовиною, яка містилась в упаковці з-під пігулок «Креон».

Окрім того, 16.01.2015 ОСОБА_12 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, перебуваючи в приміщенні Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві, без законних на те підстав, заволодів паспортом громадянина України ОСОБА_22 серії НОМЕР_2 виданий 14 липня 2010 року Марганецьким МВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області, та став його зберігати при собі до моменту його вилучення працівниками прокуратури о 13.10 год. 17.01.2015.

Обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав. По суті фактичних обставин справи в судовому засіданні пояснив, що з вересня 2006 року працював на посаді дільничного ВДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, а 30.04.2013 призначений на посаду дільничного сектору ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві. Його робоче місце знаходилось в напівпідвальному приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 28/2. Разом з ним працював дільничний ОСОБА_25 16.01.2015 приблизно об 11.00 год. він отримав від дільничного ОСОБА_26 інформацію про те, що по вул. Грушевського, 29 у м. Києві, затримано осіб за підозрою у квартирній крадіжці. Вказану інформацію йому о 14.00 год. в телефонній розмові підтвердив колега ОСОБА_27 . Прибувши до приміщення Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, він отримав зареєстровані в журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини матеріали на ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які на той час вже надали пояснення щодо підстав їх затримання та перебували в приміщенні Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві. Він залишив матеріали оперативному черговому, а сам разом із ОСОБА_22 та ОСОБА_23 вийшов на вулицю, при цьому забув повернути ОСОБА_22 паспорт громадянина України, проте зробив з неї копію для того, щоб ОСОБА_22 в подальшому надав її слідчому. Оскільки 17.01.2015, тобто наступного дня, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 потрібно було прибути до кабінету старшого дільничних Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві по вул. Панаса Мирного, 9 в м. Києві, а вони були не місцевими, він направився до вказаної адреси разом із ними. В розмові з останніми дізнався, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 певний час проживали на будівництві в м. Києві, а після здачі об`єкту в експлуатацію постійного місця проживання не мали. Він запропонував їм переночувати за місцем його роботи в кабінеті, який не використовувався за службовим призначенням, на що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 погодилися. Прибувши за вказаною адресою приблизно о 18.00 год., він залишив ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в цій кімнаті побутового призначення, а сам поїхав по справах. В цей час разом з ними залишався дільничний ОСОБА_28 , якому він залишив ключі. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_28 , який сказав, що йому потрібно їхати по справах і запитав про подальшу долю затриманих. Він наказав останньому закрити приміщення, де були ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , а ключі від їх кімнати залишити в райуправлінні. В цей же день, приблизно о 20.00 год. він забрав у ОСОБА_28 ключі та спільно з дільничними ОСОБА_29 та ОСОБА_30 поїхав до свого службового кабінету по АДРЕСА_3 , де на той час перебували ОСОБА_22 і ОСОБА_23 . Останніх він погодував та напоїв чаєм. Приблизно о 22.00 год. дільничний ОСОБА_31 поїхав додому, а він з ОСОБА_29 залишились на місці. Зауважив, що ОСОБА_23 та ОСОБА_22 були вільні у своєму пересуванні, тобто мали можливість без застосування ключа, вийти із побутової кімнати до службового кабінету, а з нього також безперешкодно вийти на загальний коридор, двері з якого відкриваються зсередини без застосування ключа, та в подальшому вийти на вулицю, що вони і робили, як вночі 16.01.2015, коли ходили до метро Арсенальна по цигарки, так і вранці 17.01.2015, коли близько 10.00 год. ОСОБА_22 та ОСОБА_23 виходили попити кави. До того ж, оскільки службовий кабінет перебуває у напівпідвальному приміщенні, то вихід на вулицю через вікно є також вільним і безперешкодним. Це вказує на те, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 перебували в приміщенні по АДРЕСА_3 добровільно, а не утримувались насильницькі, оскільки не мали де переночувати. При цьому, він також весь час залишався з ними за вказаною адресою, виходив на вулицю лише у побутових справах. 17.01.2015 приблизно о 13.00 год. до його службового кабінету, де на той час перебував він, дільничний ОСОБА_25 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 увійшли працівники прокуратури та внутрішньої безпеки і його затримали. Щодо обвинувачення за ч.2 ст. 307 КК України обвинувачений ОСОБА_12 пояснив, що ніколи не вживав наркотичні засоби та психотропні речовини, особи, які займаються незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин йому не відомі, збутом наркотичних засобів та психотропних речовин він не займався та ОСОБА_24 їх не збував.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_12 своєї вини у вчиненні інкримінованих злочинів, суд приходить до висновку про доведеність його у вчиненні злочинів за встановлених у вироку обставин, яка підтверджується сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

По епізоду незаконного збуту особливо небезпечної психотропної речовини - амфетаміну.

Постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_32 від 08.09.2014, у відповідності до якої для конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих дій строком на 60 діб залучено ОСОБА_24 ( том 2 а.с. 14-15).

Допитаний за правилами ч. 9 ст. 352 КПК України свідок « ОСОБА_24 » показав, що наприкінці літа 2014 року його знайомий повідомив, що він вживає наркотичні засоби з одним із дільничних Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві. В цей же день вони прийшли до приміщення дільничних інспекторів Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де він познайомився з ОСОБА_12 . При ньому ОСОБА_12 та товариш на місці шляхом вдихання через ніс вжили наркотичний засіб (психотропну речовину), після чого ОСОБА_12 запропонував йому свою допомогу в реалізації психотропної речовини амфетаміну, переважно серед молоді в нічних клубах, дав йому номер свого мобільного телефону. Про пропозицію ОСОБА_12 збувати наркотичні засоби він довів до відома представників правоохоронних органів та надав свою добровільну згоду на участь в проведенні негласних слідчих дій. 23.09.2014 він зустрівся з ОСОБА_12 поблизу його місця роботи та запитав про можливість придбання 10 г. психотропної речовини амфетаміну, на що ОСОБА_12 дав ствердну відповідь, що загальна вартість психотропної речовини буде коштувати 1500 грн., з розрахунку 150 грн. за один грам. 24.09.2014 ОСОБА_12 в телефонній розмові підтвердив факт реалізації вищевказаної психотропної речовини за оговорену ними суму. 25.09.2014, приблизно о 16.00 год., він зустрівся з ОСОБА_12 поблизу місця його роботи по вул. Грушевського в м. Києві ОСОБА_12 сів у його автомобіль та за вказівкою останнього вони поїхали за адресою м. Київ, вул. Прирічна, 27-д, де розташовується ТВМ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві. В салоні машини він передав ОСОБА_12 1500 грн. в якості оплати психотропної речовини амфетаміну. ОСОБА_12 повернувся приблизно за 20 хв., пояснив, що грошові кошти він передав товаришу і за його вказівкою за амфетаміном потрібно їхати на Дарницю ( район в м. Києві). Обвинувачений попросив зупинити автомобіль біля одного з будинків зеленого кольору, а коли повернувся, передав йому упаковку з-під пігулок «Креон», в якій знаходився поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною рожевого кольору - амфетамін.

Згідно показань свідка ОСОБА_24 та даних протоколу добровільної видачі, ОСОБА_33 25.09.2014 в період часу з 20.30 год. до 20.40 год. в приміщенні УВБ в м. Києві ДВБ МВС України за адресою м. Київ, вул. Залізничне шосе, 9 в присутності понятих добровільно видав придбаний у ОСОБА_12 пакет з порошкоподібною речовиною ( том 2 а.с. 25-27).

Показання свідка ОСОБА_24 в повній мірі узгоджуються з фактичними даними, отриманими в ході негласних слідчих дій, проведення яких було санкціоновано ухвалами слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 12.09.2014, 12.11.2014 в частині надання дозволу на здійснення аудіо-відеоконтролю особи ОСОБА_12 в публічно доступних містах, з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження з метою отримання відомостей про фігуранта, його поведінку, або тих, з ким він контактує, зняття інформації з його каналів мобільного зв`язку (том 6 а.с. 205-220).

Так, відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) контролю за вчиненням злочину оперативна закупка від 25.09.2014, 25.09.2014 близько 16.38 год. ОСОБА_12 під час телефонної розмови з ОСОБА_24 запропонував останньому придбати в нього психотропну речовину (амфетамін), яка буде коштувати 1500 грн. та з метою її придбання приїхати до місця його роботи на вул. Грушевського в м. Києві. Після цього в службовому приміщенні УВБ в м. Києві ДВБ МВС України за адресою м. Київ, вул. Залізничне шосе, 9, каб. 8 в присутності понятих ОСОБА_24 для проведення негласної слідчої дії у виді оперативної закупки у ОСОБА_12 психотропної речовини було вручено грошові кошти на загальну суму 1500 грн. ( том 2 а.с. 215-224).

Згідно протоколу за результатами проведення оперативно-технічних заходів від 15.12.2014, у ході проведення аудіо та відеоконтролю за особою ОСОБА_12 встановлено, що 25.09.2014 приблизно о 17.30 год. ОСОБА_12 сів до автомобіля ОСОБА_24 , після чого вони прослідували до ТВМ Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві, де близько 18.50 ОСОБА_12 вийшов з автомобіля та зайшов до приміщення вказаного ТВМ, через деякий час ОСОБА_12 повернувся до автомобіля ОСОБА_24 , після чого вони поїхали до під`їзду № 4 буд. № 3 по вул. Малишка в м. Києві. Отримавши від ОСОБА_24 в автомобілі 1500 грн., ОСОБА_12 вийшов з автомобіля, придбав у невстановленої особи порошкоподібну речовину рожевого кольору, та повернувшись до автомобіля, збув її ОСОБА_24 . Під час цієї зустрічі ОСОБА_12 переконував ОСОБА_24 в тому, що реалізований йому амфетамін свіжий та має високу якість, розповідав про порядок виготовлення даної особливо небезпечної психотропної речовини та наслідки її вживання у вигляді збудженого стану, а також висловлював та обговорював пропозицію щодо реалізації амфетаміну оптом ( том 7 а.с. 68-81).

Відповідно до висновку судово хімічної експертизи № 2340х від 22.10.2014, видана ОСОБА_34 порошкоподібна речовина рожевого кольору загальною масою 4,201 г., містила в своєму складі психотропну речовину амфетамін масою 1,890 г. (том 2 а.с. 32-35).

Достовірність фактичних даних протоколу добровільної видачі від 25.09.2014 та правильність висновків вищевказаної судово-хімічної експертизи сторона захисту в ході судового розгляду кримінального провадження не оспорювала.

Крім того, як вбачається з протоколу за результатами проведення оперативно-технічних заходів від 25.12.2014, під час прослуховування розмов ОСОБА_12 за номером мобільного телефону НОМЕР_3 , останній не тільки висловлювався неодноразово про своє систематичне вживання наркотичних засобів та психотропних речовин, а також домовлявся 24.09.2014 з невстановленою особою щодо придбання наступного дня 25.09.2014 для закупного « ОСОБА_24 » психотропної речовини за гроші, які ним будуть надані. (т.3 а.с. 40-197).

Під час та після дослідження в судовому засіданні протоколів за результатами проведення оперативно технічних заходів та відтворення аудіо та відеозаписів обвинувачений ОСОБА_12 , з посиланням на ст. 63 Конституції України, відмовився відповідати на питання з приводу фактичних даних, викладених у вказаних протоколах.

Між тим, відтворивши в судовому засіданні аудіо та за допомогою спеціаліста ОСОБА_35 відеозаписи, зафіксовані на матеріальних носіях інформації додатках до протоколів за результатами проведення оперативно-технічних заходів, суд приходить до висновку, що наведена в цих протоколах інтерпретація подій в частині участі ОСОБА_12 в реалізації ОСОБА_24 особливо небезпечної психотропної речовини (його слова, запитання та пояснення, твердження та репліки (тощо ), відповідають дійсності. Проаналізувавши поведінку та пояснення ОСОБА_12 під час зустрічей з ОСОБА_24 , суд приходить до переконання, що такі пояснення могла давати лише особа, яка вживає наркотичні засоби та психотропні речовини, обізнана в їх різновидах, умовах зберіганні та властивостях її впливу на організм людини, а також особа, яка має зв`язки серед осіб, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів та прекурсорів та сама причетна до збуту психотропних речовин та наркотичних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази ( частини одинадцята, дванадцята статті 290 КПК України).

Між тим, згідно з ч. 11 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Отже, з вищенаведених положень вбачається можливість відкриття сторонами одна одній додаткових матеріалів, з якими вони не були ознайомленні за результатами досудового розслідування.

Відповідно до супровідного листа № 18/10-70д.т. від 26.02.2015, протокол за результатами проведення оперативно-технічних заходів від 15.12.2014 отриманий стороною обвинувачення лише 27.02.2015, тобто після направлення обвинувального акту до Печерського районного суду м. Києва та відкриття матеріалів досудового розслідування. За таких обставин відкриття прокурором вказаного протоколу на стадії судового розгляду кримінального провадження по суті не суперечить вимогам ч. 11 ст. 290 КПК України.

За таких обставин та враховуючи, що вказаний протокол складений за результатами проведення негласних слідчих дій, санкціонованих слідчим суддею у встановленому законом порядку, при цьому під час розгляду справи у сторони захисту було об`єктивно достатньо часу для ознайомлення з вказаним протоколом та долученими до нього аудіо та відеозаписами, суд вважає необхідним визнати протокол за результатами проведення оперативно-технічних заходів від 15.12.2014 допустимим доказом сторони обвинувачення.

Твердження сторони захисту про штучне створення співробітниками міліції умов підбурювання ОСОБА_12 до вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин безпідставне, оскільки сам по собі факт придбання закупним « ОСОБА_24 » у ОСОБА_12 психотропної речовини з відома та під контролем правоохоронних органів не свідчить про провокацію вчинення злочину, а направлений на документування злочинної діяльності спіробітника міліції ОСОБА_12 .

Те, що оцінка судом доказів розходиться із запропонованою стороною захисту, у тому числі внаслідок власної інтерпретації ,закріплених у них фактичних даних, не може слугувати підставою для визнання доказів недопустимими.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки він незаконно збув особливо небезпечну психотропну речовину.

По епізоду незаконного заволодіння паспортом громадянина України ОСОБА_22 .

Показаннями потерпілого ОСОБА_22 , згідно яких він разом із ОСОБА_23 вранці 16.01.2015 були затриманні при спробі викрасти металеві ручки з дверей одного з під`їздів по вул. Шовковичній у м. Києві та доставлені до приміщення Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, де в них відібрали пояснення по суті інкримінованого правопорушення. В після обідній час до приміщення Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві прибув ОСОБА_12 , якому були передані матеріали дізнання за вказаним фактом разом з паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_22 . Його та ОСОБА_23 було повідомлено про необхідність явки до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві наступного дня, про що вони написали письмове зобов`язання. Будь-яких інших процесуальних дій в день затримання з ними не проводили. Паспорт громадянина України ОСОБА_12 помістив в задній карман своїх брюк, а інші документи залишив на одному зі столів робочого кабінету. Потім вони із ОСОБА_12 спустились на перший поверх, останній віддав йому копію паспорту, повідомивши, що працівники міліції вирішили залишити оригінал паспорту в себе, щоб він прибув до них наступного дня. Після чого він та ОСОБА_23 прослідували за ОСОБА_12 спочатку в одне приміщення, де перебували дільничні, в якому вони стояли в коридорі, після чого пішли до кімнати дільничних по вул. Грушевського у м. Києві. Там ОСОБА_12 їх залишив на інших дільничних, яких було близько трьох осіб, а сам поїхав по справах. Коли ОСОБА_23 спитав, чи можна їм вийти до магазину, один з дільничних зателефонував ОСОБА_12 і останній наказав їм нікуди не виходити, а він сам привезе їм їжу.

Аналогічні за змістом показання в судовому засіданні надав потерпілий ОСОБА_23 , який зазначив, що ОСОБА_12 вилучив у ОСОБА_22 паспорт громадянина України та утримував його в себе до моменту затримання.

Відповідно до протоколу обшуку від 17.01.2015, під час проведення особистого обшуку ОСОБА_12 в нього в боковому кармані брюк, наряду з іншими речами та предметами, вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_22 серії НОМЕР_2 , виданий 14 липня 2010 року Марганецьким МВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області, який визнаний у справі речовим доказом ( том 2 а.с.115-117; 205-206).

Пунктом 23 постанови Верховної ради України « Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 № 2503-XII імперативно передбачено, що Забороняється вилучення у громадянина паспорта, крім випадків, передбачених законодавством України, зокрема забороняється взяття паспорта у заставу. В особи, взятої під варту або засудженої до позбавлення волі, паспорт вилучається органами дізнання, попереднього слідства або судом. При звільненні з-під варти чи від відбування покарання паспорт повертається його власникові ( пункт 22 Постанови).

Протягом всього провадження у справі ОСОБА_12 не заперечував, що 16.01.2015 взяв у ОСОБА_22 його паспорт громадянина України і утримував його в себе до моменту вилучення працівниками прокуратури 17.01.2015.

Жодних обставин, в тому числі визначених п. 22 вищевказаної Постанови, які б надавали ОСОБА_12 право вилучити у ОСОБА_22 паспорт громадянина України судом під час розгляду справи не встановлено і на наявність таких підстав сторона захисту в обґрунтування своєї процесуальної позицію не посилалась.

Твердження обвинуваченого, що він забув повернути паспорт спростовується показаннями ОСОБА_22 , згідно яких ОСОБА_12 утримував його паспорт в себе з тих підстав, щоб він та ОСОБА_23 не залишили приміщення Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві. Саме на таку мету утримання паспорта ОСОБА_22 . ОСОБА_12 вказав в телефонній розмові з ОСОБА_28 та ОСОБА_26 , що слідує з протоколів за результатами проведення оперативно-технічного заходу від 17.02.2015 ( том 3 а.с. 30, 38). Про цілеспрямований характер вказаних дій обвинуваченого свідчить і той факт, що він заздалегідь зробив ксерокопію паспорту, яку віддав ОСОБА_22 , а оригінал паспорту громадянина України, виданий на ім`я останнього, утримував в себе.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що обставини незаконного заволодіння ОСОБА_12 паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_22 знайшли своє об`єктивне підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим суд визнає ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України.

Водночас, провівши судове слідство у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дослідивши докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_12 обвинувачення за ч. 2 ст. 146 КК України не знайшло свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим ОСОБА_12 за цією нормою підлягає виправданню з огляду на наступне.

У відповідності до конституційного принципу змагальності, також закріпленого в ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, і не вправі ініціювати питання про збір додаткових доказів, як зі сторони обвинувачення, так і стороною захисту.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

Докази мають бути отримані належним суб`єктом з установленого кримінально-процесуальним законом джерела у встановленому законом порядку та стосуватися предмета доказування в конкретній кримінальній справі, лише в цьому випадку вони відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Фактичні дані, отримані із джерел, що не передбачені ч. 2 ст. 84 КПК України, не можуть бути використані у доказуванні як докази, вони можуть мати лише орієнтовне значення для проведення відповідних слідчих дій з метою формування доказів.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або даними слідчому судді на стадії досудового розслідування. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюється, не є злочином.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 146 КК України, полягає у незаконному позбавленні волі людини або викраденні людини.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» кожна людина має право на свободу пересування, під якою розуміється право вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Позбавлення волі може полягати у триманні особи в місці, де вона взагалі не бажає або більше не бажає перебувати,або в поміщенні її в місце, яке вона не має змоги вільно залишити, хоча бажає цього.

Згідно висунутого ОСОБА_12 обвинувачення за ч. 2 ст. 146 КК України, він, будучи дільничним інспектором сектору ДІМ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, діючи умисно, без наявності на те законних підстав, ніби то за вчинення кримінального правопорушення, а саме таємного викрадення чужого майна, помістив громадян ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , всупереч їх волі, до приміщення кімнати дільничного інспектора міліції, яка знаходиться у напівпідвальному приміщенні будинку № 28/2 по вул. Грушевського в місті Києві, де незаконно, без наявності на те будь-яких правових підстав утримував ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у період часу з 18 години 00 хвилин 16.01.2015 до 13 години 00 хвилин 17.01.2015.

З приводу вказаного обвинувачення ОСОБА_12 в судовому засіданні стверджував, що 17.01.2015 ОСОБА_22 та ОСОБА_23 потрібно було прибути до кабінету старшого дільничних Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві по вул. Панаса Мирного, 9 в м. Києві, станом на 16.01.2015 вони не мали де жити, у зв`язку з чим він запропонував їм переночувати за місцем його роботи в кабінеті, який не використовувався за службовим призначенням, на що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 погодилися, вони мали об`єктивну можливість залишити його службове приміщення в будь-який час.

По показаннях свідка ОСОБА_28 слідує, що 16.01.2015 о 08.00 год. в службових справах перебував в кабінеті дільничного інспектора ОСОБА_12 в підвальному приміщенні за адресою вул. Грушевського, 28/2 в м. Києві, де налаштовував комп`ютер. В його присутності ОСОБА_12 поїхав до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві у зв`язку з затримання двох осіб за підозрою в таємному викраденні чужого майна. В після обідній час ОСОБА_12 повернувся разом з ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , сказав, що вони не місцеві, не мають місця проживання і щоб не мерзнули на вулиці побудуть в приміщенні ДІМ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а сам поїхав у власних справах. Приблизно о 19.00 год. 16.01.2015 в нього виникла службова необхідність поїхати до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві за адресою м. Київ, вул. Московська, 30, у зв`язку з чим він зателефонував ОСОБА_12 та запитав, яким чином йому бути з ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , на що ОСОБА_12 відповів, нехай його почекають. Він попрощався з ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які в цей час перебували в дворі будинку, пішов до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де передав ОСОБА_12 ключі від його кабінету. За словами свідка, ОСОБА_36 та ОСОБА_37 вільно пересувалися, виходили на вулицю покурити та випити кави. Чи були вказані особи затриманні у встановленому законом порядку, йому не відомо, будь-які спецзасоби до них в його присутності не застосовувалися.

Свідок ОСОБА_25 в суді пояснив, що приблизно о 21.40 год. 16.01.2015 перебував поблизу дверей опорного пункту міліції по вул. Грушевського, 28/2 в м. Києві, де побачив ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які сиділи на сходах у під`їзді. Після того як вказані особи побачили ОСОБА_12 , вони прослідували з ним до кабінету, де тривали ремонтні роботи. В ніч з 16.01.2015 на 17.01.2015 ОСОБА_22 та ОСОБА_23 спали в даному кабінеті на стільцях, а він помагав ОСОБА_12 утеплювати вікна, займався власними справами. ОСОБА_12 не повідомляв йому про причини перебування вказаних осіб в приміщенні опорного пункту міліції, чи були процесуальні підстави для затримання ОСОБА_22 та ОСОБА_23 йому невідомо, проте на його погляд вони вільно могли залишити вказане приміщення, будь-які спецзасоби до них не застосовувалися. Зі слів ОСОБА_22 та ОСОБА_23 він дізнався, що останнім потрібно було з`явитися до ДІМ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві наступного дня, однак вони не мали де ночувати та засобів зв`язку.

Свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , кожний окремо, в суді лише зазначили, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 були затримані 16.01.2015 за підозрою у вчиненні крадіжки чужого майна, у зв`язку з чим були доставлені до Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, де були опитані. Офіційно дані особи не затримувались. Підстави та обставини їх перебування в приміщенні ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві за адресою м. Київ, вул. Грушевського, 28/2 їм не відомі (том 4 а.с. 116-122).

Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_40 показав, що 16.01.2015 приїхав з ОСОБА_12 до приміщення ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві за адресою м. Київ, вул. Грушевського, 28/2. На вулиці побачив ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . ОСОБА_12 на місці розповів, що вказані особи підозрюються у вчиненні злочину, проте їм немає де ночувати, у зв`язку з чим вони залишаться в побутовій кімнаті поряд з його службовим кабінетом. ОСОБА_22 та ОСОБА_23 вільно пересувалися як по приміщенню ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, так і по прилеглій території, ОСОБА_12 придбав їм їжу( том 4 а.с. 74-77).

Отже, вищевказані свідки в судовому засіданні лише підтвердили факт перебування ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в приміщенні ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві за адресою м. Київ, вул. Грушевського, 28/2 та поряд з ним у період часу з 18 години 00 хвилин 16.01.2015 до 13 години 00 хвилин 17.01.2015, проте не повідомили обставини їх перебування там, а тим більше не надали свідчень про те, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 незаконно утримувались в приміщенні ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві.

Не містить таких фактичних даних і протокол за результатами проведення оперативно-технічного заходу від 17.02.2015, в якому викладений зміст телефонних розмов ОСОБА_12 за 16.01.2015 та 17.01.2015. Зокрема, в телефонній розмові з ОСОБА_28 . ОСОБА_12 вказував на те, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в очікуванні його 15-20 хвилин погуляли біля приміщення ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ( том 3 а.с. 29-30).

Потерпілі ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в судовому засіданні показали, що вони вільно пересувалися приміщенням ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, виходили на вулицю пити каву та купувати цигарки. Тобто з їх показань слідує, що вони мали об`єктивну можливість залишити приміщення ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, проте цього не зробили побоюючись бути затриманими. ОСОБА_22 також зазначив, що він не залишив приміщення ДІМ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, оскільки ОСОБА_12 забрав в нього паспорт громадянина України, що для останнього є наслідком притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357 КК України.

Отже, в ході судового слідства не здобуто доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що ОСОБА_12 незаконно позбавив волі ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , утримуючи їх в приміщенні за місцем своєї роботи, як про це стверджується у висунутому обвинуваченні.

По-друге, ОСОБА_12 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, на посаді дільничного інспектора ДІМ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в той час як суб`єкт вказаного злочину загальний. Суб`єктом даного злочину не можуть бути службові особи, зокрема, органів дізнання, які за наявності визначених законом матеріально правових підстав та залежно від фактичних обставин справи можуть нести кримінальну відповідальність за ст. 371, ч. 2 ст. 365 КК України. Водночас, суд, розглядаючи справу виключно в межах висунутого обвинувачення, позбавлений можливості надати правову оцінку діям ОСОБА_12 на предмет наявності в його діях складу злочину, передбачених ст. 371 КК України або ч. 2 ст. 365 КК України, оскільки такого роду обвинувачення йому не пред`являлось і він від нього не захищався.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_12 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, у зв`язку з цим він підлягає виправданню за зазначеною статтею за відсутністю складу злочину на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

При призначенні ОСОБА_12 покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 357 КК України, суд у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочинів, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність та/або відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_41 визнається судом винним у вчиненні умисних злочинів, один із яких є тяжким( ч. 2 ст. 307 КК України, ст. 12 КК України).

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, з вищою освітою, на час вчинення злочинів обіймав посаду дільничного інспектора міліції Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві, за місцем роботи та постійного проживання характеризується позитивно, розлучений, має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , хворих батьків-пенсіонерів, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, страждає виразкою шлунку ( том 2 а.с. 128-134; том 4 а.с. 76, 81).

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, передбачених ст. ст. 66, 67 КК України, судом при розгляді справи не встановлено.

Враховуючи тяжкість та конкретні обставини вчинення злочину, те, що ОСОБА_12 в силу займаної посади усвідомлював протиправність своїх дій, проте незаконно збував психотропну речовину амфетамін, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, хоча і вважає можливим визначити строк покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України, враховуючи його молодий вік, першу судимість, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, хворих батьків пенсіонерів.

На підставі ст. 54 КК України суд у виховних цілях вважає доцільним позбавити ОСОБА_12 спеціального звання «капітана міліції» ( том 2 а.с. 220).

На підставі п.3 ч.1 ст. 118, ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-хімічної експертизи, а долю речових доказів вирішує у відповідності до положень до ч. 9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 371, ч.2 ст. 373, ст. 374, ст. 376 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

- ч. 3 ст. 357 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

На підставі ч. 1, ч. 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді 07 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк відбування покарання для ОСОБА_12 рахувати з моменту фактичного його затримання та взяття під варту з 17 січня 2015 року.

У відповідності до ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_12 спеціального звання «капітана міліції».

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VII від 26.11.2015 зарахувати в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_12 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 17.01.2015 по 27.07.2017.

В частині обвинувачення за ч. 2 ст. 146 КК України ОСОБА_12 виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, за відсутністю в його діях складу даного злочину.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь держави (УДКСУ у Печерському районі м. Києва, банк одержувач ГУДКСУ у м. Києві; р/р 0007; МФО 820019; КЕКД 21081100;01) процесуальні витрати за проведення судово-хімічної експертизи № 2340х від 22.10.2017 в розмірі 887,04 грн.

Речові докази:

- паспорт громадянина України ОСОБА_22 серії НОМЕР_2 виданий 14 липня 2010 року Марганецьким МВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області залишити в його користуванні ( том 2 а.с.204, 205-206);

- протоколи за результатами проведення оперативно технічних заходів, матеріали аудіо та відеофіксації ходу вказаних ОТЗ оптичні носії інформації та СД-картки, які визнанні у справі речовими доказами, в подальшому зберігати при матеріалах кримінального провадження ( том 2 а.с. 212-224, т.3 а.с. 288);

- мобільний телефон «Samsung» IMEI: НОМЕР_4 з карткою оператора мобільного зв`язку Прат «Київстар» НОМЕР_5 та мобільний телефон «Nokia» IMEI: НОМЕР_6 з карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Астеліт» НОМЕР_7 , які були вилучені у ОСОБА_12 під час проведення особистого обшуку 17.01.2015, звернути в дохід держави в порядку виконання вироку в частині конфіскації всього особистого майна обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_12 , який утримується під вартою, у той же строк з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1