Ухвала іменем україни 13 червня 2017року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогосудді ОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він повторно, 26 січня 2016 року у невстановлений слідством час, перебуваючи біля будинку № 13 по проспекту Л. Курбаса в м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, заволодів автомобілем марки ВАЗ «2115» д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, який на праві власності належить ОСОБА_5 , чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 100000 грн. та 01 лютого 2016 року у невстановлений слідством час, ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку № 6 по вул. Зодчих у м. Києві, заволодів автомобілем марки ВАЗ «21140» д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, просить їх скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні додаткової міри покарання у виді конфіскації майна, та через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_7 внаслідок м`якості.

Перевіривши касаційну скаргу прокурора, а також додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність вини ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 289 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Не погоджуючись з вказаним вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, розглянув у повному обсязі доводи поданої прокурором апеляційної скарги та прийшов до висновку про їх безпідставність і погодився з видом та розміром призначеного засудженому ОСОБА_4 судом першої інстанції покарання.
Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого (одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є дитиною-інвалідом; на консультативних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває), і призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначене покарання ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 65 КК, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання у касаційній скарзі прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, є безпідставними.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості у зв`язку з тим, що судом не призначено ОСОБА_4 додаткове покарання у виді конфіскації майна, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. А саме, колегія суддів Апеляційного судум. Києва, постановляючи ухвалу від 01 лютого 2017 року, врахувала тяжкість вчиненого правопорушення, дані про особу засудженого ОСОБА_4 , конкретні обставини кримінального провадження, а тому не знайшла підстав для застосування до засудженого додаткового покарання у виді конфіскації майна, при цьому зазначила, що додаткове покарання є альтернативним, а не обов`язковим, відповідно до санкції ч. 2 ст. 289 КК. З таким висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Колегія суддів вважає, що вирок та ухвала відповідають вимогам кримінального процесуального закону, є законними, обґрунтованими та вмотивованими.
Враховуючи викладене, та виходячи з того, що з касаційної скарги і наданих копій судових рішень підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає, а тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3