Справа №585/5016/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/204/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Немішаєво Бородянського району Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, засудженого вироком Апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2007 року за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:
12 грудня 2016 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_8 з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2017 року було відмовлено в задоволенні даного клопотання засудженого ОСОБА_8 .

Своє рішення суд мотивував тим, що під час відбування покарання у виді позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, а тому відсутні підстави для застосування умовно-дострокового звільнення.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 наголошує на незаконності судового рішення, вважає його не справедливим, просить звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, при цьому просить не зважати на те, що строк його звільнення припадає на 13.05.2017. В обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що як доводи прокурора так і пояснення представника адміністрації установи відбування покарання ОСОБА_9 про допущення з його боку постійних порушень режиму, не виконання своїх обов`язків те, що він є злісним порушником, який не став на шлях виправлення та те, що його не можливо звільнити з-під варти оскільки він є небезпечним для суспільства є надуманими та необґрунтованими. Стверджує, що стягнення винесені відносно нього є погашені, протягом останніх двох років на нього не було накладено жодного стягнення, він отримував подяку за сумлінну працю та закінчив навчання в професійно-технічному училищі, а тому заслуговує на дострокове звільнення від покарання.

Заслухавши доповідь судді про обставини справи і зміст апеляційної скарги, думку засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити її, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у кримінально-виконавчій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч. 3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.537, 539 КПК України, вислухавши пояснення ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , представника установи відбування покарання ОСОБА_9 , дослідивши матеріали особової справи засудженого, зокрема, характеристики останнього, врахувавши думку представника адміністрації установи, який вважав, що ОСОБА_8 своєю поведінкою не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження 05 вересня 2007 року ОСОБА_8 був засуджений вироком Апеляційного суду Київської області за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі.

13 грудня 2007 року ухвалою Верховного Суду України вирок Апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2007 року відносно ОСОБА_8 залишено без зміни.

Відповідно до матеріалів особової справи 18.01.2008 року ОСОБА_8 з Київського слідчого ізолятора прибув до Городищенської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Рівненській області (№ 96). За час відбування покарання у вказаній установі засуджений ОСОБА_8 не заохочувався, а лише притягувався до дисциплінарної відповідальності, оскільки п`ять раз допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, вину у вчиненому не визнавав, вважав призначене судом покарання не справедливим, не був працевлаштований через умови тримання, а пізніше через відсутність робочих потужностей.

З листопада 2011 року ОСОБА_8 відбував покарання в Роменській виправній колонії (№ 56) де в період з 2011 по 2015 роки до праці не залучався, спочатку за станом здоров`я потім за відсутністю власного бажання, в 2015 році був працевлаштований до котельні. Відповідно до вироку суду має позов в сумі 1 700 грн. однак будь-яких заходів по його відшкодуванню не вживав. Участі в культурно-масових, фізкультурно-оздоровчих заходах серед засуджених та суспільному житті відділення за весь час утримання в колонії не приймав, не приймав участі і по благоустрою місць позбавлення волі, за виключенням 2011, 2012 років. Щодо визнання вини у вчиненому злочині, то її ОСОБА_8 відповідно до річних характеристик, не завжди визнавав так як і призначену міру покарання, яку за часту вважав суворою. Законні вимоги працівників установи відбування покарання виконує, однак завжди потребує контролю з боку останніх. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що жодна з характеристик, зокрема у період з 2011 по 2015 роки включно не містить відомостей про те, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення, натомість з них вбачається, що засуджений неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму утримання, за що на нього були накладені стягнення. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що в жодній з установ відбування покарання засуджений ОСОБА_8 не був заохочений ні грамотами, ні подяками з боку адміністрації установи, що дає колегії суддів підстави вважати, що останній не довів свого сумлінного ставлення до праці та того, що став на шлях виправлення.

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_8 в частині не правдивості наданих суду з боку представника адміністрації установи відбування покарання ОСОБА_9 пояснень, то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_8 та підстав їм не довіряти у колегії суддів немає.

Щодо тверджень ОСОБА_8 , про те, що накладені на нього стягнення за порушення режиму утримання погашені у встановленому законом порядку, а тому він має право на умовно-дострокове звільнення від покарання, то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дана обставина не може бути єдиною підставою для такого звільнення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_8 не довів своє виправлення, до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Враховуючи наведене, висновок місцевого суду є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи, оскільки умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до засудженого лише за умови, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці доведе своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду законна та обґрунтована, а апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала є остаточною і касаційному перегляду не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.