АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання :

за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без конфіскації майна, що належить йому на праві приватної власності;

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 остаточно визначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна, що належить йому на праві приватної власності.

Згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII від 26 листопада 2015 року ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення та тримання його під вартою з 03.12.2014 року по 18.08.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винними у тому, що він у період часу з листопада 2013 року по лютий 2014 року у невстановленому місці, будучи неповнолітнім, придбав у невідомої особи пістолет марки «Stalker 917-S» та став зберігати його без передбаченого законом дозволу.
Так, ОСОБА_8 взяв вказаний пістолет та приніс його до місця свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав його до 03 грудня 2014 року. 03 грудня 2014 року приблизно о 13 годині ОСОБА_8 взяв свою сумку, в якій знаходився пістолет марки «Stalker 917-S» та пішов до своїх знайомих, а саме трьох встановлених в ході слідства осіб (які не були обізнані про незаконне придбання, зберігання та носіння ОСОБА_8 вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу) та неповнолітнього ОСОБА_10 (відносно якого вирок суду від 19.03.2015 року за ч. 1 ст. 263 КК України набрав законної сили).

03 грудня 2014 року приблизно о 20 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи на Харківському шосе біля будинку № 16 у м. Києві передав свою сумку з пістолетом неповнолітньому ОСОБА_10 у якого в цей же день, 03 грудня 2014 року, приблизно о 21 годині під час проведення огляду місця події адресою: м. Київ, Харківське Шосе, 16, біля автомобіля марки BMWмоделі д.н.з. НОМЕР_1 , було виявлено пістолет марки «Stalker917-S». Згідно висновку судово-балістичної експертизи № 1850 ВКЕ від 14.01.2015 р. встановлено, що вилучений 03.12.2014 р. у останнього пістолет являється гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю, виготовленою шляхом переробки з шумового пістолету «STALKER917-S» № НОМЕР_2 , калібром 9 мм (РА) та придатний для стрільби.
Крім того, на початку грудня 2014 року, ОСОБА_8 , будучи міліціонером полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов» ГУ МВС України в Київській області вирішив незаконно заволодіти транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 в мережі Інтернет на сайті з продажу автомобілів «Авто Pia» знайшов оголошення про продаж автомобіля марки БМВ моделі 525, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 року випуску, яке його зацікавило. Приблизно о 18 годині 02.12.2014 року ОСОБА_8 , зателефонував потерпілому ОСОБА_11 та повідомив, що має намір придбати його автомобіль, в результаті чого останні домовилися про зустріч 03.12.2014 року.
Після цього, 03.12.2014 року, приблизно о 13 годині ОСОБА_8 вийшов зі своєї квартири АДРЕСА_2 , та взяв із собою сумку, в якій знаходився пістолет марки «Stalker 917-S». В цей же день, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 зустрівся зі своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (відносно якого 14.04.2015 прийнято рішення про закриття кримінального провадження), які не були обізнані у злочинних намірах ОСОБА_8 на незаконне заволодіння транспортним засобом, у приміщенні ресторану швидкого харчування «МакДональдз», який розташований по вул. Хрещатик, 19а в м. Києві.
Після цього ОСОБА_8 зателефонував власнику автомобіля марки BMW моделі 525, д.н.з. НОМЕР_1 , 1997 року випуску, ОСОБА_11 та домовився зустрітися, щоб оглянути автомобіль останнього.
В цей же день, 03.12.2014 року, ОСОБА_8 повідомив своїм знайомим ОСОБА_13 , (відносно якого вирок суду від 11.12.2015 р. за ч. 2 ст. 289 КК України набрав законної сили) ОСОБА_12 та неповнолітньому ОСОБА_10 , що йому необхідна допомога щодо придбання автомобіля, оскільки він не має посвідчення водія та навиків керування транспортним засобом. Також він попросив ОСОБА_13 знайти водія з автомобілем, який би зміг відвезти їх на місце зустрічі з власником транспортного засобу.
ОСОБА_13 на прохання ОСОБА_8 , попросив ОСОБА_14 , щоб останній приїхав на автомобілі та забрав їх.
Приблизно о 16 годині 03.12.2014 року до метро «Хрещатик» приїхав раніше не знайомий всім ОСОБА_15 (відносно якого 14.04.2015 р. прийнято рішення про закриття кримінального провадження), який не був обізнаний у злочинних намірах ОСОБА_8 на незаконне заволодіння транспортним засобом, на автомобілі марки AUDI А-8, д.н.з НОМЕР_3 . До вказаного автомобіля сіли ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та неповнолітній ОСОБА_10 та поїхали до ТРЦ «Магелан», який розташований за адресою: м. Київ просп. Глушкова, 136, для зустрічі з потерпілим.
Приїхавши приблизно о 17 годині 03.12.2014 року на стоянку біля ТРЦ «Магелан» за адресою: м. Київ, просп. Глушкова, 136, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 направилися на зустріч з потерпілим ОСОБА_11 для огляду автомобіля.
ОСОБА_8 , повідомив потерпілому ОСОБА_11 , що автомобіль марки BMW моделі 525, 1997 року випуску, йому сподобався та він може його придбати за 2200 доларів США, однак йому потрібно поїхати за грошовими коштами, на що потерпілий погодився та вони домовилися зустрітися через годину.
Цього ж дня, 03.12.2014 року, близько 18 години, ОСОБА_8 зателефонував потерпілому ОСОБА_11 та повідомив, що має намір придбати його автомобіль, та вони домовилися про зустріч біля ТРЦ «Магелан», що розташований за адресою: м. Київ, просп Глушкова, 136.
Приїхавши на автомобілі марки AUDI А-8, приблизно о 19 годині 03.12.2014 року до зазначеного вище місця, ОСОБА_8 вийшов з автомобіля з ОСОБА_13 та запропонував останньому піти з ним на зустріч з потерпілим ОСОБА_11 , на що ОСОБА_13 погодився.
Підходячи до автомобіля марки BMW моделі 525, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_13 (відносно якого вирок суду від 11.12.2015 р. за ч. 2 ст. 289 КК України набрав законної сили) незаконно заволодіти вказаним автомобілем, на що останній погодився.
ОСОБА_8 підійшов та сів до вказаного автомобіля разом з потерпілим ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_13 залишився очікувати біля автомобіля.
Перебуваючи в автомобілі, ОСОБА_8 приставив до живота ОСОБА_11 якийсь незрозумілий, зі слів останнього, предмет чорного кольору. Потерпілий ОСОБА_11 , злякавшись, вибіг з автомобіля та побіг у напрямку дорожнього руху.
ОСОБА_8 побіг за потерпілим ОСОБА_11 , однак не наздогнав, оскільки останній сів до якогось автомобіля та поїхав у невідомому напрямку.
Після цього, ОСОБА_8 повернувся до автомобіля марки BMW, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_17 , вказав останньому сідати за кермо викраденого транспортного засобу, на що останній погодився.
ОСОБА_13 сів за кермо автомобіля та почав рух. Однак, проїхавши декілька метрів зупинився у зв`язку з відсутністю необхідних навиків керування.
ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_18 , який приїхав на автомобілі марки AUDI А-8, та який не був обізнаний у злочинних намірах ОСОБА_8 та ОСОБА_13 на незаконне заволодіння транспортним засобом, сісти за кермо автомобіля марки BMW моделі 525, на що останній погодився, сів та поїхав куди вказав йому ОСОБА_8 .
В цей же день, 03 грудня 2014 року, приблизно о 21 годині ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 було затримано за адресою: м. Київ, Харківське Шосе, 16, біля автомобіля марки BMW моделі 525.
Згідно висновку експерта № 05-04/7 від 26.01.2015 середня ринкова вартість автомобіля марки BMW моделі 525, д.н.з. НОМЕР_1 становить 124931,40 грн.
Захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, без конфіскації майна, що належить йому на праві приватної власності; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, що належить йому на праві приватної власності, на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_9 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зокрема, ОСОБА_9 зазначає, що постановляючи вирок щодо ОСОБА_8 , суд безпідставно не визнав сприяння розкриттю злочину, участь в АТО та статус учасника бойових дій обставинами, які пом`якшують покарання, а також не врахував дані обставини і думку потерпілого, який просив суд не позбавляти ОСОБА_8 волі, при призначенні йому покарання.
Обвинувачений ОСОБА_8 подав аналогічну за змістом апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, без конфіскації майна, що належить йому на праві приватної власності; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі. на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, що належить йому на праві приватної власності, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, а також обставини, які пом`якшують покарання.
З урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням даних про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, являється учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем проживання, навчання та роботи, наявності обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, неповнолітнім, відсутності обставин, які обтяжують покарання, думки потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має і просив застосувати до останнього покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а при призначенні покарання за сукупністю злочинів обрав принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та правильно визначив розмір остаточного покарання.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для скасування вироку відсутні.
На підставі Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Керуючись ст.ст. 72, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.12.2014 року по 05.12.2016 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення дорівнює два дні позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям строку покарання.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3