Справа № 610/1459/17
Провадження № 1-кп/610/185/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2017 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

її захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія справу за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000438, який надійшов з Балаклійського відділу Лозівської місцевої прокуратури Харківської області 30 травня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, громадянки України, українки, з повною вищою освітою, пенсіонерки, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадження Балаклійського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000438 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

В судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Представник цивільного позивача ОСОБА_4 залишила питання про можливість призначення справи до судового розгляду на розсуд суду.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 вважає, що обвинувальний акт повинен бути повернутий прокурору у зв*язку з його невідповідністю вимогам ст.ст.91, 110, 291 КПК України, оскільки обвинувачення викладено незрозуміло та містить взаємовиключні твердження, фактично не визначені чітко обставини вчинення злочину (порушені посадові обов`язки, виконання дій чи бездіяльність), причинний зв`язок між протиправними діями ОСОБА_5 та наслідками, які настали у вигляді збитків для ради, що позбавляє обвинуваченого права на захист від висунутого обвинувачення.

Суд вислухавши сторони судового провадження, перевіривши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування на відповідність вимогам КПК України, приходить до наступного.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та яким завершується досудове розслідування.
Суд вважає, що обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам ч. 2 ст.291 КПК України виходячи з наступного:
Згідно ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

У п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України зазначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті, який надійшов до суду фактичні обставини кримінального правопорушення викладені не конкретно.

Статтею 91 ч.1 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований, зрозумілою для нього мовою, про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» № 9783/82 п. 79).
Згідно з положеннями пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції, яку необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» № 25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.34).
Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп.«b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47), тобто неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а`ч.3 ст.6 Європейської конвенції з прав людини та права особи на захист.
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.367 КК України як службова недбалість, тобто неналежне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.
Об`єктивна сторона службової недбалості характеризується:
1) діянням, яке полягає у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків через несумлінне ставлення до них;
2) наслідками у вигляді істотної шкоди;
3) причинним зв`язком між вчиненням діяння та наслідками.
Крім того, указівка закону на несумлінне ставлення службової особи до виконання службових обов`язків виключає можливість кваліфікації діяння як службова недбалість у випадках, коли істотна шкода була заподіяна внаслідок недосвідченості, недостатньої кваліфікації, відсутності належних навичок або з інших обставин, що не залежать від службової особи і виключають реальну можливість належного виконання покладених на неї службових обов`язків.
В обвинувальному акті йдеться про повноваження ОСОБА_5 як селищного голови, але конкретно не визначено про те, які саме обов`язки, що передбачені ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та п.4 Регламенту роботи Червонодонецької селищної ради, затвердженого рішенням №14-VІ від 30.11.2010 «Про затвердження Регламенту роботи Червонодонецької селищної ради VI скликання» не були виконані Пригодіч як головою селищної ради.
Не зазначено також про наявність у ОСОБА_5 кваліфікації, належних навичок на перевірку робіт, що були проведені Державним Підприємством, яке має ліцензію Державного агентства земельних ресурсів України. Про реальну можливість належного виконання покладених на неї службових обов`язків у обвинувальному акті також не йдеться.
В свою чергу, обвинувачення ґрунтується на тому, що Пригодіч не перевірила достовірність внесених даних до актів прийняття та безпідставно погодила обсяги робіт, що не виконувались виконавцем, а сам проект землеустрою до цього часу фактично не виготовлено, супровідні листи для внесення відомостей до бази даних до Червонодонецької селищної ради не надходили, проект землеустрою на сесії ради не затверджувався, до експертного підрозділу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області для проходження державної експертизи землевпорядної документації у відповідності до Земельного кодексу України, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженою наказом Держкомзему України від 03.12.2004 № 391, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.12.2004 за №1618/10217 - не надходив.
Але, прокурором не зазначено про те, які саме роботи були передбачені цими договорами, оскільки до кожного з них були додатки з чітким переліком робіт (про ці додатки є інформація у обвинувальному акті).
Дана інформація має суттєве значення, оскільки Пригодіч ставиться у провину, у тому числі, безпідставне погодження обсягів робіт, що не виконувались виконавцем, хоча яких саме робіт в обвинувальному акті не зазначено.
Більш того, речовим доказом у кримінальному провадженні є «Оригінал проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж населеного пункту смт. Червоний Донець», що переконливо свідчить про те, що роботи за договором все ж проводилися. Більш того, цей проект містить додатки про виконані роботи, що свідчить про те, що проект «фактично» виготовлений (в контексті того, що прокурор посилається на те, що «проект фактично не виготовлено»)
Таким чином (виходячи тільки зі змісту обвинувального акту та з викладених у ньому обставин), можливо зробити висновок про те, що роботи за договором були виконані частково, але тоді прокурором не визначено перелік робіт, що фактично виконані і які не виконані, що явно впливає і на розмір визначеної шкоди.
Саме по собі посилання в обвинувальному акті на те, що «фактично проект землеустрою до цього часу не виготовлено» є юридично не коректним та прямо впливає на конкретність обвинувачення, оскільки про існування актів прийому-передачі проекту землеустрою в обвинувальному акті - не йдеться.
Як селищний голова ОСОБА_5 приймала тільки проектно-вишукувальні та науково-технічні роботи, які є складовими робіт по виготовленню проекту землеустрою, що прямо передбачено договорами та додатками до них. Ці роботи включали в себе (у тому числі): прокладання теодолітних ходів, формування точок зйомочної основи, визначення довжини меж, камеральні роботи та ін. Про ці роботи в обвинувальному акті взагалі не йдеться, хоча згідно додатків до проекту їх було виконано.
Не зазначено в обвинувальному акті і про те, чи було достатньо виконаних робіт для остаточного виготовлення проекту та чи можливо взагалі було подавати виготовлений проект на затвердження з огляду на те, що розроблений проект землеустрою щодо встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень підлягає обов`язковій державній експертизі, при проведенні якої досліджуються, перевіряються, аналізуються та оцінюються: питання дотримання вимог законодавства та встановлених стандартів, норм і правил при прийнятті проектних рішень; відповідність передбачених документацією і матеріалами заходів завданням на проектування, вимогам раціонального використання та охорони земель, а також дотримання законних прав та інтересів власників земельних ділянок та землекористувачів, держави і суспільства; еколого-економічна ефективність проектних рішень щодо запобігання їх негативному впливу на стан земельних ресурсів та ін.

Крім того, в обвинувальному акті, зокрема в його описово-мотивувальній частині, відсутні посилання на те, що договорами були прямо передбачені етапи виготовлення проекту землеустрою (1-й та 2-й етап)
Також в обвинувальному акті відсутнє посилання на те, які саме документи були надані Виконавцем Замовнику на підтвердження виконання робіт за договорами, що є (у даному випадку) обов`язковим, оскільки від змісту цих документів прямо залежить можливість ОСОБА_5 їх перевірити.
Крім того, в обвинувальному акті мається посилання на те, що «Згідно п. 3.3 даних договорів робота виконавця (ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») вважається виконаною з моменту подачі супровідного листа, для внесення відомостей до бази даних», але пункт у договорах у такій редакції - відсутній, що додатково впливає на конкретність обвинувачення.
Зазначені порушення вимог КПК України унеможливлюють подальший судовий розгляд кримінального провадження, а відтак вказані факти є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам цього Кодексу, в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000438 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: