Справа № 300/486/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

28.02.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 ,, ОСОБА_9 , представника потерпілих - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Воловецького районного суду від 08 грудня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, не працюючий, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 190 (сто дев`яносто) годин.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 по 5000 (п`ять тисяч) грн. кожному, в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог ОСОБА_8 , ОСОБА_9 відмовлено.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим і засуджений за те, що 21.02.2016 року близько 23-ої години, перебуваючи в приміщенні літньої кухні за адресою АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_11 , в ході сварки з ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_8 , на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_9 , один удар в область обличчя, внаслідок чого спричинив їй, згідно висновку судово-медичної експертизи №39 від 23.02.2016 року легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності у вигляді синця та садна обличчя, а потім продовжуючи свої протиправні дії, умисно наніс один удар рукою в обличчя та один удар рукою в область грудей ОСОБА_8 , чим спричинив йому, згідно висновку судово-медичної експертизи №38 від 23.02.2016 року легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності у вигляді садна правої щоки та синця грудної клітки.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку Воловецького районного суду від 08 грудня 2016 року та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо нього не відповідає вимогам ст.370 КПК України. Докази оцінені судом з порушенням ст.94 КПК України, зокрема, суд критично оцінив його показання та дав неправильну оцінку показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , необгрунтовано відхиливши їх як докази його невинуватості. Разом з тим, в основу вироку суд поклав показання самих потерпілих та свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які, на його думку, є суперечливими.
В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Зазначає, що судом об`єктивно та всебічно досліджено всі обставини справи. Родина потерпілих у сільській громаді користується повагою та авторитетом, у неприязних відносинах з односельцями не перебуває. Натомість обвинувачений ОСОБА_6 , користуючись відсутністю в домі сина потерпілих, у зв`язку з його перебуванням на сезонних роботах, навів близькі позашлюбні відносини з невісткою потерпілих ОСОБА_18 , що викликало в них неприязні відносини. Також вказує на те, що показання свідків ОСОБА_11 та дружини ОСОБА_6 ОСОБА_13 , які правильно оцінив суд, є намаганням виправдати протиправні дії ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,, які просили задовольнити апеляційну скаргу повністю, думку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , їх представника ОСОБА_10 та промову прокурора, які вважали вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляції та скасування вироку щодо ОСОБА_6 не вбачається, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.
Так, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.
ОСОБА_6 у судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.125 КК України не визнав та показав, що 21.02.2016 року знаходився вдома і в приміщенні літньої кухні за адресою АДРЕСА_2 , у ОСОБА_11 не перебував, тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не наносив.
Однак, цим показанням ОСОБА_6 , як показанням свідків, що свідчили на його користь і це видно із матеріалів кримінальної справи, судом першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи, дано відповідну оцінку , як і дослідженим усім наявним доказам у справі.
Винуватість ОСОБА_6 підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його вину.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_8 ствердив, що з 21.02.2016 року близько 23-ої години він разом з дружиною ОСОБА_9 зайшли в приміщення літньої кухні за місцем проживання його сина з невісткою ОСОБА_11 , з якою у ОСОБА_6 , за їх твердженням, інтимні стосунки. На цьому грунті між ними та ОСОБА_6 зав`язалася сварка, в ході якої ОСОБА_6 вдарив його рукою в обличчя та наніс удар рукою в область грудей, від якого він впав на підлогу.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 дала такі ж покази, а також зазначила, що намагаючись втекти ОСОБА_6 , наніс їй удар кулаком по обличчю та руці.
Такі показання потерпілих стосовно способу нанесення побоїв ОСОБА_6 в цілому відповідають характеру та локалізації і підтверджують отримання ними цих тілесних ушкоджень, при наведених в обвинуваченні обставинах.
Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердили, що були поряд при нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_6 .
Безпідставними є доводи обвинуваченого про те, що свідчення вказаних свідків є недостовірними, позаяк покази свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 давали з дотриманням вимог КПК України, вони є логічно послідовними та підтверджують показання потерпілих та висновки судово-медичних експертиз. Підстав вважати їх неналежними чи недостовірними немає.
Вина ОСОБА_6 в сукупності з показами цих потерпілих та свідків підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, висновком експерта від 23.02.2016 року №38, згідно якого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна правої щоки та синця грудної клітки, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я, чи незначної стійкої втрати працездатності; висновком експерта від 23.02.2016 року №39, згідно якого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця та садна обличчя, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, , що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я, чи незначної стійкої втрати працездатності.
Судом не встановлено, а в апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 не наведено даних, які б ставили під сумнів неправдивість показань потерпілих, свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та висновків судово-медичного експерта щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілим ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 , а тому твердження обвинуваченого в його апеляції про те, що висновки суду щодо його вини в інкримінованих злочинах, будуються на суперечливих показах потерпілих та свідків, є необґрунтованими.
Дослідивши в судовому засіданні усі докази у справі та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 містяться склад злочину, передбачений ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Всупереч твердженню обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, суд також дав оцінку і показам, допитаних в судовому засіданні свідків захисту - ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та обґрунтував чому не взяв їх до уваги.
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення справи.
Об`єктивних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження доводів, викладених обвинуваченим в апеляційній скарзі надано не було ні ним, ні захисником, і такі не були встановлені судом апеляційної інстанції.
Посилання ОСОБА_6 в своїх поясненнях на те, що судом першої інстанції не досліджено всі докази, які заявлялись ним та захисником є необґрунтованими. Із матеріалів кримінального провадження, зокрема заяви ОСОБА_6 від 19 травня 2016 року вбачається, що ні він, ні захисник не володіють жодними матеріалами, які могли б ними бути використані як докази в суді. (а.с.90, т.1).
Як видно із вироку при обранні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його характеристику, обставини за яких було вчинено злочини, а також обгрунтовано визнав за обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо осіб похилого віку і призначив йому покарання згідно санкцій ч.1 ст.125 КК України.
Таке покарання ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , судом відповідно до ст.ст.23, 1166, 1167 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховано як характер та обсяг страждань потерпілих й інші обставини, зокрема, тривалість несприятливих наслідків злочину, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, так і відсутність належного підтвердження завдання потерпілим ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 матеріальної шкоди та прийнято обґрунтоване рішення в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілих.
Істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.
З врахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_6 до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2016 року щодо нього - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді: