Справа № 423/1486/16-к
Провадження № 11-кп/782/148/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого : ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченого : ОСОБА_6

захисника, адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційні скарги поданих: адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_6 на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 16.03.2017 року, яким,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золоте Луганської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину (сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

засуджено:

-за ч. 2 ст. 260 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховується з 27 квітня 2016 року. Зараховано ОСОБА_6 у строк покарання, призначеного за цим вироком, строк попереднього ув`язнення з 27 квітня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:
У вироку суду першої інстанції вказано, що у квітні 2014 року, більш точної дати та час в ході досудового розслідування не встановлено, на території Луганської області невстановленими особами було створене не передбачене законом збройне формування, члени та структурні підрозділи якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної злочинної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

Наприкінці травня - початку червня 2014 року, більш точні дати та час в ході досудового розслідування не встановлено, в структурний підрозділ вказаного не передбаченого законом формування, діючого на території м. Золоте Луганської області, створеного невстановленими особами, на добровільній основі увійшов ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав умисел приймати активну участь у діяльності даного формування, при цьому розуміючи, що його діяльність спрямована на: заволодіння окремими територіями Луганської області та їх утримання, силову підтримку власних структур, депортації населення з регіону знаходження даного формування, знищення живої сили та матеріальних ресурсів правоохоронних органів та Збройних Сил України, з використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншої зброї.

Вступивши в зазначене збройне формування ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність його діяльності, став приймати в ньому активну участь, а саме на протязі трьох тижнів, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 діючи в складі не передбаченого законом збройного формування, керуючись прямим умислом, здійснював чергування на блокпосту, розташованому на перехресті доріг «Луганськ-Золоте-1 Гірське» біля автомобільної заправної станції «Катран» у м. Золоте-1, виконуючи функції щодо контрольно-пропускного режиму через вказану ділянку місцевості, з метою недопущення підозрілих осіб шляхом перевірки транспортних засобів та речей, які перевозяться на предмет заборонених речей. Чергування на блокпосту ніс одягнутим у камуфльовану форму «дубок», на погоні якої була «георгіївська стрічка», в руках тримав мисливську рушницю 12 калібру, яку після чергування залишав на блокпосту.

Приблизно 17.07.2014 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на приймання активної участі в незаконному збройному формуванні, увійшов до структурного підрозділу не передбаченого законом збройного формування під назвою «Призрак», який базувався на території ПАО «Лисичанський склозавод «Пролетарій»», розташованого за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Мічуріна, 1, де проходив навчання поводження зі зброєю, а саме автоматом Калашникова, який в нього був на постійному насінні. Після проходження навчання, приблизно 20.07.2014 року більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 був направлений для здійснення оборонних завдань на ділянку автомобільної дороги за напрямком Лисичанськ-Артемівськ, на відстані 1 км. від НПЗ м. Лисичанськ, де приймав участь у збройному зіткненні зі ЗС України, після чого за власним бажанням покинув межі розташування підрозділу «Призрак», де залишив автомат Калашникова з боєприпасами, та пішов додому за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погодившись з вироком суду, адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якої просить змінити вирок суду в бік пом`якшення.

При цьому вказує, що не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції суворим і таким, що не відповідає особі обвинуваченого, а саме:

- суд не взяв до уваги, обставини, за яких обвинувачений ОСОБА_6 опинився серед членів незаконного збройного формування.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснював, що у червні 2014 року, керуючи мотоциклом, в стані алкогольного сп`яніння, був затриманий членами незаконного збройного формування, серед яких був колишній працівник ОСОБА_9 , який впізнав ОСОБА_6 , як місцевого мешканця і запропонував йому допомагати «ополченцям» а саме 2-3 рази на тиждень збирати продукти харчування серед місцевого населення та розвозити їх на блокпости. Продукти харчування ОСОБА_6 тільки збирав і грузив, а розвозив і керував автомобілем мешканець м. Первомайськ. Також просить звернути увагу, що в ході судового розгляду був допитаний свідок ОСОБА_10 , який був засуджений за аналогічний злочин і який по багатьом кримінальним провадженням є свідком і його пояснення не можуть бути покладені на підставу обвинувачення.

Також зазначає, що суд у своєму вироку посилається на такі письмові докази: - рапорт командира взводу БПОП ГІНП від 30.01.2016 року про те, що виявлено гр.. ОСОБА_6 , який приймав участь у НЗФ «Призрак» та бойових зіткненнях із ЗСУ біля м. Лисичанськ у 2014 року.

Водночас, у судовому засіданні стороною обвинуваченням не надано доказів участі ОСОБА_6 у НЗФ «Призрак» та його участі у бойових зіткненнях із ЗСУ біля м. Лисичанськ у 2014 році. Навпаки покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 спростовують ці твердження. Оцінюючи всі докази, суд не взяв до уваги такі обставини, що ОСОБА_6 не приймав участі у захопленні будівель чи інших споруд, в бойових діях , злочинів стосовно місцевого населення не вчиняв. Повернувшись у вересні 2014 року до міста свого мешкання, мав можливість знову вступити до НЗФ, але не скористався такою можливістю, тим самим підтвердив, що став на шлях виправлення. При призначенні покарання суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, а саме добровільний вихід ОСОБА_6 з НЗФ, його незначна роль у діяльності НЗФ, щире каяття. Вважає, що призначене судом ОСОБА_6 покарання не відповідає його особі, та є явно несправедливим через його суворість.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити покарання, та призначити більш м`яке. При цьому посилається на те, що необхідно взяти до уваги незначну роль його дій, щире каяття, співпраця з органами слідства, його сімейний стан, маленька дитина на утриманні, пристаріли дідусь з бабусею, які замінили йому батьків, та у яких він є єдиним годувальником, позитивну характеристику з міста проживання. Просить звернути також увагу, що суд при призначенні покарання не врахував всі пом`якшуючи обставини по справі. Суд не встановив достовірність його участі в незаконному збройному формуванні, в бойових діях проти ЗСУ, той факт, що він добровільно відмовився допомагати НЗФ, визнав свою вину та щиро розкаявся. Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не підтвердили його участь в НЗФ. Свідок ОСОБА_10 дав неправдиві показання, переслідує свою особисту мету. Вважає, що суд ставився до нього неупереджено та порушив презумпцію невинуватості щодо нього.

Прокурор до початку апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції відмовився від апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу його захисника, пояснення захисника, адвоката ОСОБА_7 , яка просила пом`якшити покарання ОСОБА_6 застосувати до нього ст.69 КК України, задовольнити їх апеляційні скарги, думку прокурора, який не підтримав доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали в кримінального провадження, провівши та вислухавши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентнім судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вищевказані вимоги закону виконав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.411 КПК України також передбачено, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 та змісту вироку суду першої інстанції від 16.03.2017 року обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він приймав участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань, та його дії були кваліфіковані за ч.2 ст.260 КК України.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 було розглянуто у суді першої інстанції на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно нього, внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000225 від 30.01.2016 року, який надійшов до суду 05.05.2016 року.(а.кп.1-5 т.1).

З змісту апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 , вбачається, що вони фактично не оспорюють кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.260 КК України, однак посилаються на покази свідків, які не підтверджують вину обвинуваченого, та не згодні з показаннями свідка ОСОБА_10 . Не зважаючи на це, вони просять пом`якшити покарання, змінити вирок.

Крім того, з змісту вироку суду першої інстанції слідує, що обвинувачений ОСОБА_6 спочатку вину свою у скоєнні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, не визнав. Тільки під час останнього слова у судовому засіданні у скоєному розкаявся та просив суд суворо його не наказувати.

Суд першої інстанції поклав в обґрунтування вини ОСОБА_6 показання свідка ОСОБА_10 , якого він попередив про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, та який у встановленому порядку склав присягу говорити тільки правду у суді.

З його показань вбачається, що він з травня 2014 року (приблизно з 5 по 20 число) перебував у лавах так званої «Армії Юго-Восток», у «ополченії», та був засуджений за ст.260 КК України. Приблизно у липні 2014 року він бачив обвинуваченого на блок-посту в м.Лисичанськ, Луганської області, де обвинувачений був одягнутий у камуфльований одяг з шевронами батальйону «Призрак», мав при собі автомат Калашникова, спілкувався з військовими. Він добре запам`ятав його, тому, що він поводився зухвало, передьоргував затвор автомату, пізніше бачив його біля НПЗ м.Лисичанськ при спілкуванні із бійцями батальйону «Призрак». Пізніше у 2016 році ОСОБА_10 зустрівся із обвинуваченим на проведенні впізнання в відділку поліції в м. Гірське, де спілкувалися, згадали спільних знайомих.

Крім цього свідка, суд у судовому засіданні у встановленому законом порядку допитав інших свідків, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , показанням яких суд надав належну оцінку, пославшись, що у сукупності вони повністю узгоджуються із письмовими доказами, які досліджені у судовому засіданні.

Дані свідки також надали суду пояснення, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та склали у встановленому законом присягу.

У суді першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку письмові докази, а саме:

-рапорт командира взводу БПОП ГУНП від 30.01.2016 року про виявлення гр.. ОСОБА_6 , який приймав участь у НЗФ «Призрак» та у бойових зіткненнях із ЗСУ біля м.Лисичанськ у 2014 році (а.с.229);

-витяг із кримінального провадження № 0000225 про те,що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , у травні 2014 року приймав участь у діяльності непередбачених законом збройних формувань(а.с. 228);

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 04.04.2016 року за участю свідка ОСОБА_10 , складений за участю понятих, без зауважень.(а.с.230-232).

Вищевказаним доказам суд першої інстанції надав належну юридичну оцінку, та обґрунтовано зазначив, що всі відомості щодо періоду часу та обставин скоєння кримінального правопорушення узгоджені між собою, ніякими іншими доказами не спростовані і тому не викликають сумніві щодо доведеності вини обвинуваченого за обставин, встановлених судом.

У зв`язку з чим, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ст.260 ч.2 КК України.

Суд першої інстанції критично оцінив ствердження обвинуваченого у той частині, що він не приймав участі у діяльності незаконних збройних формувань,розцінив їх як засіб щодо уникнення покарання.

Колегія суддів не може погодитися з твердженнями обвинуваченого про те, що суд не врахував його щире каяття, незначну роль його дій, співпрацю з органами слідства, його сімейний стан, маленьку дитину на його утриманні, пристарілих дідусю з бабусею.

Також колегія суддів не погоджується з твердженнями захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 про те, що вирок суду щодо ОСОБА_6 є суворим,що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, за яких обвинувачений опинився серед членів незаконного збройного формування, а також його добровільний вихід з НЗФ, його незначну роль, щире каяття.

При призначені покарання обвинуваченому, суд першої інстанції послався на те, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст..66 КК України визнав щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, суд не знайшов.

Крім того, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та характер суспільної небезпеки вчиненого злочину, його суспільно небезпечні наслідки, а також особу обвинуваченого, його незначну роль у діяльності незаконно збройних формувань, нетривалий час перебування у НЗФ та той факт, що він припинив свої злочинні дії, зрозумівши їх незаконність, його перебування у шлюбі, малолітнього сина, позитивну характеристику за місцем проживання та всі обставини провадження, у зв`язку з чим призначив обвинуваченому достатньо для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, мінімальне покарання, передбачене санкцією ст.260 ч.2 КК України.

Призначене покарання обвинуваченому за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає вимогам ст.65 КК України.

Колегія суддів не знайшла підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, а також інших підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому.

У суді апеляційної інстанції не знайшло своє підтвердження, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст.21 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 було розглянуто у суді першої інстанції в розумні строки, належним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419, 376 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області , -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника, адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 16.03.2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 260 КК України залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання, призначеного йому за вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 16 березня 2017 року у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 27 квітня 2016 року по 07 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.
С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3