АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/922/17 Справа № 208/9471/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника

н/л обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

законного представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0001613 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та законного представника потерпілого ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року, ухвалений відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Українка Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі, не працюючого, який мешкає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 120 годин громадських робіт.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь обласного бюджету 8 622 гривні 18 копійок матеріальної шкоди, у вигляді витрат Комунального закладу «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» на лікування потерпілого ОСОБА_14 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 755 гривень 79 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 09.08.2015 року, близько 20.30 годин, перебуваючи біля кіоску, розташованого на перехресті вулиць Таманської та Романківської в м. Дніпродзержинську, зустрів раніше знайомого неповнолітнього ОСОБА_14 . На ґрунті неприязних відносин, між зазначеними особами відбулася бійка.

10.08.2015 року, близько о 17.30 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля приміщення магазину «Карина», який розташований по вул. Романківській, 69-Д в м. Дніпродзержинську, знов зустрів неповнолітнього ОСОБА_14 . На ґрунті особистих неприязних відносин, між зазначеними особами знову виник конфлікт, який переріс в сумісну бійку. У ході бійки неповнолітній ОСОБА_7 , передбачаючи можливість настання тілесних ушкоджень потерпілому, проте легковажно розраховуючи на їх відвернення, підібрав з підлоги фрагмент шлакоблоку, та тримаючи його в правій руці, з відстані приблизно 3-4 метри, кинув його в бік неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 , потрапивши при цьому йому в ліву тім`яну ділянку голови, спричинивши тим самим останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням прокурором, захисником та законним представником потерпілого подані апеляційні скарги.

Прокурор просить змінити вирок суду у вступній частині шляхом доповнення відомостей щодо номеру кримінального провадження та сімейного стану обвинуваченого, а у резолютивній частині шляхом доповнення відомостей щодо обґрунтування призначеного покарання неповнолітньому обвинуваченому, у відповідності до ст.100 КК України та в частині розміру стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь законного представника неповнолітнього ОСОБА_14 ОСОБА_10 моральної шкоди, збільшивши її. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що судом, у порушення ч.2 ст.374 КПК України, у вступній частині вироку не вказано номер кримінального провадження та відсутні відомості про сімейний стан обвинуваченого. Крім того, суд, призначивши ОСОБА_7 покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, яке відповідає вимогам чинного законодавства щодо призначення покарання у вигляді громадських робіт неповнолітнім, не зазначив на якій саме підставі ОСОБА_7 призначене покарання менше, ніж визначено у санкції ст.128 КК України. Крім того, прокурор вважає, що розмір стягнутої судом моральної шкоди не відповідає обсягу фізичних та моральних страждань від спричинених потерпілому ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень. Судом не враховано, що було змінене звичний уклад життя потерпілого, отримані психологічні (моральні) страждання, а також, конкретні обставини справи, наслідки, що наступили та невідворотні зміни в житті потерпілого внаслідок отриманих травм.

Адвокат просить змінити вирок суду в частині задоволення позовних вимог законного представника потерпілого ОСОБА_10 , зменшивши суму матеріального збитку до 2 877, 90 гривень, а моральної шкоди до 5 000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог адвокат вказує на невідповідність розміру відшкодування моральної та матеріальної шкоди, стягнутого судом, вимогам розумності та справедливості. Зазначає, що суд повинен був керуватися вимогами ст.1193 ЦК України та, з урахуванням вини потерпілого та матеріального становища особи, яка спричинила шкоду, зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди та при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди врахувати, що ОСОБА_7 є студентом Державного центру підготовки та перепідготовки робочих кадрів будівництва та автотранспорту та отримує стипендію у розмірі 311 гривень.

Законний представник потерпілого в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд повно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, але дав зібраним доказам у справі необ`єктивну оцінку, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого. Вказує, що суд, взявши до уваги покази обвинуваченого, не надав оцінки показам потерпілого та свідків по справі, які зазначали, що ОСОБА_7 забіг за ріг магазину та, повернувшись з уламком шлакоблоку, з відстані 2-х метрів кинув його в потерпілого та влучив йому в голову. Суд не взяв до уваги знаряддя вчинення злочину, а саме, уламок шлакоблоку розмірами 9,5 х 14,0 х 3,4 см, яким було спричинено тілесні ушкодження потерпілому. Не врахував суд та не взяв до уваги і цілеспрямованість дій ОСОБА_7 , які передували до спричинення тілесних ушкоджень, які можливі тільки в результаті цілеспрямованих, свідомих та послідовних, а не випадкових дій і свідчать про те, що ОСОБА_7 допускав настання любих наслідків та передбачав реальну можливість їх настання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думки обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_15 , які підтримали доводи апеляційних скарг захисника та прокурора та заперечували проти задоволення апеляційної скарги законного представника неповнолітнього потерпілого, думку законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора та захисника, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив вирок змінити, заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та законного представника неповнолітнього потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи, що містяться в апеляційних скаргах, зіставивши їх з наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Виходячи з положень, закріплених у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Частина 3 ст.374 КПК України передбачає, що у мотивувальній частині вироку зазначається, у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як вбачається з вироку суду, що оскаржується, судом в порушення зазначених норм кримінального процесуального закону лише перелічено докази, якими на думку суду підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, проте у вироку взагалі відсутній аналіз зазначених доказів та мотиви прийнятого рішення, зокрема щодо обставин вчинення обвинуваченим кримінально караного діяння та кваліфікації його дій.

Так, зазначаючи, що виходячи із тих відносин, що склались між потерпілим та обвинуваченим, останній намагався помститись потерпілому та був ініціатором конфлікту, але нанесення потерпілому ОСОБА_14 обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого тяжкого тілесного ушкодження не охоплювалось його умислом, суд не мотивував з яких саме підстав від прийшов до таких висновків з посиланням на конкретні докази по справі, а лише послався на пояснення свідків та матеріали справи, не вказавши їх у вироку.

Зазначаючи про вірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.128 КК України, суд не обґрунтував свої висновки та не надав оцінки встановленим в ході розгляду обставинам справ, що фрагмент шлакоблоку обвинувачений, маючи конфлікт з потерпілим кинув в його бік, а також не навів у вироку доказів та мотивів, з яких підстав та при яких обставинах, здійснивши зазначені дії, обвинувачений ОСОБА_7 розраховував на відвернення тієї шкоди, можливість настання якої відповідно до вироку суду, він передбачав.

Отже, судом першої інстанції при постановленні вироку зазначеним фактичним даним та доказам, які перелічені на підтвердження вини обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому необережного злочину, належної оцінки не надано та допущено зазначені вище протиріччя та суттєві порушення кримінально-процесуального закону.

Згідно п.п.1,2,3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції, а клопотань про дослідження обставин справи з приводу усунення зазначених вище невідповідностей висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушень кримінально-процесуального закону, не надійшло, то у суду апеляційної інстанції відсутні будь які апеляційні підстави для прийняття свого рішення. У зв`язку з чим, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ч.2 ст.9 КПК, яка передбачає обов`язок надання належної правової оцінки обставинам кримінального провадження, а також, ч.6 ст.9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п.2,15,16 ч.1 ст.7 КПК, скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді 1-ї інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 суду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи, які викладені в апеляційних скаргах захисника та прокурора, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі ст.ст.7, 9, 370, 374, 409, 410, 415 КПК України, керуючись ст.ст.404, 405 КПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та законного представника потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, в іншому складі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: