АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/45/17 Головуючий 1-ої інстанції:
Справа: № 619/306/16-к ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 129, ч.2 ст. 146
ст. 195 КК України
У Х В А Л А
Іменем України
14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року, відповідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянин України, не працюючий, розлучений, має малолітню дитину 2007 р. народження, раніше судимий за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2015 року на 3 роки позбавлення волі, звільнений від відбування цього покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

засуджений за ч. 1 ст. 129 КК України на 2 роки обмеження волі;

за ч. 2 ст. 146 КК України на 2 роки позбавлення волі;

за ст. 195 КК України на 1 рік виправних робіт.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2015 року і остаточно визначено покарання ОСОБА_7 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 26 листопада 2015 року близько 16 год. 45 хв., він, будучи раніше судимим, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в якій він мешкає разом з ОСОБА_9 , яка є бабусею його колишньої дружини ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_10 , погрожуючи вчинити вибух побутового газу, висловив на адресу ОСОБА_9 погрозу вбивством зазначеним шляхом. При цьому, ОСОБА_7 , усвідомлюючи і достовірно знаючи, що висловлені ним погрози та його дії здатні викликати побоювання за своє життя і здоров`я у останньої і бажаючи цього, з метою створення реальності своїм загрозам, розбив мобільний телефон ОСОБА_9 , щоб та не мала змоги зателефонувати та покликати на допомогу, після чого відчинив кран газопостачання газової плити, при цьому повідомивши про свої наміри в правоохоронні органи.

ОСОБА_9 сприйняла слова і дії ОСОБА_7 як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю і намагалася втекти із дому, але не змогла так як двері квартири були зачинені та заблоковані з середини ОСОБА_7 .

Крім того, в цей же день і час ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків з колишньою дружиною ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння висловлював ОСОБА_9 , погрози знищення чужого майна, шляхом вибуху побутового газу.

ОСОБА_7 , усвідомлюючи і достовірно знаючи, що висловлені ним погрози та його дії здатні викликати побоювання здійснення цієї погрози у останньої і бажаючи цього, з метою створення реальності своїм загрозам, зачинив усі наявні в квартирі вікна та двері, з метою наповнення приміщення газом відчинив кран газопостачання газової плити, розраховуючи після наповнення приміщення квартири газом здійснити його підпал з метою виникнення вибуху, проте не зміг довести свій злочинний намір до кінця, оскільки він був затриманий співробітниками Національної поліції.

Також в цей же день і час ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних стосунків з колишньою дружиною ОСОБА_10 , почав висловлювати ОСОБА_9 намір вчинити вибух побутового газу, в даній квартирі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 зачинив двері квартири та заблокував їх з середини, потім розбив мобільний телефон ОСОБА_9 , щоб вона не мала змоги зателефонувати та покликати на допомогу, після чого відчинив кран газопостачання газової плити, при цьому повідомивши про свої наміри в правоохоронні органи - зателефонувавши в присутності останньої до підрозділу Національної поліції за номером оператора служби "102", створивши реальну загрозу її загибелі.

Після чого ОСОБА_12 був затриманий співробітниками Національної поліції, якими також була звільнена ОСОБА_9 , яку останній незаконно позбавив волі.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 суд першої інстанціїрозглянув відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить вирок скасувати через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості кримінального правопорушення в наслідок м`якості та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 129 КК України 2 роки обмеження волі, за ч. 2 ст. 146 КК України 3 роки позбавлення волі, за ст.195 КК України 120 годин громадських робіт. За сукупністю цих злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 30.04.2015 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі. При цьому апелянт посилається на неправильність призначення ОСОБА_7 покарання за ст. 195 КК України у виді виправних робіт, оскільки останній не працює, а також на те, що суд при призначенні покарання недостатньо врахував відомості про особу обвинуваченого, а саме, що він раніше судимий за вчинення злочину проти громадського порядку та моральності, на шлях виправлення не став та на протязі нетривалого часу вчинив три злочини за обтяжуючих обставин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Як вбачається зі змісту вироку, що призначаючи покарання обвинуваченому, суд керувався ст.ст. 65-67 КК України.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіряючи правильність призначення обвинуваченому покарання з точки зору його виду та розміру, колегія суддів, зазначає про наступне.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_7 , суд у вироку зазначив, що враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння та відносно літньої особи як обставини, що його обтяжують.

Вивчаючи дані про особу ОСОБА_7 , суд встановив, що він раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, не працює.
Вважаючи обґрунтованим визнання судом першої інстанції наведених обставин, які характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчинених злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, колегія суддів, разом з тим зазначає, що пославшись на ці обставини, суд безпідставно призначив ОСОБА_7 за ст. 195 КК України покарання у виді виправних робіт, не врахувавши при цьому що останній не працює, а це суперечить вимогам ч. 1 ст. 57 КК України та є неправильним застосуванням кримінального закону.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначення цього покарання підлягає зміні відповідно до вимог ст. 408 КПК України, з призначенням іншого за видом покарання громадських робіт, як про це просить в апеляційній скарзі і прокурор. Тому апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується вимог апелянта про призначення ОСОБА_7 більш суворого за розміром покарання за ч. 2 ст. 146 КК України, а відповідно і за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків покарання, то підстав для задоволення цих вимог колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 411 КПК України не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146 КК України 2 роки позбавлення волі. Санкція цієї норми КК передбачає максимальне покарання 5 років позбавлення волі. Прокурор в апеляційній скарзі просить призначити 3 роки позбавлення волі.

За наведених в апеляційній скарзі обставин на обґрунтування призначення більш суворого покарання обвинуваченому, вважати покарання, призначене судом першої інстанції, явно несправедливим через м`якість, підстави відсутні, оскільки апелянт посилається не на нові дані про особу, які не врахував суд, а на те, що недостатньо враховані встановлені судом відомості про особу обвинуваченого.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду вироку відносно ОСОБА_7 встановлено, що з 01.11.2015 року і по теперішній час він є інвалідом другої групи, а ця обставина має істотне значення і повинна бути також врахована при вирішенні питання про призначення покарання.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, призначивши ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146 КК України 2 роки позбавлення волі та за сукупністю злочинів і вироків на підставі ст. ст. 70, 71 КК України 3 роки 1 місяць, а доводи апеляційної скарги правильності цього висновку не спростовують. Тому апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядав вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання змінити і призначити покарання ОСОБА_7 за ст. 195 КК України 120 годин громадських робіт.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2015 року і остаточно визначити покарання ОСОБА_7 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: