№ провадження 11-кп/781/369/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.05.2017 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000559 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.10.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлучений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 12.10.2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки

засуджено за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.10.2015 року і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок міськрайонного суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання місцевим судом не в повній мірі враховано те, що обвинувачений вину у скоєному визнав повністю, сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся у вчиненому. Крім того, останній частково відшкодував шкоду потерпілим, за місцем проживання характеризується посередньо, в зв`язку з чим вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, застосувавши положення ст.75 КК України.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він в ніч на 27 лютого 2016 року з метою вчинення таємного викрадення чужого майна увійшов до 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де, знаходячись на 5-му поверсі, впевнившись, що його дії нікому не помітні, діючи умисно, повторно, шляхом пошкодження замку вхідних дверей проник до приміщення тамбуру квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав майно, що належало ОСОБА_9 . З місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1095 грн.

Крім того, 11 березня 2016 року близько 22 год. ОСОБА_7 з метою вчинення таємного викрадення чужого майна увійшов до 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_5 , піднявся на 4-й поверх, де, впевнившись, що його дії нікому не помітні, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, проник до тамбуру квартир АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 , звідки таємно майно, що належало ОСОБА_10 . З місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2066 грн.35 коп.

Крім того, 25 березня 2016 року близько 22.00 год. ОСОБА_7 з метою вчинення таємного викрадення чужого майна увійшов до 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_8 , підійшов до комори, розташованої між 3 та 4 поверхом, де, впевнившись, що його дії нікому не помітні, діючи умисно, повторно, шляхом пошкодження замка вхідних дверей, проник до комори, звідки таємно викрав майно, що належало ОСОБА_11 . З місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2715 гривень.

Крім того, в ніч на 28 березня 2016 року, ОСОБА_7 , з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, увійшов до 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_9 , підійшов до комори, розташованої на 1-му поверсі, де, впевнившись, що його дії нікому не помітні, діючи умисно, повторно, шляхом пошкодження замка вхідних дверей, проник до комори, звідки таємно викрав майно, що належало ОСОБА_12 . З місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1709 грн. 60 коп.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурор про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч.3 ст.349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, кваліфікувавши його дії, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України, а також при призначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог статей 50, 65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року. Отже, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, доводи апеляції захисника про пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання, про невідповідність призначеного останньому покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, офіційно не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обставини, що обтяжують покарання не встановлено, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 КК України, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні покарання даних про особу обвинуваченого, який визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, є необґрунтованими, оскільки їх в повній мірі враховано, що підтверджується вироком суду, а призначене покарання є обґрунтованим та відповідає цілям покарання.

Ті обставини, що обвинувачений давав виключно правдиві, зізнавальні показання та щиро покаявся у вчиненому, на переконання колегії суддів, не є підставами застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст.75 КК України.

Крім того, повторно враховувати обставину у виді визнання вини та щирого каяття, як підставу для застосування ст.75 КК України колегія суддів також не вбачає.

До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання дотримано вимог зазначеної норми закону України про кримінальну відповідальність. Остаточно до відбуття призначено обвинуваченому покарання більше від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.10.2015 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, є справедливим, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку чи для пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.10.2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2