Справа № 168/442/17 Провадження №11-сс/773/319/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
володільця майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Старовижівського районного суду Волинської області від 11 липня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно,
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Старовижівського ВП Ратнівського ВП Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Старовижівського районного суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «Оpel Zafira-A», чорного кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Старовижівського районного суду Волинської області від 11 липня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який її підтримав, ОСОБА_7 , який заперечив апеляційну скаргу прокурора, пояснення слідчого, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
В статті 170 ч.ч. 2-6 КПК України, вказано з якою метою допускається арешт майна з зазначенням кола осіб, майно яких може бути арештовано.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Слідчий суддя при розгляді клопотання, дотримався вказаних вимог Конституції України та чинного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, вилучений транспортний засіб не відповідає критеріям вищезазначених статей, і відсутні достатні підстави вважати,що вказане майно використовувалося як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди.
Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що слідчим винесено постанову про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження, однак з самого тексту постанови не вбачається, що автомобіль марки «Оpel Zafira-A», чорного кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 визнаний речовим доказом (а.с.12).

Крім того, слідчим та прокурором не доведено необхідності накладення арешту на вказаний автомобіль, не наведено ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, та не надано слідчим документів, передбачених п.3 ч.1 ст.171 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність достатніх підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 КПК України, а копія постанови від 06.07.2017 року про визнання вказаного транспортного засобу речовим доказом у кримінальному провадженні не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки такий доказ не був наданий суду для дослідження на момент розгляду клопотання.

Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Старовижівського районного суду Волинської області від 11 липня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Судді: