Справа № 342/575/15-к
Провадження № 11-кп/779/259/2017
Категорія ч.2 ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

та захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_13 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_16 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_17 на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Репужинці Городенківського району, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.296 Кримінального кодексу України та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Городенка та жителя АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст.296 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст.263 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 296 КК України два роки обмеження волі;

- за ч.1 ст. 263 КК України три роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_10 за сукупністю злочинів 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1, ч.2 ст.76 КК України.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання два роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1, ч.2 ст.76 КК України.

ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання два роки обмеження волі;

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1, ч.2 ст.76 КК України.

ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.122 КК України два роки обмеження волі;

- за ч.2 ст. 296 КК України т и роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_11 за сукупністю злочинів 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1, ч.2 ст.76 КК України.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 296 КК України два роки обмеження волі;

- за ч.2 ст. 296 КК України три роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1, ч.2 ст.76 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Виправдано ОСОБА_8 на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України за не доведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_18 7802 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 на користь ОСОБА_19 по 205грн. матеріальної шкоди та по 2500 грн. моральної шкоди з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави вартість витрат за проведену експертизу № 462 від 29.08.2015 року в сумі 768 грн.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

ОСОБА_12 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

ОСОБА_8 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та хуліганство, вчинене групою осіб.

ОСОБА_11 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб та умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент заподіяння і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

ОСОБА_10 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб та зберігав вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин:

По епізоду про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.296 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

08 червня 2015 року у період часу з 00год.33хв. по 00год.46хв. та з 01год.05хв.56сек. по 01год.06хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в готелі-ресторані «Старий замок», що в м. Городенка, по вул. С.Дідича 15 а, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, безпідставно, в присутності сторонніх осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинив конфлікт із ОСОБА_20 , жит. с. Стрільче, Городенківського району. В ході даного конфлікту, ОСОБА_8 , наніс ОСОБА_20 чотири удари рукою в тулуб та один удар ногою в обличчя.

08 червня 2015 року у період з 01год.04хв. по 01год.04хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в готелі-ресторані «Старий замок», що в м. Городенка, по вул. С.Дідича 15 а, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій,безпідставно, в присутності сторонніх осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинив конфлікт із ОСОБА_20 жит. с. Стрільче, Городенківського району. В ході даного конфлікту, ОСОБА_9 , наніс ОСОБА_20 , п`ять ударів рукою та ногою в обличчя.

Своїми діями і ОСОБА_8 і ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_20 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, що згідно висновку судово-медичного експерта № 79 від 18.06.2015 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та синців лівого та правого ока, живота, правого плеча, саден спинки носа, лівого ліктьового суглоба, правої гомілки, що згідно висновку експерта № 79 від 18.06.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

По епізоду про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2ст.296 КК України та про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч.1ст.122, ч.2ст.296 КК України.

07 серпня 2015 року близько 00.40 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , перебуваючи по вул. Богуна, м. Городенка, біля кафе «Едем» спільно, безпідставно, в присутності сторонніх осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинили конфлікт із ОСОБА_19 та ОСОБА_21 .. В ході даного конфлікту, ОСОБА_8 , умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс дерев`яною биткою ОСОБА_19 близько 6 ударів та ОСОБА_21 близько 5 ударів, ОСОБА_22 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс дерев`яною биткою ОСОБА_19 близько 8 ударів та ОСОБА_21 близько 5 ударів, ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, дерев`яною биткою наніс ОСОБА_19 близько 6 ударів та ОСОБА_21 близько 6 ударів, ОСОБА_23 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, руками та ногами наніс ОСОБА_19 близько 9 ударів та ОСОБА_21 близько 6 ударів. Вказані удари потерпілим були нанесені в різні частини тіла, чим спричинили ОСОБА_19 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках грудної клітки, лівого плеча та садна в ділянках лівого плечового суглобу, лівої гомілки, що згідно висновку судово-медичного експерта № 215 від 14.08.2015 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень та ОСОБА_21 тілесні ушкодження у вигляді синців лобової ділянки голови і ділянках грудної клітки та садна в ділянках лівого плечового суглобу, грудної клітки лівого ліктьового суглобу, правого та лівого колінних суглобів, що згідно висновку судово-медичного експерта № 214 від 14.08.2015 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Також, в ході вказаного конфлікту ОСОБА_8 наніс дерев`яною биткою близько чотирьох ударів по автомобілі марки «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1 власником якого являється ОСОБА_18 , внаслідок чого спричинив пошкодження автомобіля у вигляді розбитого скла лівої і правої задніх дверок автомобіля, розбитого заднього вітрового скла та деформування капота автомобіля.

Також, ОСОБА_22 безпідставно, в присутності сторонніх осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, наніс ОСОБА_19 два удари дерев`яною биткою по лівій руці, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої ліктьової кістки, вказані тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 215 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя в момент заподіяння і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

По епізоду про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1ст.263 КК України.

18.08.2015 року, близько 08.00 год., в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_10 , в шкіряній сумці чорного кольору, що знаходилась на вішалці, при вході в житловий будинок, було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет невстановленого зразка марки "STALKER" - MOD 914-S, який ОСОБА_10 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно зберігав по місцю свого проживання, що в АДРЕСА_3 , без передбаченого законом дозволу.

Крім того, згідно обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 02 травня 2015 року біля 02.00 год., перебуваючи в м. Городенка, по вул. Шевченка, вчинив конфлікт із ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жит. АДРЕСА_5 та із ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жит. АДРЕСА_6 . В ході конфлікту, ОСОБА_8 умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс ОСОБА_24 близько 10 ударів ногою в область голови та ОСОБА_17 2 удари ногою в обличчя, чим спричинив ОСОБА_24 тілесні ушкодження у вигляді синця лівого ока, садна лівої скроневої ділянки та надлому коронкової частини 1-го зуба на верхній щелепі справа, які згідно висновку судово-медичного експерта №57 від 05.05.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень та ОСОБА_17 , тілесні ушкодження у вигляді садна чола та надлому коронкових частин 1-го і 2-го зуба на верхній щелепі зліва та 1-го зуба на верхній щелепі справа, які згідно висновку судово-медичного експерта №56 від 05.05.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Його дії кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України як умисні дії, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні.

Потерпілим ОСОБА_17 заявлено цивільний позов, в якому він просив зобов`язати відповідача ОСОБА_8 відшкодувати йому завдані матеріальні збитки на суму 5277,29 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. та стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційних скаргах:

- прокурор вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за епізодом, який мав місце 08.06.2015 року, такої кваліфікуючої ознаки як вчинення групою осіб та безпідставно перекваліфікував з ч.2 на ч.1 ст.296 КК України. Зокрема вказує, що під час судового розгляду встановлено те, що в нічний час 08.06.2015 року мали місце два окремі конфлікти між потерпілим ОСОБА_20 і ОСОБА_8 та потерпілим і ОСОБА_9 в різний період часу. Так, обвинувачений ОСОБА_9 вчиняв хуліганство у період часу з 01 год.04 хв. по 01 год.04 хв.37 сек., при цьому ОСОБА_25 у даний період часу участі у бійці не приймав, а ОСОБА_25 вчинив хуліганство у період часу з 00 год. 33 хв. по 00 год.46хв. та з 01 год.05 хв.56 сек. по 1 год. 06 хв., при цьому ОСОБА_26 у дані періоди часу участі у бійці не приймав. Разом з тим, з камери спостереження о 1 год.06 хв. видно, як ОСОБА_27 , ОСОБА_28 і його товариш виходять із території ресторану, а за ними шли ОСОБА_29 і ОСОБА_30 . При цьому, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_20 показав, що коли він разом із ОСОБА_31 пішов на центральний вихід ресторану, де їх наздогнали хлопці, їх було близько 10 чоловік, в тому числі ОСОБА_32 і ОСОБА_33 ., який схопив його за шию внаслідок чого вони впали, а піднявшись, відчув удар у голову, від якого присів, і в той час ОСОБА_32 ногою вдарив його в область обличчя і розбив ніс. Вважає, що вказаним показанням потерпілого суд першої інстанції не дав належної оцінки.

Крім того, прокурор не погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання висновків судово-медичної експертизи №56 та № 57 від 05.05.2015 року недопустимими доказами вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст.125 КК України, оскільки сторона обвинувачення відповідно до положень ст. 290 КПК України не здійснила відкриття зазначених матеріалів стороні захисту. Звертає увагу на те, що 27.05.2015 року слідчий СВ Городенківського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, виконуючи вимоги ст.290 КПК України під час відкриття матеріалів кримінального провадження № 0000114 підозрюваному ОСОБА_34 , який на той момент відмовився від захисника, надав ОСОБА_8 для ознайомлення матеріали кримінального провадження на 71 аркуші із зазначенням найменування (опису) матеріалів кримінального провадження. Серед наданих підозрюваному матеріалів кримінального провадження було надано для ознайомлення постанови про призначення експертиз та висновки експертиз. Підозрюваний ОСОБА_8 на виконання ч.9 ст. 290 КПК України цього ж дня письмово підтвердив факт надання йому доступу до матеріалів з зазначенням найменування таких матеріалів і вказав, що з матеріалами справи, в тому числі із постановами про призначення експертиз та висновками експертиз він ознайомився, скарг та зауважень не мав. Все це свідчить про те, що підозрюваному 27.05.2015 було належним чином відкриті матеріали кримінального провадження та надано доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини. Водночас вважає, що суд, виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України не дав оцінку протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, показанням потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_17 , а також свідка ОСОБА_35 .

Прокурор вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України та призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, дані про особи винуватих і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зазначає, що судом при призначенні міри покарання ОСОБА_8 не віднесено до обставин що обтяжують його покарання вчинення злочину повторно, оскільки останнього судом визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.296 та ч.2 ст.296 КК України.

Вказує, що суд першої інстанції жодним чином не мотивував свій висновок про застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 від відбування призначених покарань з випробуванням, а разом з тим вказав, що обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, не встановлено.

Просить Вирок Городенківського районного суду від 24 березня 2017 року по кримінальному провадженню стосовно обвинувачених ОСОБА_8 за ч. 1 ст.296, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.296 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.263, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_11 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст.296 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_14 вважає вирок суду в частині засудження ОСОБА_10 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України, незаконним, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового розгляду.

Вважає, пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - недоведеним, оскільки ні сторона обвинувачення, ні суд в своєму обвинувальному вироку не навели достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, які свідчили б про вину його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення. Зокрема, вказує, що предмет схожий на пістолет було вилучено під час проведення обшуку 18.08.2015 року в іншому кримінальному провадженні № 0000275 від 07.08.2015, а наступного дня було зареєстровано кримінальне провадження № 0000292 від 19.08.2015 по обвинуваченню його підзахисного за ч.1 ст.263 КК України.

Крім того вказує, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , які були присутні під час проведення обшуку, пояснили суду, що вони стояли у коридорі, коли з іншої кімнати працівники поліції винесли предмет схожий на пістолет. При цьому, свідки заявили, що крім предмета схожого на пістолет більше нічого їм не показували та вони нічого не бачили.

Також захисник зауважив, що в нього є сумніви, що предмет схожий на пістолет направлявся на криміналістичну експертизу, оскільки його, як речового доказу в матеріалах кримінального провадження не було.

Сторона захисту зазначає, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР 19.08.2015 і до 08.09.2015 ОСОБА_10 мав статус свідка, а 08.09.2015 року останньому оголошено підозру. Таким чином вважає, що судова експертиза, яка проводилася 29.08.2015 року, є недопустимим доказом відповідно до ст. 87 КПК України, оскільки отримана внаслідок істотного порушення прав та свобод ОСОБА_10 ..

Просить вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2017 - скасувати частково, в частині засудження ОСОБА_10 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України та закрити кримінальне провадження в цій частині. Цивільний позов ОСОБА_18 залишити без задоволення. Цивільний позов ОСОБА_19 в частині стягнення з ОСОБА_10 2500 гривень моральної шкоди та 205 гривень матеріальної шкоди залишити без розгляду.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_13 вважає вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст. 296 КК України незаконним, оскільки він ґрунтується виключно на припущеннях та доказах, які є недопустимими.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив цивільний позов ОСОБА_18 , незважаючи на відсутність допустимих доказів щодо винуватості її підзахисного у заподіянні шкоди власнику автомобіля. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції в обґрунтування вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 296 КК України зазначив про факт пошкодження її підзахисним автомобіля марки «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_18 . Однак, автомобіль марки «Шкода Октавія» д.н. НОМЕР_3 у кримінальному провадженні речовим доказом визнаний не був; ОСОБА_18 на користь якої стягнуто матеріальні та моральні збитки, потерпілою в кримінальному провадженні не визнавалася; судова експертиза щодо розміру збитків «уявному» автомобілю також в рамках кримінального провадження не призначалася, матеріали кримінального провадження не містять висновок експерта щодо розміру шкоди. При цьому, розмір збитків судом визначено на основі квитанцій про ремонт автомобіля, які не можуть вважатися належними доказами.

Не погоджується з висновком суду про належність допустимість висновків судово-медичних експертиз потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_21 . Вважає, що вони не повинні були прийматися до уваги судом при прийнятті рішення, оскільки медичні документи, на підставі яких проводилися вказані експертизи, стороні захисту не були відкриті в порядку ст..290 КПК України та не представлені потерпілими в ході судового розгляду справи суду для огляду. Крім того, в порушення вимог ст.ст. 93, 101 КПК України, слідчим не було зібрано у встановленому законом порядку жодних медичних документів та відповідно їх не надано експертам для проведення експертизи, медичні документи не долучалися до кримінального провадження і не визнавалися речовими доказами.

Вважає, що представлені стороною обвинувачення докази не є переконливими та достатніми, та не дають підстав для обґрунтованого, вмотивованого, висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Просить вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2017 року скасувати частково, а саме: в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст.296 КК України та закрити кримінальне провадження в цій частині. В іншій частині ирок суду залишити без змін. Цивільний позов ОСОБА_18 залишити без задоволення. Цивільний позов ОСОБА_19 в частині стягнення з ОСОБА_8 2500 гривень моральної шкоди та 205 гривень матеріальної шкоди залишити без розгляду.

- захисник обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_38 вважає вирок суду в частині засудження ОСОБА_11 за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України та ОСОБА_12 за ч.2 ст.296 КК України незаконним та необґрунтованим.

Свої доводи захисник обґрунтовує тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що слідчим в передбаченому законом порядку було витребувано з медичного закладу чи отримано дозвіл слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів (медичних документів), які були використані судовими експертами для проведення дослідження, зокрема: медична картка амбулаторного хворого без номера Городенківської поліклініки на ім`я ОСОБА_19 , протокол рентгенологічного обстеження, а також рентгенограма. Стороні захисту не відкрито матеріали кримінального провадження (медичні документи потерпілого) в порядку ст. 290 КПК, а тому висновки експертизи, в основу яких покладено докази, які зібрано з порушеннями КПК України не можуть бути належним доказом, а тому суд не може посилатися на них в обґрунтування вини.

Звертає увагу, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 частково визнали вину у вчиненому та вказали на відсутність у їх діях хуліганських мотивів, наявність неприязних відносин між ними та потерпілими, чітко та послідовно пояснили історію стосунків між ними та потерпілими, які склались до події, що мала місце 7 серпня 2015 р. Їхні показання підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_39 . Однак, вважає, що суд не надав належної оцінки цим доказам, в результаті чого прийшов до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_11 та ОСОБА_12 хуліганських мотивів.

Просить скасувати вирок Городенківського районного суду від 24.03.2017 р. в частині визнання ОСОБА_11 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України, та призначення йому покарання та в частині визнання ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначення йому покарання. Закрити у цій частині кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях.

- потерпілий ОСОБА_17 вирок суду в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України вважає незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що не відповідає дійсності твердження суду про те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні відносно нього злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, не визнав. Оскільки, під час допиту 19.08.2015 року обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав частково, на запитання прокурора в чому полягає визнання ним вини частково відповіді не дав, відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України, а цивільний позов не визнав.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи № 56 від 05.05.2015 року щодо отриманих ним тілесних ушкоджень, мотивуючи це тим, що Реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про процесуальну дію як доступ до медичних документів та призначення судово-медичної експертизи потерпілого. Вказує, що інформація, яка міститься в реєстрі, є лише відповідально зафіксованим орієнтиром для судового дослідження матеріалів справи і самостійного доказового значення не має. Разом з тим зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 , який на той момент відмовився від захисника, на виконання ч.9 ст. 290 КПК України 27.05.2015 року письмово підтвердив факт надання йому доступу до матеріалів і вказав, що з матеріалами справи , в тому числі із постановами про призначення експертиз та висновками експертиз він ознайомився, скарг та зауважень не мав. Про факт відкриття та надання доступу до висновків судово-медичної експертизи свідчить і той факт, що захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_13 , під час судового розгляду справи дослівно цитувала висновок експертизи.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, проігнорував прямі докази вини останнього, які були здобуті судом під час судового розгляду, а саме його покази, покази потерпілого ОСОБА_24 , свідка ОСОБА_35 .

Просить вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2017 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_17 захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_13 вважає, що вирок суду в частині виправдання ОСОБА_8 по епізоду за ч.1 ст. 125 КК України є законним, обґрунтованим та належно вмотивованим, а тому апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_17 не підлягає до задоволення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримала вимоги поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити, заперечив з приводу поданих захисниками обвинувачених апеляційних скарг, просила їх відхилити; підтримала доводи апеляційної скарги потерпілого;

- обвинувачені та їх захисники підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити; просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників процесу з приводу поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції за наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізував їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Зокрема, по епізоду заподіяння обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_20 суд першої інстанції допустив протиріччя в своїх висновках і встановивши, що мали місце окремі конфлікти між потерпілим ОСОБА_20 і ОСОБА_8 та потерпілим і ОСОБА_9 в різний період часу в подальшому, не розмежувавши наслідки дій кожного з обвинувачених, фактично прийшов до висновку, що своїми спільними діями обвинувачені заподіяли потерпілому ОСОБА_20 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та синців лівого та правого ока, живота, правого плеча, саден спинки носа, лівого ліктьового суглоба, правої гомілки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, суд першої інстанції не навів обґрунтовані мотиви, які свідчать про те, що обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 мали окремі конфлікти з потерпілим ОСОБА_20 в різний період часу та фактично встановив та навів дані, які свідчать про те, що вищевказані конфлікти відбувались одночасно. Так, зі змісту вироку суду вбачається, що конфлікт між потерпілим і ОСОБА_8 розпочався в 00год.33хв. і закінчився в 01год.06хв., а конфлікт між потерпілим і ОСОБА_9 відбувався в період з 00год.33хв. по 00год.46хв. та з 01год.05хв.56сек. по 01год.06хв.

Суд першої інстанції не навів переконливі доводи на спростування доводів сторони обвинувачення та потерпілого ОСОБА_20 про те, що обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 діяли спільно з єдиним наміром спрямованим на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про необхідність виправдати ОСОБА_8 у зв`язку недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Так, зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції встановив, що Реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про доступ до медичних документів та призначення судово-медичної експертизи потерпілих, що дало суду підстави прийти до висновку про недопустимість відомостей, які містяться в висновках експертиз №57 та № 56 від 05.05.2015 року, які на думку суду були здобуті поза межами кримінального провадження, в непередбачений законом спосіб і не бути відкриті стороні захисту.

Відповідно до ч.2 ст.290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості чи меншого ступеня винуватості обвинуваченого або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази (чч.11, 12 ст.290 КПК).

Отже, з вищенаведених положень убачається, що невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. При цьому відкриттю, крім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.

Відповідно до вимог ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Зокрема, відповідно до вимог ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Разом з тим, зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що для суду першої інстанції причини, за якими він визнав недопустимими вищевказані експертні висновки були очевидними, що дозволяло суду прийняти відповідне рішення під час судового розгляду та давало б потерпілим можливість визначитись щодо способу захисту своїх інтересів та надання додаткових даних на підтвердження своєї правової позиції.

Суд першої інстанції не дав оцінки та не перевірив належним чином доводи сторони обвинувачення про те, що 27.05.2015 року слідчий СВ Городенківського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, виконуючи вимоги ст.290 КПК України під час відкриття матеріалів кримінального провадження № 0000114 підозрюваному ОСОБА_34 , були надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження на 71 аркуші із зазначенням найменування (опису) матеріалів кримінального провадження, які містили постанови про призначення експертиз та висновки експертиз.

Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України не дав оцінки протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та показанням потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_17 , а також свідка ОСОБА_40 , які вказували на причетність обвинуваченого до вчинення злочину.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_17 показав, що обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому два удари, він втратив свідомість та йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна чола та пошкоджено 3 передні зуби.

Потерпілий ОСОБА_24 показав, що обвинувачений ОСОБА_8 ударив його ззаду по голові, від удару він втратив свідомість та йому був зламаний зуб, тріснута губа та були садна по тілу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції встановив , що в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет невстановленого зразка марки "STALKER" - MOD 914-S, який обвинувачений діючи умисно , незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

Разом з тим , ч.1 ст.263 КК України передбачена відповідальність за зберігання вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Таким чином , суд першої інстанції фактично не вказав які саме дії обвинуваченого ОСОБА_41 складають об`єктивну сторону вищевказаного злочину, оскільки діючим кримінальним законом не встановлена відповідальність за зберігання предмета схожого на пістолет, а встановлена відповідальність за зберігання вогнепальної зброї.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції не дав правової оцінки доводам захисника ОСОБА_13 про те, що автомобіль марки «Шкода Октавія» д.н. НОМЕР_3 у кримінальному провадженні речовим доказом визнаний не був; ОСОБА_18 на користь якої стягнуто матеріальні та моральні збитки, потерпілою в кримінальному провадженні не визнавалася, а розмір збитків, заподіяний внаслідок пошкодження автомобіля визначений неправильно.

Суд першої інстанції також не мотивував свій висновок про необхідність застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 від відбування призначених покарань з випробуванням і не вказав, які саме дані свідчать про те, що виправлення обвинувачених можливо без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги вищевказану сукупність допущених судом першої інстанції істотних порушень кримінального процесуального закону та допущену судом неповноту судового розгляду, яка полягає у тому, що залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких необхідно для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення по даному кримінальному провадженню, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково апеляційні скарги та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409-412,415,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_13 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_16 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_17 задовольнити частково.

Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2017 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у Городенківському районному суді Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5