Категорія:ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2017 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Майдан-Липно Маневицького району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працює, раніше судимого:

- 10 вересня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 308, ч. 1 ст. 189, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна;

- 23 листопада 2012 року ухвалою Апеляційного суду Волинської області вирок змінено в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 308 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України 3 роки позбавлення волі;

- 13 червня 2014 року звільненого від покарання ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 5 червня 2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році»,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 19 липня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому зараховано у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження, а саме з 19 липня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 527 (п`ятсот двадцять сім) гривень 76 коп. за проведення експертизи.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

- виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, щодо ОСОБА_10 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із не доведенням вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується.

ОСОБА_7 15 березня 2016 року близько 14 год 30 хв у м. Луцьку, на вул. Замковій, відкрито викрав у ОСОБА_11 мобільний телефон, Fly, моделі TS91, вартістю 252 гривень, разом з вмонтованою в телефон карткою пам`яті марки MicroSD 2 GB, вартістю 61 гривень 60 копійок, разом з сім-картою мобільного оператора МТС-Україна № НОМЕР_1 , на рахунку якої грошових коштів не було та яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, заподіявши ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 313 гривень 60 копійок.

Він же 19 березня 2016 року близько 16 год 00 хв у м. Луцьку, перебуваючи у кв. АДРЕСА_3 , у присутності власниці квартири ОСОБА_12 та мешканця квартири ОСОБА_13 відкрито, повторно викрав самовар із металу жовтого кольору, вартістю 1000 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на вищевказану суму.

Крім того, ОСОБА_7 06 березня 2016 року близько 18 год 00 хв на перехресті вулиць Декабристів Захарова у м. Луцьку, відкрито, повторно викрав у ОСОБА_10 мобільний телефон чорного кольору марки Бравіс, вартістю 5000 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку Лайф з грошовими коштами на рахунку 80 грн. і флеш картою на 32 Гб, вартістю 200 грн., та мобільний телефон чорного кольору марки Lenovo, вартістю 5000 грн., в якому знаходились дві сім-карти операторів мобільного зв`язку МТС та Київстар з грошовими коштами на рахунку 80 гривень та 23 гривень відповідно, флеш-картою на 32 Гб, вартістю 200 гривень, спричинивши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 10 583 гривень.

Судом першої інстанції за відкритим викраденням чужого майна, вчиненого повторно, щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_7 визнаний невинуватим за ч. 2 ст. 186 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із не доведенням вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що подані стороною обвинувачення докази не підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. На думку суду, показання потерпілого ОСОБА_10 про заволодіння Вербицьким телефоном Бравіс узгоджуються з показами свідка ОСОБА_14 та свідчать про недоведеність вини ОСОБА_7 в заволодінні телефоном Леново. На переконання суду, показання ОСОБА_15 про заволодіння ОСОБА_7 телефоном Леново є неправдивими та даними з метою уникнення відповідальності.Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що досліджені докази свідчать про недоведеність вини ОСОБА_7 у заволодінні телефоном Бравіс, належним потерпілому ОСОБА_10 .

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу. Стверджує, що вину обвинуваченого у вчиненні усіх інкримінованих йому злочинів доведено повністю. Зокрема, щодо відкритого викрадення мобільного телефону у ОСОБА_10 , даний факт у суді першої інстанції ствердив свідок ОСОБА_15 . Вказує на те, що винуватість ОСОБА_7 також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 16 березня 2016 року та протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15 березня 2016 року. З огляду на наведене просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У поданій апеляції обвинувачений оскаржує рішення суду з мотивів його незаконності, необґрунтованості та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що ОСОБА_11 дав йому телефон добровільно на невизначений час та не має до нього ніяких претензій. Щодо відкритого викрадення самовару у ОСОБА_12 посилається на те, що перша попросила його знайти покупця на вказане майно і віддала самовар йому на реалізацію. Тому просить виправдати його у вчиненні вказаних злочинів.

Захисник обвинуваченого у апеляційних вимогах зазначає, що потерпілий ОСОБА_11 дав його підзахисному мобільний телефон добровільно, не обговорюючи на який термін, а ОСОБА_7 мав намір його повернути, однак був затриманий працівниками поліції. Крім того, вказує, що потерпіла ОСОБА_12 сама запропонувала обвинуваченому продати самовар, не обговоривши суму продажу. Стверджує, що обвинувачений неодноразово спілкувався з потерпілою та повідомляв, що не знайшов покупця, а остання погрожувала, що напише заяву в поліцію, якщо перший не продасть самовар. У зв`язку з наведеним просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора у повному обсязі та заперечили апеляційні скарги обвинуваченого і захисника, міркування обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляції у повному обсязі і заперечили апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього за обвинуваченням заволодіння майном ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, потерпілий ОСОБА_11 у суді першої інстанції підтвердив, що ОСОБА_7 викрав у нього телефон.

Дані обставини підтвердив свідок ОСОБА_16 .

Крім того, протоколом огляду від 15 березня 2016 року встановлено, що у Луцькому ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 добровільно надав мобільний телефон Fly, моделі TS91, з карткою пам`яті марки MicroSD 2 GB.

Таким чином, доводи сторони захисту про те, що потерпілий добровільно віддав обвинуваченому телефон на невизначений час, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.
Щодо тверджень обвинуваченого та його захисника про невинуватість першого у відкритому викраденні самовару в ОСОБА_12 , на думку апеляційного суду, вони є безпідставними.

Під час дачі пояснень у суді першої інстанції ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_17 вимагав у неї 450 гривень на дорогу у м. Запоріжжя, і не отримавши гроші, взяв на кухні дорогоцінний самовар.

Її пояснення узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_13 , який бачив, як ОСОБА_7 викрадає самовар.

Винуватість обвинуваченого у вказаному злочині також доведено протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26 липня 2016 року.

Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, та кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

У відповідності до ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку апеляційного суду, вказаних вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано не в повній мірі.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, щодо ОСОБА_10 , за ч. 2 ст. 186 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із не доведенням вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, суд першої інстанції у вироку не проаналізував та не надав належної юридичної оцінки зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд першої інстанції послався на недоведеність стороною обвинувачення доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, з чим апеляційний суд погодитися не може.
Матеріалами провадження стверджується, що показання потерпілого ОСОБА_10 є послідовними.

Згідно звукозапису та журналу судового засідання від 22 грудня 2016 року він ствердив, що мав при собі два мобільних телефона марки Леново та Бравіс. ОСОБА_18 брав у нього телефон Бравіс, щоб подзвонити дружині, після чого його повернув, однак згодом знову попросив телефон, отримавши який, почав віддалятися.

Потерпілий показав, що ОСОБА_15 наніс йому удар в голову, а в цей момент ОСОБА_7 забрав мобільний телефон. Після цього всі втекли.

Показання потерпілого підтверджуються висновком експерта № 284 від 11 березня 2016 року, яким у першого виявлено тілесні ушкодження.

Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_15 , даних у судовому засіданні, останній чітко ствердив, що він наніс удар ОСОБА_10 , а обвинувачений забрав у потерпілого мобільний телефон.

При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_18 підтвердив нанесення ОСОБА_15 удару ОСОБА_10 .

Крім того, протоколом пред`явлення особи для впізнання підтверджується, що ОСОБА_10 вказав на ОСОБА_7 як на особу, яка викрала майно.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що у діях обвинуваченого наявний склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

За таких обставин вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2017 року, яким ОСОБА_7 виправданий у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, щодо ОСОБА_10 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із не доведенням вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, підлягає скасуванню із ухваленням нового обвинувального вироку.

В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що належить до категорії тяжких, особу винного, який раніше судимий, за місцем відбування покарання характеризується негативно, за місцем проживання не проживає вже тривалий час.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, на думку апеляційного суду, відповідатиме ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів.
У зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, в силу вимог п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України судове рішення в частині виправдання обвинуваченого та призначення покарання підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 413, 420 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині виправдання за епізодом відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, у ОСОБА_10 , та призначення покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання його копії, шляхом подачі касаційних скарг.
Головуючий

Судді