Дата документу Справа № 0827/3340/2012
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 0827/3340/2012 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/833/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 березня 2017 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, залишено без задоволення, -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 березня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, призначеного йому вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2012 року, яким його засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 серпня 2016 року застосовано ст. 81 КК України та засудженого умовно-достроково звільнено від подальшого відбування основного покарання, звільнений 31 серпня 2016 року.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнення) засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 березня 2017 року щодо нього скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

Вважає, що судом при прийнятті рішення не були взяті до уваги дані, що характеризують його особу, а саме: повне визнання ним вини та щире каяття у скоєному злочині, відшкодування матеріальної шкоди, щомісячне відшкодування потерпілим моральної шкоди, а також те, що з 2 грудня 2016 року він працевлаштований у ТОВ «УКРТОРГЗАКАЗ», за місцем проживання характеризується позитивно, у період після звільнення та по теперішній час до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, не порушує вимоги відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Також, на думку засудженого, суд не врахував те, що прокурор та представник органу пробації в судовому засіданні не заперечували проти задоволення його заяви.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав його апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни судового рішення, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які категорично заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого, наполягали на залишенні рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 24 лютого 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2012 року, яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 6 жовтня 2015 року до засудженого ОСОБА_7 було застосовано положення ст. 82 КК України, згідно якої не відбуту частину основного покарання у виді 5 років 3 місяців 8 днів позбавлення волі замінено на 4 роки 6 місяців обмеження волі.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 квітня 2016 р. до покарання було застосовано ч. 5 ст. 72 КК України, згідно якої був перерахований строк перебування під вартою ОСОБА_7 з 6жовтня 2015 р. по 10 лютого 2016 р. - з розрахунку 1 день позбавлення волі відповідає 2 дням обмеження волі, що склало 8 місяців 8 днів обмеження волі.
В наступному ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 червня 2016 р. до нього був застосований Закон України № 838-VIII від 26.11.2015 р. «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зараховано в строк обмеження волі за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2012 р. строк попереднього ув`язнення в період з 11 грудня 2011 р. по 14 грудня 2011 р. та з 17 січня 2013 р. по 18 березня 2013 р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 серпня 2016 р. до нього була застосована ст. 81 КК України та було умовно-достроково звільнено від подальшого відбування основного покарання. Не відбута частина строку склала 3 роки 3 місяці 9 днів обмеження волі, до додаткового покарання ст. 81 КК України не застосовувалась.
З Дружелюбівського виправного центру № 1 УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_7 був звільнений 31.08.2016 р.
З 7 вересня 2016 року ОСОБА_12 перебуває на обліку в Шевченківському районному секторі Запорізького міськрайонного відділу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та відбуває додаткове покарання у виді 3 років позбавлення права керувати транспортними засобами.
В заяві засуджений зазначав, що за період відбування покарання характеризується позитивно, зауважень з боку працівників Шевченківського РС ЗМРВ Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не має. Вимоги вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2012 р. виконує, транспортними засобами не керує, посвідчення водія у нього було вилучено під час слідства та знаходиться на відповідальному зберіганні у ТСЦ 2342. З 2 грудня 2016 р. працевлаштований у ТОВ «УКРТОРГЗАКАЗ», до роботи відноситься сумлінно. За місцем мешкання також характеризується позитивно. В період після звільнення з Дружелюбівського виправного центру № 1 УДПтС України в Запорізькій області по теперішній час до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Вважав, що він своєю сумлінною поведінкою, чесним ставленням до праці довів своє виправлення, а тому його слід звільнити умовно-достроково від відбування додаткового покарання.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України застосування умовно-дострокового звільнення від покарання є правом, а не обов`язком суду, і з врахуванням встановлених обставин справи в їх сукупності, даних про особу засудженого, суд дійшов до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_7 слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції повно і всебічно дослідивши надані йому матеріали, зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від додаткового покарання відповідно до ст. 81 КК України, згідно якої умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов.

При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

У відповідності з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судова колегія визнає, що ОСОБА_7 дійсно після звільнення з місць позбавлення волі до будь-яких видів відповідальності не притягувався, на цей час перебуває на обліку РЦЗ як безробітний, по місцю проживання характеризується позитивно, тобто продемонстрував сумлінну поведінку.

Водночас, колегія суддів наголошує, що умовно-дострокове звільнення засудженого від покарання, в тому числі додаткового, є не обов`язком, а правом суду, та визнає, що у цьому конкретному випадку суд першої інстанції прийняв вірне рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 .

Приймаючи таке рішення, судова колегія має на увазі, що основне покарання ОСОБА_7 було спочатку пом`якшене із заміною на більш м`яке обмеження волі, а в подальшому ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 серпня 2016 року до нього була застосована ст. 81 КК України та він був умовно-достроково звільнений від подальшого відбування основного покарання.
При цьому, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України, керуючи транспортним засобом в стані поєднаного алкогольного та наркотичного сп`яніння, тобто за обтяжуючої його покарання обставини, внаслідок якого настала смерть двох осіб та заподіяно тяжкі тілесні ушкодження третій особі.

Моральна шкода потерпілим на даний час відшкодована не в повному обсязі, не зважаючи на тривалий час з моменту постановлення вироку і її, взагалі-то, помірний розмір.

Крім того, з довідки Шевченківського РС ЗМРВ Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 17 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 на даний час не працює, перебуває на обліку в Шевченківському районному центрі зайнятості населення м. Запоріжжя, як безробітний.
Обставини скоєного злочину та його наслідки, ставлення засудженого до виконання вироку в частині відшкодування завданої моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілих, яка знаходиться у причинному зв`язку з діяннями ОСОБА_7 , не свідчать про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково від додаткового покарання у виді позбавлення волі.
Доводи засудженого про неврахування судом першої інстанції його ставлення до вчиненого ним злочину, а саме його щирого каяття та повного визнання вини спростовані матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що як під час розгляду кримінальної справи по суті в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді ОСОБА_7 свою вину повністю не визнав, намагався уникнути від кримінальної відповідальності шляхом звинувачення загиблого ОСОБА_13 в тому, що це він вихопив кермо та утворив аварійну ситуацію.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 березня 2017 року, якою заяву засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4