Справа № 199/2184/17
Провадження № 1-кп/206/195/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2017року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000058 відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369-2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

19 квітня 2017 року в провадження Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000058 відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369-2 КК України разом з угодою про визнання винуватості.
Ухвалою суду від 19 квітня 2017 року було призначено підготовче судове засідання.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що,відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 № 397к від 05.04.2016 прокурора Дніпропетровської місцевої прокурора № 4 ОСОБА_5 переведено на посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (надалі Закону України «Про прокуратуру»), прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», на прокуратуру покладаються такі функції:

- підтримання державного обвинувачення в суді;

- представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом;

- нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство;

- нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про прокуратуру», функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами. Делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Прокурором органу прокуратури є прокурор місцевої прокуратури (п. 19 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру»).

Таким чином, ОСОБА_5 , займаючи посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, постійно здійснював функції представника влади, та в силу ч. 3 ст. 18 КК України являвся службовою особою.

Крім того, з урахуванням ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 23.12.1993 (у редакції Закону № 901-VIII від 23.12.2015), ОСОБА_5 будучи з 05.04.2016 до 17.02.2017 прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, тобто прокурором місцевої прокуратури, являвся працівником правоохоронного органу.

Отже, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 , будучи представником влади та працівником правоохоронного органу, маючи відповідну фахову підготовку та досвід роботи в органах прокуратури, свідомо і цілеспрямовано використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, вчинив кримінальне правопорушення в сфері службової діяльності за наступних обставин.

Так, 06.10.2016 слідчим відділенням Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області внесено відомості про кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002981 з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 122 КК України.

Проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні керівником органу досудового розслідування 06.10.2016 доручено слідчому слідчого відділення Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_7 .

06.10.2016 керівником Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 здійснення повноважень прокурора у зазначеному кримінальному провадженні доручено прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 .

19.01.2017 о 10 год. 30 хв. слідчим слідчого відділення Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0002981 вручено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , письмове повідомлення про підозру у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке цього ж дня було погоджено з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 .

В подальшому, 24.01.2017 (точного часу у ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи в м. Дніпро (точно місця у ході досудового розслідування не встановлено) у прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 виник прямий злочинний умисел, направлений на одержання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

З метою реалізації свого злочинного умислу, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, у період з 24.01.2017 до 25.01.2017 (точного часу у ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи у приміщенні прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, за адресою: вул. Софії Ковалевської, 4, м. Дніпро, повідомив особі, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, про необхідність висунення ОСОБА_8 вимог про передачу йому неправомірної вигоди за призначення останньому покарання у вигляді виправних робіт за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у кримінальному провадженні № 0002981.

В подальшому, 25.01.2017 приблизно о 16 год. 40 хв. перебуваючи на подвір`ї прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, яка розташована за адресою: вул. Софії Ковалевської, 4, м. Дніпро, особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, за вказівкою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 , жестом у вигляді піднятих двох пальців правої руки повідомила ОСОБА_8 про необхідність передачі ОСОБА_5 неправомірної вигоди у розмірі 2 000 доларів США за вплив на суддю Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, який наділений повноваженнями на виконання функцій держави, на прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0002981 щодо призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді виправних робіт.

26.01.2017 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002981 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, направлено до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті.

Далі, 08.02.2017 приблизно о 16 год. 06 хв. в приміщенні прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, за адресою: вул. Софії Ковалевської, 4, м. Дніпро, особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, повідомила прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_8 не знайде необхідної суми грошових коштів. Після чого, у зазначений час та місці, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне отримання неправомірної вигоди для себе, діючи умисно та з корисливих мотивів, усвідомлюючи те, що в силу займаної посади прокурора місцевої прокуратури та будучи особисто знайомим із суддями Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, наділеними повноваженнями на виконання функцій держави щодо прийняття рішень у кримінальних провадженнях, повідомив особі, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, про необхідність передачі йому від ОСОБА_8 неправомірної вигоди у розмірі 1 600 доларів США за вплив на суддю Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, який наділений повноваженнями на виконання функцій держави, на прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0002981 щодо призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді виправних робіт за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В подальшому, 09.02.2017 приблизно о 12 год. 15 хв. перебуваючи у приміщенні прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, за адресою: вул. Софії Ковалевської, будинок 4, м. Дніпро, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 , з метою доведення злочину до кінця, діючи умисно та з корисливих мотивів, повідомив особі, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, про те, що на його мобільний телефон подзвонить особа на ім`я ОСОБА_9 , якій і необхідно передати грошові кошти для нього.

09.02.2017 приблизно о 12 год. 44 хв. на номер мобільного телефону, який знаходиться у користуванні особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, подзвонив чоловік, який представився ОСОБА_9 від ОСОБА_10 та відбулася телефонна розмова, в ході якої вказані особи домовились зустрітись цього ж дня приблизно через 30 хвилин в Торгівельному центрі «Наша Правда» в м. Дніпро.

Далі, 09.02.2017 приблизно о 14 год. 00 хв. в Торгівельному центрі «Наша Правда», за адресою: пр-т Слобожанський, 31-д, м. Дніпро, особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, зустрівся з ОСОБА_11 , який раніше йому телефонував на мобільний телефон та не був обізнаний про злочинний умисел ОСОБА_5 на отримання неправомірної вигоди.

У зазначений час та місці, за вказівкою ОСОБА_5 , особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, передала ОСОБА_11 , який не був обізнаний про злочинний умисел ОСОБА_5 , грошові кошти у розмірі 1 600 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 09.02.2017 становить 43 060 грн., для передачі їх ОСОБА_5 за вплив останнім на суддю Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, який наділений повноваженнями на виконання функцій держави, на прийняття рішення щодо призначення у кримінальному провадженні № 0002981 ОСОБА_8 покарання у вигляді виправних робіт за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Однак, вчинивши усі дії, які прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, злочин не було закінчено у зв`язку з тим, що грошові кошти у розмірі 1 600 доларів США (43 060 грн.) не були одержані ОСОБА_5 , оскільки незаконні дії останнього були викриті працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_5 намагався протиправно одержати від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 1 600 доларів США (43 060 грн.) для себе за вплив на суддю Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, який наділений повноваженнями на виконання функцій держави, на прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0002981 щодо призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді виправних робіт за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Дії ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковані, як закінчений замах на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369-2 КК України (в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015 року).

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода від 24 березня 2017 року про визнання винуватості, яка була укладена між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 .

Згідно угоди, ОСОБА_5 зобов`язувався повністю визнати вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369-2 КК України (в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015 року) та погодився на призначення покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , його захисинк-адвокат ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 просили затвердити угоду від 24 березня 2017 року про визнання винуватості.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження , вивчивши обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000058 відносно ОСОБА_5 , угоду про визнання винуватості від 24.03.2017 року суд вважає, що угода про визнання винуватості обвинуваченим не може бути затверджена судом, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та підлягає поверненню прокурору по наступним підставам:

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до п. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та Закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Обвинувачення повинно бути конкретним та сформульоване таким чином, щоб дозволяло суду зробити висновки про відмежовування інкримінованого злочину від інших злочинів, однак, цього на думку суду не зроблено досудовим розслідуванням, що унеможливлює затвердження данної угоди.
Так, з об`єктивної сторони зловживання впливом (ч. 2 ст. 369-2 КК України) полягає у діях особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави: прийнятті нею пропозиції неправомірної вигоди; прийнятті обіцянки такої вигоди; одержанні останньої для себе чи третьої особи; пропозиції здійснити вплив за надання зазначеної вигоди; обіцянці здійснити такий вплив.
Проте згідно обвинувачення ОСОБА_5 зазначено ознаку об`єктивної сторони як «вимога» «З метою реалізації свого злочинного умислу, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, у період з 24.01.2017 до 25.01.2017 (точного часу у ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи у приміщенні прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, за адресою: вул. Софії Ковалевської, 4, м. Дніпро, повідомив особі, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, про необхідність висунення ОСОБА_8 вимог про передачу йому неправомірної вигоди за призначення останньому покарання у вигляді виправних робіт за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у кримінальному провадженні № 0002981.»

А отже, якщо ОСОБА_5 інкримінуютья дії, які були поєднані з вимаганням такої вигоди, то вони повинні кваліфікуватисься за ч. 3 ст. 369-2 КК України.

До того ж як вбачається з обвинувачення «26.01.2017 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002981 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, направлено до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті.», а в підсумковій частині вказано «Таким чином, ОСОБА_5 намагався протиправно одержати від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 1 600 доларів США (43 060 грн.) для себе за вплив на суддю Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, який наділений повноваженнями на виконання функцій держави, на прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0002981 щодо призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді виправних робіт за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.», проте не зазначено на якого саме суддю збирався вплинути обвинувачений та у який спосіб.

Відсутність конкретизованого формулювання обвинувачення особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

У рішенні від 09.10.2008 року, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Суд встановив, що угода від 24 березня 2017 року по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, а саме: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди, адже фактичні обставини вчиненого правопорушення не відповідають кваліфікації кримінального правопорушення.
Як зазначається у п.18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, може відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

За таких обставин, слід прийти до висновку, що дана угода не відповідає вимогам кримінального процесуального Кодексу України, тому кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 необхідно повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
На підставі викладеного та керуючись ст. 314 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
В затвердженні угоди від 24 березня 2017 року по кримінальному провадженню № 0000058 про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 - відмовити.
Повернути кримінальне провадження № 0000058 відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 369-2 КК України прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області для продовження досудового розслідування.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області, в термін, визначений п. 2 ч. 2 ст. 395 Кримінального процесуального Кодексу України.
Головуючий суддя ОСОБА_1