Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1453/15-к
Провадження № 1-кп/499/15/17
У Х В А Л А

про повернення обвинувального акту

"01" березня 2017 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого розглянувши у відкритому судовому засіданні в стадії підготовчого судового засідання обвинувальний акт кримінального провадження №0000442 стосовно обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна, Роздільнянського району, Одеської області, проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, КК України,

В С Т А Н О В И В:

Дане кримінальне провадження підсудне Іванівському районному суду Одеської області, оскільки викладене в обвинувальному акті діяння вчинено на території Іванівського району Одеської області.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається.

Під час підготовчого судового засідання прокурор та обвинувачений вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилися, направили до суду, кожен окремо, заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 о судового засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв та клопотань до суду не подавали, хоча повідомлені були належним чином про час дату та місце судового розгляду справи.

Встановивши зазначені обставини, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дослідивши матеріали справи суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування норм процесуального права, суд виходив з такого.

Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту (п.5 ч.1 ст.3 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 2 ст.8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 5 ст.9 КПК України).

Підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату (п. 1, 2, 3 ч.3 ст. 42 КПК України).

Реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування (ч.1, 2 ст.109 КПК України).

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу (ч.4 ст.110 КПК України).

Слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушення (п.6 ч.2 ст. 242 КПК України).

Обвинувальний акт має містити відомості, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ст. 291 КПК України).

Обвинувальний акт має містити відомості, зокрема розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п.7 ст. 291 КПК України).

Суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України (п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України).

Застосовуючи зазначенні в ухвалі норми процесуального права, беручи до уваги доводи сторін, повертаючи обвинувальний акт суд виходив з таких мотивів.

Слід констатувати, що норма п.3 ч.3 ст.314 КПК України надає право суду приймати рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам цього Кодексу. При цьому зазначена норма не пов`язує застосування судом такого права з можливим подальшим впливом або відсутністю такого впливу на право обвинуваченого, потерпілого чи на подальший розгляд обвинувального акту.

Таким чином, за нормою п.3 ч.3 ст.314 КПК України право суду на повернення обвинувального акту прокурору обумовлено лише встановленням фактичних обставин не відповідності дій вимогам КПК України, вчинених стороною обвинувачення, в тому числі проведення відповідної процесуальної дії, прийняття процесуального рішення чи їх нездійснення.

Оскільки, відповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо встановити не тільки шляхом перевірки відповідностей, що містяться в обвинувальному акті, а й в результаті здійснення оцінки документів, які повинні додаватись до обвинувального акту (реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки, тощо), тому суд має перевіряти виконання вимог процесуального законодавства, які повинні бути додержанні перед прийняттям рішення про складання обвинувального акту та направлення його до суду.

До обвинувального акту, в порядку визначеному ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, не додано реєстр матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр), який би відповідав вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

Всупереч вимогам п.1 ч.2 ст.109 КПК реєстр не містить всіх відомостей, в хронологічному порядку про час проведення процесуальних дій, а лише про дату їх проведення.
Слід констатувати, що під час проведення процесуальних дій стороною обвинувачення були порушені визначені ч. 3 ст. 42 КПК України права обвинуваченого на захист, так як реєстр не містить відомостей про відмову останнього від захисника в його присутності.

У цьому контексті Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що ні буква, ні дух ст. 6 Конвенції не захищають особу від відмови за власним бажанням від права на доступ до захисника, гарантуючого справедливий судовий розгляд, і не забороняють особі добровільно відмовитися від свого права на гарантії справедливого судового розгляду при умові, якщо така відмова втілюється відповідним способом, що не допускає двозначності, і з наявністю мінімальних гарантій, співмірних з важливістю такої відмови. Право на захист, в принципі, буде непоправно порушено, якщо показання, отримані під час досудового розслідування без участі адвоката, використовуються вирішальною мірою в подальшому для обвинувачення з метою засудження (рішення від 29 січня 2015 року у справі "А.В. проти України", від 16 грудня 2010 року у справі "Боротюк проти України", від 27 листопада 2008 року у справі "Сальдуз проти Туреччини", від 15 листопада 2012 року в справі "Єрохіна проти України").
Частини 1, 2 ст. 91 КПК України встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окремі статті і частини цих статей кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу.

Виходячи з наведеного слід прийти до висновку що в описово-мотивувальній частині повинно бути повно викладено: обставини справи, як вони були встановлені під час досудового слідства; спосіб вчинення злочинів, інші його обставини; шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали; характер суб`єктивної сторони; місце, час, мотиви злочину.

Однак, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин кримінального правопорушення. Не вказане суб`єктивне відношення обвинуваченого до наслідків кримінального правопорушення, не викладений причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали; не розкрита форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

В обвинувальному акті не зазначені питання співучасті при наявності відомостей, рис спільності дій (бездіяльності) можливих співучасників - обвинуваченого та невідомого чоловіка на ім`я ОСОБА_12 . Чи діяли вони разом, роблячи кожний свій внесок у вчиненні кримінального правопорушення. За попередньої змови щодо спільності дій та охоплення єдиним умислом їх дій.

У порушення п. 6 ч.2 ст. 242 КПК України слідчий не звертався до експерта для встановлення розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням по епізодам: незаконного заволодіння транспортного засобу належного ОСОБА_13 у розмірі 4000 гривень 00 копійок; крадіжки майна належного ОСОБА_8 у загальному розмірі 15500 гривень 00 копійок; крадіжки майна належного ОСОБА_5 у загальному розмірі 83241 гривня 00 копійок; крадіжки майна належного ОСОБА_11 у загальному розмірі 86560 гривень 00 копійок; крадіжки майна належного ОСОБА_6 у загальному розмірі 21632 гривні 00 копійок.

Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, виходячи навіть з того, що є неможливим з огляду на зміст даного обвинувального акта вирішити питання про визначення ступеня відповідальності за спричинену шкоду кожного окремо з учасників кримінального правопорушення, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України).

Отже, обвинувачений мав бути негайно і детально поінформовані про причину обвинувачення, в тому числі про встановлений розмір матеріальної шкоди, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, юридичну кваліфікацію згаданих фактів. У будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченим, повинні бути достатніми для повного розуміння останніми суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Отже, з зазначеного та виходячи з практики ЄСПЧ випливає, що обвинувальний акт відносно обвинуваченого не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, а тому, на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, його слід повернути прокурору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 109, 291, 314-315, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт кримінального провадження №0000442 стосовно обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. .3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1