Номер провадження: 11-кп/785/149/17
Номер справи місцевого суду: 495/3976/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород- Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року, якою прокурору для усунення недоліків повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000200 від 01 березня 2014 року, відносно
ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Звенигородськ Черкаської області, громадянка України, з вищою освітою, депутат 6 скликання (2010-2015 роки) від виборчого округу №19 Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч.2 ст. 369-2 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.2, ст.8, п.5 ч.2 ст.291 КПК України та суперечить практиці Європейського суду з прав людини. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не виконано обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, не було забезпечено дотримання принципу верховенства права, в обвинувальному акті не викладені належним чином фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та взагалі відсутнє формулювання обвинувачення. Суд також зазначив, що відповідно до положень ст.277 КПК такі відомості становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_8 за цим процесуальним рішенням має статус підозрюваної. Крім того, в обвинувальному акті відсутня печатка відповідної прокуратури, що свідчить про неналежне затвердження обвинувального акту та на відсутність підстав розглядати надані суду матеріали, як офіційні документи.

Не погодившись з прийнятим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, оскільки вважає її незаконною, а висновки суду надуманими.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що, в ст.291 КПК України відсутні вимоги щодо наявності відтиску печатки на обвинувальному акті та, на його думку, обвинувальний акт містить всі необхідні відомості, передбачені ч.2 ст. 291 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши обвинувальний акт, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.3 ч. ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Так, зазначений обвинувальний акт не містить належного формулювання обвинувачення, що висунуте ОСОБА_8 що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченої на захист, яке гарантується кожній особі приписами п.«с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст.20 КПК України.

Крім того, після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті прокурор взагалі не дав правової кваліфікації злочинних дій ОСОБА_8 з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Вказані недоліки обвинувального акту та його невідповідність положенням ст.291 КПК України є суттєвими і перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 в суді першої інстанції.

В матеріалах кримінального провадження на аркушах 112-117 міститься копія зміненого обвинувального акту відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , який також не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Крім того обвинувальний акт це офіційний документ від імені держави, складений відповідною посадовою особою державного органу прокуратури.

Суд не має право здійснювати судовий розгляд кримінального провадження за відсутності оригіналу обвинувального акту, оскільки інформація, що міститься в обвинувальному акті, посвідчує факт висунення прокурором від імені держави певній особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, завершення досудового розслідування та передачу цього акту до суду, за результатами судового розгляду якого для обвинуваченої особи настають передбачені законом правові наслідки.

Враховуючи вищевказані порушення допущені при складанні обвинувального акту відносно обвинуваченої ОСОБА_8 суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків і не розглянув копію зміненого обвинувального акту, оскільки він не може вважатись офіційним документом.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.291, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 .

Ухвалу Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року, якою прокурору повернуто обвинувальний акт для усунення недоліків у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000200 від 01 березня 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 3692 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4