Справа № 755/6321/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з зазначеним клопотанням враховуючи наявність у даному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які свідчать про необхідність застосування саме цього запобіжного заходу з метою запобігання ризикам, враховуючи особу підозрюваного та його соцільний статус, зокрема обставини визнаечні ст. 178 КПК України.
Тож, слідчий суддя, з`ясувавши у судовому засіданні думку прокурора, який заявлене клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав визначених в мотивувальній частині останнього, підозрюваного, який поклався на розсуд суду, приходить до наступного.
Органами досудового розслідування підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто крадіжці 26.04.2017 майна ОСОБА_6 з його ТЗ загальною вартістю 1000 грн.
За даним фактом, відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування цього провадження у ході якого 26.04.2017 підозрюваного повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та подано до суду це клопотання, аналізуючи, яке слідчий суддя враховує таке.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК).
При цьому, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України).
Так, КПК України передбачає, що під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ст. 9 вказаного Кодексу).
Бо, втручання «згідно із законом», це значить, втручання, яке повинне мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві для досягнення цієї мети (рішення ЄСПЛ у справах «Кривіцька та Кривіцький проти України», п.42; «Сілвер та інші проти Сполученого Королівства», п.84; «Кузнецов проти України», п.134; «Шалімов проти України», п.84; «Петра проти Румунії», п.36).
Вираз «передбачено законом» визначає, що втручання грунтувалося на внутрішньому праві (рішення ЄСПЛ у справі «Michaud v. France» п.94).
При цьому у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (п. 43 рішення) ЄСПЛ наголосив, що вислів «згідно із законом» не тільки передбачає дотримання національного права, а й стосується якості цього права, вимагаючи, щоб воно не суперечило принципу верховенства права.
Так, у п. 49 рішення у справі «Волохи проти України» зазначено: верховенство права ґрунтується на тому, що втручання органів виконавчої влади в права осіб має підлягати ефективному контролю.
Таким чином, «згідно із законом» вимагає, щоб: відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; була забезпечена якість відповідного законодавства; воно було доступне відповідній особі, яка, крім іншого, повинна бути здатна передбачити його наслідки для себе; це законодавство відповідало принципу верховенства права.
Адже, у справі Бакланов проти Росії (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Окрім того, у справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.
Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.
Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.
Так, як убачається з матеріалів клопотання, орган досудового розслідування просить обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, враховуючи дані, визначені п.п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, які характеризуються особу останнього, наявність ризиків визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, доведеність відомостей зазначених у п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, відносно підозрюваного у рамках даного кримінального провадження.
В свою чергу, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Тож, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
За таких умов, слідчий суддя дослідивши, матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.
Доведими слідчий суддя визнає і обставини визначені п. п. 2-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, оскільки вони належним чином умотивовані слідчим, прокурором та не підтверджуються наявними матеріалами.
Однак, слідчий суддя виходить з того, що згідно ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відлповдіно до ст. 194 того ж Кодексу, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
Тобто, слідчий суддя покладає на особу лише ті обов`язки необхідність покладення яких була доведена прокурором.
Особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
А тому, у клопотання має бут чітко зазначено перелік обвоязків,я кі заявник просить покласти на підозрюваного.
У цій ситуації, у клопотанні вказано таке, « застосувати щодо підозрюваного … запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання» і все.
Мова про покладення на особу обов`язків із числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України не ідеться.
Як наслідок дане клопотання не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України, а тому слідчий суддя відмовляє у його задоволенні з цих передумов.
Втручання не грунтується на внутрішньому праві та не відповідає вищезазначеному принципу «згідно із законом».
Однак, з огляду на доведеність наявності у провадженні обставин визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України вважає за можливе у межах своєї компетенції зобов`язати підозрюваного прибувати до слідчого у рамках даного кримінального провадження за кожною вимогою.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-179, 193, 194, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя: ОСОБА_1