Провадження №1-кп/127/1102/16
УХВАЛА

30 листопада 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 04.03.2016 р. за № 0000088, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться вказане кримінальне провадження.

До суду надійшла заява ОСОБА_11 про скасування арешту, накладеного на належний їй автомобіль марки «БМВ» та повернення їй вказаного автомобіля. Заява мотивована тим, що 13.04.2016 р. судом накладено арешт на вказаний автомобіль. Однак, з 11.03.2016 р. по 11.04.2016 р. вказаний автомобіль перебував у тимчасовому доступі, що підтверджує факт отримання та закріплення усіх можливих доказів у кримінальному провадженні. Вважає, що на даний час допитано усіх ключових свідків, утримання автомобіля на штрафмайданчику порушує її право власності.

Представник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Копії відповідних документів, що підтверджують право власності на автомобіль, надати не може, оскільки останні були вилучені в ході досудового розслідування, в ухвалі суду про накладення арешту наявне посилання на них.

Прокурор вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні, оскільки до автомобіля, за допомогою якого було вчинено інкриміновані обвинуваченим злочини, може бути застосована спеціальна конфіскація.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 підтримав думку прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали заяву та просили її задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів кримінального провадження, які надані суду, випливає, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 04.03.2016 р. за № 0000088. Згідно з копією ухвали слідчого судді від 13.04.2016 р. про накладення арешту у вказаному кримінальному провадженні, автомобіль марки «БМВ», д.н. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. також із зазначеної ухвали випливає, що автомобіль зареєстрований за ОСОБА_11 і на час постановлення відповідної ухвали знаходився на майданчику тримання тимчасово затриманих транспортних засобів ДП МВС України «Вінниця-Інформ-Ресурс».

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданнями арешту, відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 1 ст. 961 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318,319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Зі змісту обвинувального акту випливає, що автомобіль марки «БМВ», д.н. НОМЕР_1 , було використано обвинуваченими під час вчинення інкримінованих їм злочинів. Суд враховує, що вищевказаний автомобіль згідно з наданою суду заявою визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому накладення на нього арешту є обґрунтованим відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України. Тому суд вважає, що правові підстави для скасування арешту, накладеного на даний автомобіль на даний час відсутні.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
З наданих заявником суду матеріалів також випливає, що за час зберігання на спеціальному майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів не забезпечено належні умови зберігання транспортного засобу, що призводить до його поступового псування. Стороною обвинувачення та представником потерпілого відповідних документальних доказів на спростування данного твердження суду надано не було. Також суд враховує, що в ухвалі слідчого судді не зазначено, які саме обмеження щодо права власності на арештоване майно було застосовано.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, зокрема, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Таким чином, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до переконання, що скасування арешту, накладеного на вищевказаний автомобіль є передчасним. Разом з тим, суд зважає на ту обставину, що стороною обвинувачення в ході розгляду даної заяви не спростовано твердження заявника про недотримання вимог п. 5 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, що призвело до суттєвого пошкодження транспортного засобу.
З огляду на викладене суд приходить до переконання про доцільність часткового задоволення заяви: в частині передачі арештованого майна його власнику на відповідальне зберігання.
Керуючись ст. 371 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

В скасуванні арешту на автомобіль марки «BMW 754i», д.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_11 , відмовити.

Автомобіль марки «BMW 754i», д.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_11 , та знаходиться на території майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ДП МВС України «Вінниця-Інформ-Ресурс» (м. Вінинця, вул. Ботанічна, 28) повернути власнику або іншому законному володільцю.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: