АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні прокурор першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та накласти арешт із забороною розпоряджатися та користуватися майном у вигляді грошових коштів у сумі 40 000 доларів США, 10 400 Євро, 175 000 грн., які вилучені під час проведення обшуку у житлі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7
Справа № 11-сс/796/3859/2017
Категорія: ст. 199 КПК України.
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_9
Суддя-доповідач у апеляційній інстанції
ОСОБА_1 обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на неврахування судом тієї обставини, що вилучені під час проведення обшуку у житлі ОСОБА_6 грошові кошти підтверджують його незаконну діяльність, так як могли використовуватися у злочинних схемах з відмивання грошових коштів і можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того, апелянт вважає, що суд необґрунтовано прийняв до уваги надані в судовому засіданні 17.07.2017 року захисником ОСОБА_6 документи на підтвердження джерела походження вилучених коштів, оскільки вони не відносяться до періоду за яким відбувається досудове розслідування, а відомості, які у них містяться, спростовуються протоколом огляду грошей від 18.07.2017 року, відповідно до якого, вилучені у житлі ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 175 000 грн. мають банківську упаковку з датою пакування 29.06.2017 року та 04.07.2017 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, власників майнаОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили її відхилити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Органом досудового розслідування зазначено, що посадові особи ПАТ «Київський електровагоноремонтний завод», зловживаючи своїм службовим становищем, із залученням та в інтересах пов`язаних між собою комерційних структур - ТОВ «НВП Укрпромвпровадження», ТОВ «Локомотивремсервіс», ТОВ «Маркетінвестгруп», ТОВ «Іст Лоуд Груп» здійснили комплекс антиконкурентних узгоджених дій під час проведення закупівельних процедур, спрямованих на придбання товарно-матеріальних цінностей, що перевищують ринкові у 40-80% із подальшим переведенням у готівку та заволодінням надлишково сплаченими коштами, внаслідок чого підприємству, засновником якого є ПАТ «Укрзалізниця», завдано шкоду у особливо великому розмірі.
В подальшому, з метою ухилення від сплати податків та проведення безтоварних операцій з ПАТ «Київський електровагоноремонтний завод» у ланцюгу поставок, група компаній ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» відправляє кошти та одержує документи від компаній з ознаками фіктивності. Далі продає неіснуючий товар на іншу компанію із наведеного списку (що виграла тендер на поставку), яка в свою чергу проводить безтоварні операцій з ПАТ «Київський електровагоноремонтний завод» за сприяння керівництва заводу. Так, зокрема ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» щомісяця отримує консультаційні та інші послуги на суми від 300 тис. до 1 млн. грн. від підприємства ТОВ «ІСТ ЛОУД ГРУП» (фактичне керівництво яким здійснює син засновника ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ).
Згідно висновку експертного дослідження № 107/07/2017-до від 07.07.2017 року, сума матеріальних збитків підприємству ДП «Київський електровагоноремонтний завод» за період з липня 2015 року по червень 2017 року у зв`язку із придбанням товарів від підприємств ТОВ «НВП Укрпромвпровадження», ТОВ «Локомотивремсервіс», ТОВ «Маркетінвестгруп», ТОВ «Іст Лоуд Груп» складає 113 093 643,40 грн.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року у задоволенні клопотання прокурора було відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора, особи, у якої вилучено майно ОСОБА_6 , його представника та прийшов до висновку, що прокурором не надано доказів того, що вилучені під час обшуку у ОСОБА_6 грошові кошти мають ознаки, передбачені ст. 98 КПК України, зокрема здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує
сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається лише з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону в цілому дотримався.
Процесуальними джерелами доказів є зокрема і речові докази.
Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально - протиправним шляхом.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про відсутність підстав вважати, що наведені у клопотанні тимчасово вилучені у ОСОБА_6 грошові кошти, набуті кримінально-протиправним шляхом та відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а тому відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що обґрунтовуючи клопотання, прокурор не надав достатніх і належних доказів в розумінні вимог ст. 132 КПК України, які б підтверджували обставини, що є підставою для накладення арешту на грошові кошти.
Прокурором до клопотання надано витяг з ЄРДР, рапорт оперуповноваженого міжрайонного відділу №5 УЗЕ у м. Києві ДЗЕ НП України від 13.04.2017 року, протокол додаткового допиту свідка від 29.06.2017 року, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, протокол обшуку від 13.07.2017 року, висновок експертного дослідження від 07.07.2017 року №1-07/07/2017-до, протокол огляду грошових коштів від 13.07.2017 року, постанову про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів від 14.07.2017 року
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відносно ТОВ «Локомотивсервіс» або будь-кого з посадових осіб цього товариства кримінальне провадження не здійснюється.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Вказані матеріали, додані слідчим до клопотання, не обґрунтовують яким чином майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.
При цьому, твердження сторони обвинувачення, що вилучені під час обшуку у ОСОБА_6 здобуті останнім злочинним шляхом від вчиненого кримінального правопорушення не підтверджується наявними у доданих до клопотання матеріалами.
Власники майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали суду першої інстанції документи, що підтверджують законність походження коштів, на які прокурор просив накласти арешт, чому слідчий суддя надав належну оцінку.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч твердженням прокурора, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 173 КПК України, для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказані грошові кошти, оскільки, як встановила колегія суддів, особа яка подала вищевказане клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, а тому викладені у апеляційній скарзі доводи прокурора стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги, колегією суддів не виявлено.
Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001079 від 07.04.2017 рокуіз забороною розпоряджатися та користуватися майном у вигляді грошових коштів у сумі 40 000 доларів США, 10 400 Євро, 175 000 грн., які вилучені під час проведення обшуку у житлі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3