Справа № 359/9696/16-к
Провадження № 1-в/359/1211/2016
У Х В А Л А
Іменем України
28 грудня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

за участю представника БВК № 119 ОСОБА_3 ,

за участю засудженого ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и в:
07.12.2016 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України. Клопотання обґрунтовано тим, що він вже був 2/3 строку покарання та за час відбування покарання він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, довів, що став на шлях виправлення, оскільки він має одне заохочення, а стягнення відсутні. Враховуючи вищезазначене просив суд звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Суд, заслухавши засудженого, який клопотання підтримав та просив його задовольнити, думку представника адміністрації БВК, який поклався на розсуд суду, та думку прокурора, який проти задоволення клопотання заперечував, дослідивши матеріали клопотання та особової справи в їх сукупності, вважає клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 03.12.2014 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна (а.с.6-13).

Згідно вищевказаного вироку засуджений відбуває покарання в Бориспільській ВК №119.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування звільнення, згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно вироку суду Кагарлицького районного суду Київської області від 03.12.2014 року, ОСОБА_4 засуджено до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. Строк покарання рахується з 03.12.2014 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2016 р., засудженому ОСОБА_4 було зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 03.12.2014 р. по 19.02.2015 р., а також з 18.04.2012 р. по 22.05.2012 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а всього 3 місяці 20 днів (а.с.15-17).

Відповідно до п. 11 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 р., при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Таким чином, на момент розгляду клопотання ОСОБА_4 відбув 2/3 строку призначеного покарання, оскільки засуджений за тяжкий злочин.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до коментованої ст. 81 КК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки засудженого, яка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Виходячи з приписів ст. 81 КК України, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_4 знаходиться в місцях позбавлення волі з 12.12.2014 р. Під час утримання в Київському слідчому ізоляторі вимог режиму утримування не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 23.03.2015 р. засуджений відбуває покарання в БВК № 119. За період відбування покарання ОСОБА_4 зарекомендував себе посередньо. Так, порушень режиму відбування покарань не допускав, стягнень не має. Працевлаштований днювальним на відділенні СПС, за сумлінну поведінку і ставлення до праці має одне заохочення правами начальника відділення від 27.06.2016 р. Відношення до праці задовільне.

У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості. Не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи. Встановлені законодавством вимоги виконує лише під контролем. Намагається утримувати своє спальне місце та приліжкову тумбочку в чистоті, не завжди має охайний вигляд.

У програмах диференційованого виховного впливу та у роботі самодільних організацій участі не приймає.

При цьому, як вбачається з матеріалів особової справи, до ОСОБА_4 при проведенні оцінок ступеня виправлення засудженого від 28.10.2015 р. зазначено, що особа за період відбування покарання не стає на шлях виправлення і не може бути переведений з дільниці ре соціалізації до соціальної реабілітації, у зв`язку з тим, що не має впевненості, що знаходячись в умовах напівволі не вчинить новий злочин.

Також відповідно до характеристик засудженого ОСОБА_4 від 27.04.2016 р. (а.с.19-20) та від 05.10.2016 р. (а.с.22-23), затверджених начальником Бориспільської виправної колонії № 119 майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , виписки із протоколу від 27.04.2016 р. на заміну покарання на Б/М (а.с.21) та виписки із протоколу від 05.10.2016 р. на заміну покарання на УДЗ (а.с.24) комісією установи було прийнято рішення про відмову у застосуванні відносно нього вимог ст. ст. 81, 82 КК України, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не довів свого виправлення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 не був схильний до виправлення і лише безпосередньо перед можливістю бути умовно-достроковим звільненим почав ставати на шлях виправлення. У зв`язку з цим, суд приходить до переконання, що сумлінна поведінка засудженого повинна бути не лише у період, коли настає право засудженого на умовно-дострокове звільнення, а засуджений повинен вести себе належним чином протягом всього періоду відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Згідно ст. 12 КК України одне з кримінальних правопорушень, за вчинення яких був засуджений ОСОБА_4 є тяжким злочином.

Таким чином, матеріали особової справи не містять відомостей про те, яким чином засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки засуджений ще остаточно не став на шлях виправлення.

За таких обставив, враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_4 злочинів, дані про особу засудженого, та те, що він лише почав ставати на шлях виправлення, і пройшло ще недостатньо часу для його виправлення, суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, ст. ст. 12, 81 КК України, суд
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1