Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

30 січня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року щодо нього у кримінальному провадженні № 0003092,

у с т а н о в и в :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.12.2016 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2016 року, ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

08.01.2017 року обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження, вважаю, що вона подана без додержання вимог ст.396 КПК України, з наступних підстав.
Згідно з ч.2 ст.396 КПК України в апеляційній скарзі, крім іншого, зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність або необґрунтованість судового рішення. Такі вимоги мають відповідати положенням ст.407 КПК України, якою передбачено, яке рішення відповідно до своїх повноважень має прийняти суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, і мають узгоджуватися з іншими положеннями кримінального процесуального закону.
Так, в обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначає, що при постановленні вироку суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_3 і поклав в основу своїх висновків про доведеність його винуватості показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 працівників поліції, що побудовані на їхніх особистих припущеннях.
Однак згідно з ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Жодного з цих випадків обвинувачений в апеляційній скарзі не наводить, а тому вимоги його апеляційної скарги не узгоджуються з обґрунтуванням, що є перешкодою для розгляду справи в апеляційному порядку по суті, оскільки згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.
А тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без руху і встановити строк для усунення зазначених раніше недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року щодо нього залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків апеляційної скарги 10 /десять/ днів з дня отримання копії ухвали особою, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
міста Києва ОСОБА_1