УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №293/849/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.119 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №293/849/16-к за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_12 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2017 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі. При цьому, наголошує, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, врахував обставини що пом`якшують покарання та відсутність обставин які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, однак дійшов до помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, та незаконно призначив йому невиправдано м`яке покарання у виді обмеження волі та звільнив від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що належно не враховано судом тяжкість вчиненого ОСОБА_11 правопорушення, його суспільну небезпечність, конкретні обставини справи, зокрема судом не взято до уваги, що вчинений злочин є злочином середньої тяжкості, обвинувачений незаконно рубаючи сосну в людному місці в світлу пору доби не вжив заходів до забезпечення безпечного падіння дерева, що потягло тяжкі і безповоротні наслідки злочину - смерть людини. Також, звертає увагу на те, що судом належно не враховано і думку потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_13 - які наполягали на суворому покаранні, та просили повністю задовольнити цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, зазначивши на те, що смерть єдиного годувальника в сім`ї є непомірною втратою, яка негативно вплинула на їх життя та життя сина інваліда, який залишився без батьківського піклування, погіршився стан здоров`я та нормальний ритм життя. В мотивувальній частині вироку суд безпідставно послався на положення ст.69-1 КК України та зазначив, що із застосуванням вимог цієї норми суд призначає покарання у вигляді обмеження волі, хоча санкція ч.1 ст.119 КК України передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Одночасно, не погоджується з визнанням судом обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття, що є безпідставним, оскільки з врахуванням доводів потерпілих, обвинувачений фактично не розкаявся у вчиненому, що потягло звернення потерпілих до суду з цивільним позовом та їх наполягання на суворому покаранні, за відсутності наведення у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість призначеного мінімального покарання за злочин, який хоч і відноситься до категорії середньої тяжкості, однак внаслідок якого настали невідворотні наслідки у вигляді смерті людини.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, адвокат ОСОБА_10 , діюча в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , вважає вирок суду законним і обґрунтованим, та просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення як безпідставну.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 12 742 грн. 82 коп. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. В решті позову відмовлено.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 29.06.2016 близько 18 год. 40 хв. ОСОБА_11 поблизу ставка, який розташований в кооперативі «Берізка», що біля с.Вишпіль Черняхівського району Житомирської області різав бензопилою дерево породи сосна висотою близько 21,01м. Не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча він повинен був та міг їх передбачити, проявивши злочинну недбалість, не переконавшись у безпечності своїх дій та не врахувавши траєкторію падіння дерева, спиляв біля кореня стовбур дерева породи сосна, що призвело до його падіння на місце де в цей час на велосипеді проїздив ОСОБА_14 ,чим вбив останнього через необережність. Смерть ОСОБА_14 настала внаслідок тупої сполучної травми тіла переломів ребер справа, перелому хребта, множинних переломів кісток лицевого та мозкового черепа з пошкодженням оболонок та речовини головного мозку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційних вимог, пояснення потерпілих та їх представника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_11 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.119 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання апеляційного суду, апеляційні доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_11 за ч.1 ст.119 КК України ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, неправильне застосування норм ст.ст.75, 76 КК України мають необ`єктивний характер та повністю спростовуються обґрунтованими висновками суду, наведеними у мотивувальній частині вироку щодо тяжкості вчиненого правопорушення та його негативних наслідків.
Вирішуючи питання призначення покарання за ч.1 ст.119 КК України, судом першої інстанції було достатньо враховано вимоги ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_11 та належно враховано всі обставини кримінального провадження.
Так, ОСОБА_11 по місцю проживання характеризується виключно позитивно, працює, одружений, має на утриманні 4 дітей, серед яких одна дитина є інвалідом, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, є раніше не судимим.
Обвинувачений щиро розкаявся та, згідно до матеріалів провадження, повністю визнавав свою вину у вчиненому, як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував потерпілим частину завданої шкоди, що є обставинами, які пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого.
Обставини часткового визнання ОСОБА_11 цивільного позову в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди були предметом дослідження суду першої інстанції. Згідно вироку цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково. Вирок суду в цій частині ніхто з учасників процесу в апеляційному порядку не оскаржив.
За наведених обставин, на переконання апеляційного суду, не погодження обвинуваченого ОСОБА_11 лише із розміром шкоди в цивільному позові потерпілих, є його право як цивільного відповідача та не може бути безумовною обставиною, що вказує на відсутність в нього щирого каяття, як зазначає в апеляційній скарзі прокурор.
На думку апеляційного суду, в апеляційній скарзі прокурора не наведено негативних або компрометуючих даних стосовно обвинуваченого, які об`єктивно спростовували б правильність висновків суду щодо доцільності призначення покарання з випробуванням за кримінальне правопорушення, що характеризується необережною формою вини ОСОБА_11 .
Виходячи з вимог ст.75 КК України, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Зазначених вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався. Наведені в оскаржуваному вироку висновки, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими, оскільки, згідно даних судового розгляду та матеріалів кримінального провадження, обвинувачений характеризується виключно позитивно, працює, тобто веде соціально-корисний спосіб життя, а ступінь його соціальних зв`язків, пов`язаних з наявністю на його утриманні 4-х дітей, одна з яких є інвалідом дитинства, разом із його бажанням і усвідомленням свого обов`язку утримувати та доглядати за останніми, а також з наявністю постійного місця проживання та роботи, що стороною обвинувачення не оспорюється, є гарантованою запорукою виправлення ОСОБА_11 без ізоляції від суспільства. При цьому, належить врахувати і те, що суд прийняв рішення щодо покладення на обвинувачену обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, для здійснення уповноваженим органом пробації належного контролю за поведінкою ОСОБА_11 протягом 3 років.
Крім цього, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції, з урахуванням обставин про вчинення ОСОБА_11 середньої тяжкості злочину через необережність, його щирого каяття та повного визнання ним своєї вини, добровільного часткового відшкодування шкоди, із запевненням суду про таке подальше відшкодування, що свідчить про його бажання виправитися, не було об`єктивних підстав призначати покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.
Суд першої інстанції, хоча і послався в мотивувальній частині вироку на ст.69-1 КК України, проте в резолютивній частині вироку цю норму кримінального закону не застосував. За таких обставин, формальна вказівка в мотивувальній частині вироку на ст.69-1 КК України, яка не стала вирішальною в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, не може визнаватись істотним порушенням, яке б слугувало підставою для скасування чи зміни вироку в частині призначеного покарання. Покарання призначено обвинуваченому в межах санкції ч.1 ст.119 КК України.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного покарання із застосуванням випробування обвинуваченого є необґрунтованим. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2017 року відносно ОСОБА_11 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді :