Справа №482/193/16-к 26.12.2016
Провадження: № 11-кп/784/965/16 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст. 125 ч. 2, ст. 162 ч. 1 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000630 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм в редакції Новоодеської районної газети «Промінь», зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 125 КК України

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_9
обвинувачений: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_8
потерпіла: ОСОБА_10
представник потерпілої: ОСОБА_11
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України та йому призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 125 КК Українеи у виді 2 років обмеження волі;
- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік за умови, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 4 000 грн. та матеріальної шкоди 8 367 грн. 75 коп., а всього 12 367 грн. 75 коп. В решті позовних вимог ОСОБА_10 щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовлено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь комунальної установи Новоодеської ЦРЛ Миколаївської області витрати на лікування особи, яка потерпіла від злочину 5 029 грн. 60 коп. та на користь Миколаївського обласного госпіталю Ветеранів війни Миколаївської облради витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину 812 грн. 80 коп.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за недоведеністю вини у скоєнні злочинів за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 125 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області відносно його підзахисного ОСОБА_6 скасувати та постановити виправдувальний вирок.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок відносно його підзахисного ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В запереченнях потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 максимальне покарання та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скари.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що вважає вирок районного суду незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, крім того вважає, що дослідженими під час судового розгляду доказами не доведена його причетність до скоєння зазначеного кримінального правопорушення.
Стверджує, що прокурор порушив його право на захист, оскільки необ`єктивно доносив до суду обставини події, перекручував факти, приховував від суду важливі документи по справі.
Вказує, що потерпіла ОСОБА_10 дає неправдиві та суперечливі свідчення, а допитана в суді свідок ОСОБА_12 взагалі змінила свої показання та давала свідчення за вказівкою потерпілої. При цьому суд не з`ясовував, чому в показаннях є розбіжності, чому ОСОБА_13 звернулась до лікарні лише через 2 дні після побиття.
Зазначає, що судом не прийнято до уваги те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час допиту в суді пояснили, що участі в огляді місця події не приймали, учасників процесу не знають, підписи їм не належать.
Звертає увагу апеляційного суду, що зі змісту висновку експерта № 148-Ц від 18.09.2015 року вбачається, що досліджувалась зовсім інша палиця, ніж зафіксована в протоколі огляду.
Крім того, на думку апелянта вказані у довідці госпіталю ветеранів війни захворювання ОСОБА_13 (ішемічна хвороба сердя, кардіосклероз) не пов`язані з подіями 05.09.2014 року, а тому позов задоволено безпідставно.
Зазначає, що суд послався у вироку на суперечливі показання свідка ОСОБА_16 , в той час, як не надав оцінку правдивим показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .
Стверджує, що ОСОБА_13 сама собі могла завдати тілесні ушкодження, коли залазила на паркан, викрикувала погрози та ймовірно впала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що основним доказом винуватості ОСОБА_6 в побитті ОСОБА_10 суд визначив показання свідка ОСОБА_12 , яка нібито бачила, як ОСОБА_23 спочатку кидав палки через паркан, а потім переліз через огорожу і палкою наніс удари ОСОБА_13 по обличчю, плечу та спині. Стверджує, що стороною захисту доведено недостовірність показань цього свідка.
Однак, вказані показання свідка ОСОБА_12 неправдиві, оскільки в ході проведення слічого експерименту за участю цього свідка встановлено, що ОСОБА_12 не могла бачити події біля паркану між будинками, тому що огляд обмежений листями та гілками дерев.
Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги показання дружини обвинуваченого.
Зазначає, що на палиці, якою ОСОБА_23 нібито побив ОСОБА_13 , відсутні відбитки його пальців, немає висновку експертизи, що саме цією палицею могли наноситися тілесні ушкодження, тому цей доказ є недопустимим.
Також апелянт звертає увагу на те, що показані на фотознімках слідчого експерименту удари не відповідають пошкодженням, зафіксованим у потерпілої висновком судово-медичної експертизи.
Крім того, заперечує щодо задоволення цивільного позову потерпілої, оскільки нею не надано доказів на підтвердження суми коштів, витрачених на лікування.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 стверджує, що дослідженими під час судового розгляду доказами не доведена причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення.
Крім того, звертає увагу, що в матеріалах провадження відсутні аудіозаписи декількох судових засідань, в журналах інших засідань наявні розбіжності у часі та датах аудіозапису, що на думку сторони захисту є порушенням Інструкції про порядок фіксування судового процесу технічними засобами в загальних судах України від 20.09.2012 року.
Апелянтом під час дослідження матеріалів провадження встановлено, що процесуальний прокурор в ході судового слідства не надав суду наступні документи: відповідь міського голови та акт обстеження домоволодіння ОСОБА_6 ; запит начальнику СДІМ РВ УМВС та відповідь на запит про реєстрацію зброї у ОСОБА_6 ; висновок двух додаткових СМЕ № 1283/203-15 від 22.09.2015 року та № 1731/1283 від 26.10.2015 року та ряд інших процесуальних документів. На думку захисника ОСОБА_8 навмисне ненадання прокурором всіх матеріалів позбавило суд можливості повно та всебічно розглянути справу.
Звертає увагу апеляційного суду на необхідність повторної перевірки тих обставин, на які вказувала свідок ОСОБА_12 .
Стверджує, що суд не мав права посилатися у вироку на огляд предмета (палиці), тому що в матеріалах справи відсутні дані згідно якого процесуального документу ця палиця вилучена та приєднана до справи, також суд не надав можливості учасникам процесу дослідити даний речовий доказ.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2014 року близько 18:00 години обвинувачений ОСОБА_6 , маючи умисел на недоторканість житла громадян та завдання тілесних ушкоджень, тримаючи в руці дерев`яну палицю, незаконно, зі сторони свого домоволодіння АДРЕСА_2 , через огорожу проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_10 , де на подвір`ї цього домоволодіння, на грунті тривалих неприязних стосунків умисно завдав ОСОБА_10 палицею два удари по обличчю, один удар в область лівої руки та один удар по спині, внаслідок чого потерпілій заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, крововиливу на обличчі справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 125 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних скарг, заперечення потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 , думку прокурора щодо залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 9 ч. 2 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Таким чином, частина 2 цієї статті закріплює обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх реально можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Крім того, на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, та заслухавши технічні засоби фіксування, апеляційний суд зазначає, що ці вимоги закону не виконані, що призвело до розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції за наступних обставин.

Як вбачається із матеріалів провадження 12.02.2016 року в Новоодеський районний суд Миколаївської області надійшов обвинувальний акт, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000630 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 як під час досудового слідства так і під час розгляду справи в суді своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинах не визнавав та стверджував, що не проникав на територію подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 і тілесних ушкоджень їй не спричиняв.

Як встановлено при розгляді провадження в апеляційному суді, під час досудового слідства слідчими були призначені та проведені декілька додаткових судово-медичних експертиз № 1283/203-15р., № 1731/1283/203-15р/1513/1350-14р. щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_10 , при чому всі висновки цих експертиз різняться, як і висновки щодо показань головного свідка обвинувачення ОСОБА_24 ..

Здобуті органами досудового розслідування докази, хоча і були на підставі ст. 290 КПК України відкриті сторонам провадження, однак не були надані суду, який був позбавлений можливості оцінити ці докази в сукупності з іншими доказами, чим було суттєво порушено право обвинуваченого на захист.

Разом з тим, відповідно ч 5 ст. 223 КПК України у разі отримання під час проведення слідчої (розшукової) дії доказів, які можуть вказувати на невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, прокурор зобов`язаний провести відповідну слідчу (розшукову) дію, в повному обсязі, долучити складені процесуальні документи до матеріалів досудового розслідування та надати їх суду у випадку звернення з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Така вимога закону спрямовує органи слідства на всебічне, повне і неупереджене проведення досудового розслідування і зобов`язує прокурора надати здобуті докази суду.

Поза увагою органів слідства та суду залишились неузгодженість щодо показань як самої потерпілої так і свідка ОСОБА_25 щодо місця спричинення тілесних ушкоджень, знаходження та вилучення палиці, якою нібито були нанесені тілесні ушкодження, хто її вилучив і на підставі чого, а також конкретні обставини вчинення злочину, в т.ч. спосіб проникнення на територію домоволодіння, тощо.

Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Таким чином, обставини, зазначені в обвинувальному висновку не відповідають зібраним по справі доказам, а тому таке порушення тягне за собою порушення права обвинуваченого на захист, а також в цілому, унеможливлює дослідження при судовому розгляді обгрунтованості цього обвинувачення.

Зазначені порушення перешкодили суду постановити законний і обґрунтований вирок, призначити справедливе покарання. Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Тому, виходячи з комплексного аналізу положень ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд вбачає необхідним задовольнити частково апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 в частині скасування вироку, задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , й, скасувавши вирок, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, враховуючи, що указані вище порушення суттєво звузили право обвинуваченого на захист.

Під час нового судового розгляду справи, суду необхідно усунути вказані порушення закону, повно і об`єктивно дослідити всі фактичні обставини справи, дати їм правильну юридичну оцінку, звернути увагу на інші доводи скарг обвинуваченого та його захисників та постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2, 405, 407, 412, 415, 532 КПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: