УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
за участю прокурора засудженого в режимі відеоконференції при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні 16 березня 2017 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2016 року щодо засудженого,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця м. Ківерці Волинської області та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду від 8 грудня 2014 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт,

засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 14 жовтня 2015 року близько 11 години в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_8 , завдав останньому один удар кулаком правої руки в обличчя, від чого потерпілий упав, отримавши при цьому середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2016 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

У касаційній скарзі та в доповненнях засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 порушують питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження через відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення. На обґрунтування своїх доводів зазначають, що досудове розслідування та судовий розгляд проведені однобічно й неповно, з порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а тому висновки суду про доведеність вини за

ст. 128 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на суперечливих доказах і показах потерпілого та свідка. Вважають, що суд невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність та безпідставно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ст. 128 КК України, оскільки він діяв в стані необхідної оборони.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого в режимі відеоконференції на підтримання поданої скарги, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Доводи в скарзі засудженого та його захисника про вчинення засудженим інкримінованого йому злочину в стані необхідної оборони, були перевірені як судом першої так і апеляційної інстанцій та визнані непереконливими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами.

Зокрема, винуватість засудженого в необережному спричиненні потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , які були дані ним в судовому засіданні про обставини вчинення ОСОБА_5 злочину щодо нього.

Ці показання узгоджується з показаннями свідка-очевидця ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_5 завдавав удар її чоловіку ОСОБА_8 в обличчя, від чого він втратив свідомість.

Суд першої інстанції належним чином дослідив показання потерпілого та свідка й обґрунтовано визнав їх достовірними доказами і поклав в основу вироку.

Ставити ці покази під сумнів, підстав немає. Окрім того, судом не установлено доказів, які б підтверджували отримання потерпілим тілесних ушкоджень при інших обставинах.

Також винуватість ОСОБА_5 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , даними, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів з фототаблицями до них за участю потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , а також висновком судово-медичної експертизи, згідно якого потерпілий отримав середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, які могли утворитися, при обставинах указаних потерпілим.

Проаналізувавши всі досліджені по справі докази в їх сукупності та давши належну оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_5 в необережному спричиненні потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень та правильно кваліфікував його дії за ст.128 КК України. Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу засудженого та пом`якшуючих покарання обставин. Призначене покарання, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім того, такі ж, як і в касаційній скарзі, твердження засуджений та його захисник висловлювали у своїй апеляції. Апеляційним судом при перевірці матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку правильно прийнято рішення. Свої висновки із цього питання суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 434-436 КПК України,
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3