1-кп/357/951/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.12.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000019 від 13.05.2014 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широківсмького, Губахінського району Пермської області Російської Федерації, українця, громадянина України, з повною середньою технічною освітою, несудимого, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 скоїв злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 25 березня 2014 року, № 62, військовослужбовця, призваного 20 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, старшину ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної частини та призначено на посаду командира бойової машини командира відділення розвідувальної роти, а наказом № 190 від 20 жовтня 2014 року виведено в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується на АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби старшина ОСОБА_4 керувавався вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Однак ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу під час мобілізації, достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від службових обов?язків, 8 травня 2014 року, близько 08 год., самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 і до 5 вересня 2016 року ухилявся від обов?язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 17 жовтня 2016 року, № 307, ОСОБА_4 звільнено з військової служби у запас.

Дії обвинуваченого кваліфіковані досудовим слідством за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 надійшов до суду 20.10.2016 року.

У підготовчому судовому засіданні 22.12.2016 року сторонами подано на затвердження суду угоду про визнання винуватості, укладену 28.11.2016 року заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_5 ..

Згідно з указаною угодою ОСОБА_4 , добровільно ініціювавши укладення цієї угоди, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідно до обставин та правової кваліфікації, викладених в угоді та в обвинувальному акті, і щиро розкаявся у вчиненому.

При цьому сторони, приймаючи до уваги відсутність у обвинуваченого будь-яких обтяжуючих покарання обставин, наявність обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як то повне та беззаперечне визнання вини і щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, враховуючи особу обвинуваченого, котрий уперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, по роботі та за місцем проходження військової служби, узгодили призначення ОСОБА_4 покарання за ст. 407 ч. 3 КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі та звільнення останнього від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням та іспитовим строком 1 /один/ рік, з покладенням обов?язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

В судовому засіданні сторони підтвердили зазначену угоду, ствердили про добровільність її укладення і просять вказану угоду затвердити.

Суд, дослідивши обставини укладення сторонами угоди про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам чинного КПК України, дійшов висновку про те, що клопотання сторін про затвердження вказаної угоди підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Укладена сторонами угода відповідає вимогам ст.ст. 469, 470 та 472 КПК України, містить формулювання обвинувачення та його належну правову кваліфікацію, істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, узгоджене сторонами покарання та згоду обвинуваченого на його призначення,

Угода також містить детальне роз?яснення передбачених ст. 473 КПК наслідків затвердження її судом та наслідків невиконання сторонами умов зазначеної угоди, роз?яснення права обвинуваченого на судовий розгляд справи відповідно до положень ч. 4 ст. 474 КПК, роз?яснення визначених ст. 394 та ст. 424 КПК підстав оскарження вироку суду, яким затверджено угоду.

Угоду укладено за участі захисника обвинуваченого і підписано усіма її учасниками.

Зогляду на викладене укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам чинного КПК.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК, є правильною.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства. Права, свободи та інтереси сторін або інших осіб не порушуються.

На переконання суду сторони дійшли зазначеної угоди добровільно, без будь-якого стороннього впливу. Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарань, визначеним ст. 65 КК України. Виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є реальним.

За таких обставин укладена прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 474-475 КПК України, суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28.11.2016 року заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 , у присутності захисника ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні № 0000019 від 13.05.2014 року.

На підставі зазначеної угоди ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, і призначити йому покарання за ст. 407 ч. 3 КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

Всилу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік, з покладенням на обвинуваченого обов?язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та регулярно з?являтись до інспекції для реєстрації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_8 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 діб.

Суддя: ОСОБА_1 ,