Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006777 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Мерефа Харківського району Харківської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Харківського районного суду Харківської області

від 06.05.2015 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

2) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2016 року

за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України

на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15,

________________________________

Справа № 11-кп/796/804/2017
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
ч.2 ст.185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2016 року, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Зокрема, суд зазначив, що свідок ОСОБА_9 брала участь як понята при огляді місця події, хоча це спростовується відповідним протоколом. Дані у протоколі перегляду відеозапису, на які послався суд у вироку, згідно з якими у приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік переставляє з візка у свою сумку товар, спростовуються відеозаписом, на якому не видно, щоб ОСОБА_7 щось переставляв.

Зазначає захисник і про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що виразилося в тому, що суд мотивував свої висновки недопустимими доказами, зокрема, протоколом огляду місця події службового приміщення кімнати охорони магазину, огляд якого всупереч вимогам ч.2 ст.237 КПК України проведено без ухвали слідчого судді. Також вказує, що належним і допустимим доказом на підтвердження виду і розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, згідно з п.6 ч.2 ст.242 КПК України може бути висновок експерта, однак експертиза проведена не була, або податкова накладна, яка є первинним фінансово-господарським документом, що має бути складений у відповідності з вимогами Податкового кодексу України, Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, яким довідка про кількість та вартість викладеного товару не відповідає, оскільки не містить підписів відповідальних осіб керівників ДП Рітейл-Центр, печатки підприємства тощо.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; повторно дослідивши фактичні обставини кримінального провадження у визначених судом апеляційної інстанції межах, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за наступних обставин.

7 серпня 2015 року близько 11 годині ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні магазину Фуршет, розташованого на вул. Вербицького, 30 в м. Києві, намагався повторно таємно викрасти товар, належний ДП Рітейл-Центр, а саме: шоколад чорний Корона в кількості 6 плиток вартістю 36 гривень 25 копійок кожна і засіб для миття посуду Finish вартістю 198 гривень 55 копійок, а загалом товар на суму 416 гривень 5 копійок, однак злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий працівниками служби охорони магазину.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку, а саме: протоколом усної заяви (повідомлення) про злочин від 07.08.2015 року, протоколом огляду місця події від 07.08.2015 року, протоколом перегляду відеозапису від 21.09.2015 року (т.1 а.с.207-209, 210, 211-214), показаннями свідка ОСОБА_9 про відомі їй обставини вчинення кримінального правопорушення і його припинення.

З цих доказів випливає, що коли ОСОБА_7 швидко пройшов через зону кас з неоплаченим товаром, то при виході з магазину був затриманий працівниками охорони. Працівники міліції, які прибули за викликом, у приміщенні охорони магазину вилучили у обвинуваченого товар, який він намагався викрасти.

Ці докази суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони логічні, послідовні, об`єктивно узгоджуються між собою, і істотних суперечностей між ними, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Підстав вважати такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, як на цьому наголошує захисник, показання свідка ОСОБА_9 касира магазину Фуршет, оскільки вона повідомила, що при вилученні у ОСОБА_7 товару брала участь як понята, а в протоколі огляду місця події зазначені інші особи, немає. На переконання колегії суддів, ця неузгодженість між показаннями свідка і відповідним протоколом пояснюється суб`єктивним сприйняттям свідком, яка не має юридичної освіти, подій, які відбувалися в її присутності, а саме, вилучення у обвинуваченого товару при огляді місця події.

Дійсно, суд у вироку помилково зазначив, що з протоколу перегляду відеозапису вбачається, що ОСОБА_7 переставляє товар з візка у сумку. Безпосереднім дослідженням цього запису судом апеляційної інстанції встановлено, ОСОБА_7 разом з іншим невстановленим чоловіком ходять по торгівельним рядам, кладуть у візок товар, надалі цей чоловік у присутності обвинуваченого, який спостерігає за його діями, кладе щось у чорну сумку. Однак у подальшому ОСОБА_7 намагався з цією сумкою залишити приміщення магазину і був затриманий охороною, а тому суд правильно взяв до уваги цей доказ.

Показання обвинуваченого, який категорично заперечив вчинення ним крадіжки і зазначив, що мав при собі гроші в сумі 200 гривень, яких не вистачало, щоб розрахуватися, а тому візок з товаром залишив у торгівельних рядах, а сам пішов на вулицю, щоб поміняти 100 доларів США, однак при виході з магазину був запрошений працівником охорони в окрему кімнату, в яку принесли кілька плиток шоколаду і миючий засіб, вимагали у нього гроші, і коли він відмовився викликали працівників поліції, суд першої інстанції правильно відкинув, розцінивши як намагання уникнути відповідальності, про що у вироку наведено належне мотивування.

Як правильно зазначено у вироку, показання ОСОБА_7 про наявність у нього грошей спростовуються даними у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки під час особистого обшуку у нього було виявлено лише 24 гривні та 1 долар США.

До того ж, свідок ОСОБА_9 повідомила, що пункт обміну валют знаходиться в межах зони кас, тому для здійснення обміну не потрібно залишати приміщення магазину, а під час огляду місця події в приміщенні охорони магазину ОСОБА_7 не заперечував, що вилучені шість плиток шоколаду Корона і засіб для миття посуду Finish він намагався викрасти.

А тому твердження захисника, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються дослідженими доказами, є непереконливими.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, і доводи в апеляційній скарзі про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону під час збирання доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно з ч.1 ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Огляд місця події приміщення кімнати охорони в магазині Фуршет, під час якого було вилучено товар, який намагався викрасти ОСОБА_7 , проведено за участю адміністратора магазину ОСОБА_10 , спеціаліста, ОСОБА_7 та понятих. Слідча дія проведена в приміщенні за згодою адміністратора і з дотриманням вимог ст.223, 233, 237 КПК України, а тому необхідність в отримання ухвали слідчого судді була відсутня, що спростовує доводи в апеляційній скарзі про протилежне.
Не ґрунтуються на вимогах закону і посилання на недопустимість як доказу довідки про кількість та вартість викраденого майна. Колегія суддів зауважує, що закон не вимагає надавати на підтвердження вказаної обставини первинні фінансово-господарські документи, як то податкові накладні. А доводи захисника про те, що наявним у справі дорученням ОСОБА_10 була уповноважена лише представляти інтереси потерпілого під час судового провадження, а тому не мала права підписувати довідку, є недоречними, оскільки при складанні цього документа і посвідченні його штампом ДП Рітейл-Центр ОСОБА_10 діяла не як представник потерпілого, а виконувала свої посадові обов`язки завідувача торгівельного залу.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що він вчинив злочин середньої тяжкості, особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

Вірно судом застосовано і принцип часткового складання покарань при призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 19 жовтня 2015 року по 15 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3