Дата документу Справа № 312/20/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 312/50/16-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/103/17 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 289 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 27 січня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Великобілозерського міськрайонного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дніпровка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_6 .
Встановлені вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року обставини:
Вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року:
ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід тримання під вартою. Строк покарання обчислюється з 10 серпня 2016 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення трасологічної експертизи та автотоварознавчої експертизи в сумі 1227 гн. 60 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 , зазначаючи про незаконність та необгрунтованість оскаржуваного вироку, вказує на відсутність належних і допустимих доказів, що свідчили б про його вину у вчиненні інкримінованого йому злочину; неправдиві покази свідків у справі та відсутність очевидців події. Апелянт вказує на відсутність у нього умислу щодо угону автомобіля та просить вирок скасувати, кримінальне провадження направити на досудове розслідування.

В окремому доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 висуває вимоги про скасування оскаржуваного вироку та ухвалення виправдувального вироку, зазначає про неналежність та недопустимість протоколу огляду місця події, висновку експерта щодо дактилоскопічного дослідження, розбіжності у показах свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , не спростування його показів про умисел на таємне викрадення майна з автомобіля та подальшу добровільну відмову від скоєння злочину.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги доповненої апеляційної скарги, думку прокурора, який висловив заперечення доводам та вимогам апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповнені до неї, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_6 у винних діяннях, вчинених за обставин, викладених у вироку, суд обгрунтував сукупністю безпосередньо розглянутих у судовому засіданні доказів, які з додержанням установленого кримінальним процесуальним законом порядку дослідив та належно оцінив.
Висловлюючи свою думку з приводу висунутого обвинувачення ОСОБА_6 в суді першої інстанції і при апеляційному перегляді зазначав про невизнання вини, відсутність у нього умислу на угон транспортного засобу, який не заводив і автомобіль не пересувався, пояснив про наявність у нього наміру викрасти речі з бардачка та багажного відділення автомобіля, від якого добровільно відмовився.

Натомість, пояснення обвинуваченого та доводи апеляційної скарги останнього не викликають сумнівів у правильності судового рішення й спростовуються зібраними у провадженні доказами.
Зокрема, у судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_9 , який є власником автомобіля ЗАЗ-110307, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 пояснив суду, що 20.10.2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилин в телефонному режимі дружина - ОСОБА_10 повідомила його про те, що стороння особа із двору, який дружина із сином попередньо закрили, вигнала автомобіль, в якому залишалися ключі від запалення, при цьому стороння особа пошкодила авто, врізавшись в опорний стовп воріт.

Допитаний свідок ОСОБА_13 , пояснив, що приблизно о 15.00 год. 20.10.2015 року автомобіль ЗАЗ-110307 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 поставив у дворі будинку АДРЕСА_2 , при цьому автомобіль у дворі він розташував, заїжджаючи заднім ходом у двір і залишивши транспортний засіб на відстані 8-9 м. від воріт, залишивши коробку передач на швидкості, а ключі в замку запалення, а ворота закрив на штирі та перебував у будинку. Приблизно о 21.00 год. його розбудила мама ОСОБА_10 і повідомила, що угнали автомобіль, сказала, щоб він викликав міліцію. Він одразу вийшов на вулицю і побачив відчинені ворота, а в воротах, упершись крилом в опорний стовп воріт, стоїть автомобіль ЗАЗ-110307. Заглянувши в автомобіль, він побачив, що запалення увімкнене, коробка передач автомобіля знаходилась на швидкості.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вдень 20.10.2015 року приблизно о 15.00 год. повернувшись додому за адресою: буд. АДРЕСА_2 син ОСОБА_13 поставив автомобіль ЗАЗ-110307 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у дворі будинку, заїхавши у двір заднім ходом і залишивши автомобіль на відстані 8-9 м. від воріт. Син закрив ворота на штирі, а вона закрила калитку. Приблизно о 21.00 год. вона вирішила перевірити чи закрита калитка і, відчинивши двері будинку, побачила, що ворота відчинені, а автомобіль стоїть в воротах, впершись в опорний стовп воріт. Наблизившись до атомобіля, побачила в салоні світло та молодого чоловіка, на її запитання не відповів, натомість почав до когось звертатися по телефону, а вийшовши з автомобіля, представився начальником карного розшуку та почав відходити від автомобіля. Свідок пояснила, що повідомила про намір погукати сина, після чого молодий чоловік дістав щось із-за пазухи і вдарив її в обличчя. Від отриманого удару вона впала, втративши свідомість. Прийшовши до тями вона побігла до хати, де повідомила сину що відбулося.

За поясненнями обвинуваченого останній не заперечує факту своєї присутності у вказаному дворі і, зокрема, у зазначеному автомобілі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що ввечері 20.10.2015 року до неї додому з ОСОБА_15 приїхала її донька разом із своїми приятелями, серед яких був і ОСОБА_16 , який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, оскільки ледь тримався на ногах. Свідок пояснила, що згодом з`ясувалася відсутність ОСОБА_6 , після чого всі присутні почали його шукати. Не знайшовши обвинуваченого, донька разом з приятелями поїхали до міста Енергодар.

Свідок ОСОБА_12 , який проживає з родиною потерпілого по одній АДРЕСА_2 пояснив суду, що 20.10.2015 року приблизно о 21.00 год. до нього додому прийшов ОСОБА_11 , з яким він сидів за двором будинку АДРЕСА_3 , почули, як завівся двигун автомобіля, після чого пролунав скрежіт металу. Разом з ОСОБА_11 вони направились на звук автомобіля. Наблизившись до двору потерпілого, вони побачили, що з двору вибігає ОСОБА_6 , якого вони і затримали. Потерпіла просила про допомогу.

Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_11 , який підтвердив факт свого перебування 20.10.2015 року приблизно о 21 годині з ОСОБА_12 за двором будинку АДРЕСА_3 , почули, як завівся двигун автомобіля, після чого пролунав скрежіт металу, вони направилися на звуки, а наблизившись до двору потерпілого ОСОБА_9 до будинку АДРЕСА_2 , вони побачили, як незнайомий хлопець, як потім з`ясувалося ОСОБА_6 , вибігав з цього двору. ОСОБА_10 , яка знаходилась на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , кликала на допомогу. Разом з ОСОБА_12 вони затримали ОСОБА_6 , після чого викликали працівників міліції. Свідок зазначив, що бачив, як автомобіль «Славута» стояв в воротах подвір`я ОСОБА_17 , носовою частиною на виїзд, при цьому впершись крилом в опорний стовп воріт.

Зміст показів свідків спростовує твердження обвинуваченого про наявність протиріч в їх поясненнях.

З показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 узгоджуються відомості протоколу огляду місця події від 20.10.2015 року та фототаблиць до нього, за якими зафіксовано місце скоєння злочину - подвір`я будинку АДРЕСА_2 , розташування транспортного засобу - автомобіля ЗАЗ-110307 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у дворі вказаного будинку при виїзді з подвір`я та місце наїзду правою стороною автомобіля на металеві ворота (т.1 а.п.123-130).

За висновком експерта № 254-д від 11.11.2015 року: вилучений 20.10.2015 року під час огляду салону автомобіля ЗАЗ «Славута», реєстраційний номер НОМЕР_1 слід папілярного узору найбільшими розмірами 12х20 мм за адресою: вул.Чонгарська, 12 в с. Велика Білозерка придатний для ідентифікації особи та залишений середнім пальцем правої руки гр. ОСОБА_6 (т. 1 а.п.134-138).

Наведені письмові докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою та поясненнями допитаних в суді першої інстанції свідків, передбачені ст. 87 КПК України підстави для визнання протоколу огляду місця події та висновку експерта № 254-д від 11.11.2015 року недопустимими доказами відсутні.

Допитаний в суді апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_18 пояснив, що у вечері 20.10.2015 року зустрівся з ОСОБА_6 , який проходячи повз будинку висловив намір викрасти речі з автомобіля, що стояв у дворі, обвинувачений автомобіль не заводив і викрадених речей свідок у нього не бачив, в подальшому ОСОБА_6 був затриманий, а він поїхав на таксі.

Разом з тим суд пояснення даного свідка сприймає критично у зв`язку із спростовуванням даних показів сукупністю інших вище наведених доказів у справі та перебуванням свідка у дружніх стосунках із обвинуваченим. Крім того ОСОБА_18 надав протирічливі свідчення, зазначивши в подальшому про те, що не пам`ятає подій однорічної давнини, а розташування цього поселення добре не знає.

Доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_6 наміру на заволодіння транспортним засобом є таким, що спростовуються встановленими фактичними даними.

Склад злочину, передбачений ст. 289 КК України є матеріальним і вважається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила транспортний засіб і має реальну можливість користуватись або розпоряджатись ним на власний розсуд. При цьому, якщо заволодіння транспортним засобом було здійснено без мети його привласнення, то злочин вважається закінченим з моменту заволодіння транспортним засобом і початку його переміщення будь-яким способом, а відстань, на яку було переміщено транспортний засіб на кваліфікацію не впливає.

Наведений висновок походить також із положень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо.
Сукупність об`єктивних дій обвинуваченого у виді проникнення до салону автомобіля, запуск двигуна транспортного засобу та переміщення автомобіля шляхом керування на відстань приблизно 8-9 м. засвідчують доведеність вини ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом.

Оцінивши у сукупності всі зібрані по справі докази та ретельно їх проаналізувавши, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєні інкримінованого йому злочину, та вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно,їх з проникненням у сховище.

Довідка медичного закладу, складена за наслідком медичного огляду 20.10.2015 року о 23 год. 40 хв. обвинуваченого підтверджує перебування ОСОБА_6 20.10.2015 року у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.154).

Свідок ОСОБА_14 вказала на факт перебування ОСОБА_6 ввечері 20.10.2015 року у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, вчинення даного злочину через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком, відношення обвинуваченого до скоєного, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, наявність обставини, що обтяжує покарання у вигляді вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, дані, що характеризують ОСОБА_6 , зокрема, наявність у останнього судимостей, позитивну характеристику за місцем проживання та негативну за місцем відбуття покарання, не працевлаштованість, наявність сім`ї та малолітньої дитини.

Призначене судом обвинуваченому покарання на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. ст. 289 КК України без застосування додаткового покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті та підставам, передбаченим ст. 50 КК України, є домірним скоєному, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 .

Судова колегія, на підставі ч.2 ст. 404 КПК України, положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII та вимог ч. 5 ст. 72 КК України, вважає за необхідне зарахувати у строк відбуття призначеного обвинуваченому районним судом покарання строк попереднього ув`язнення останнього у даному кримінальному провадженні у період з 10.08.2016 року (дня фактичного затримання) по 27.01.2017 року включно (дня набрання вироком районного суду законної сили), з урахуванням положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ч.2 ст. 532 КПК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 10.08.2016 р. по 27.01.2017 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, що утримується під вартою в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4