Справа № 739/833/17
Провадження № 1-в/739/39/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2017 р. м. Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника УВП ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,

В С Т А Н О В И В:
Захисник засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Новгород-Сіверська УВП №31» звернулася до суду з клопотанням про зарахування її підзахисному строку попереднього ув`язнення за період 05 червня 2001 року до 24 травня 2005 року у строк покарання відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» виходячи зі співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Дане клопотання мотивоване тим, що її підзахисного фактично було затримано за підозрою у вчиненні злочину саме 05 червня 2001 року, що встановлено рішення Європейського суду з прав людини «Петухов проти України» №43374/02 від 21 жовтня 2010 року і до набрання 24 травня 2005 року вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2004 року законної сили він утримувався в місцях попереднього ув`язнення. Відповідно період з 05 червня 2001 року до 24 травня 2005 року підлягає зарахуванню йому у строк відбування покарання згідно положень вказаного вище закону з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У судовому засіданні захисник своє клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні, при цьому просила зарахувати її підзахисному у строк відбування покарання виходячи зі співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, не лише період з 05 червня 2001 року до 24 травня 2005 року, а й період перебування її підзахисного в установах попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили до 02 листопада 2005 року, коли останнього було доставлено до установи виконання покарань, оскільки після набрання вироком законної сили умови утримання її підзахисного в Київському СІЗО №13 не покращилися.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання свого захисника підтримав та просив його задовольнити повністю.

Прокурор у судовому засіданні висловилася проти задоволення клопотання мотивуючи свою позицію тим, що законодавчі положення, на які посилається захисник засудженого, застосовуються до засуджених, яким призначено строкове покарання. Покарання призначене ОСОБА_4 у виді довічного позбавлення волі не є строковим, тому підстави для задоволення клопотання останнього відсутні.

Представник установи виконання покарань у вирішення клопотання поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2004 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених статтею 69, частиною другою статті 17, пунктами «а», «г», «ж», «з», «і» статті 93, частиною другою статті 17, пунктами «г», «з» статті 93, пунктами «а», «в», «ж», «з», «і» статті 93, частиною другою статті 17, частиною третьою статті 142, частиною третьою статті 142, частиною другою статті 145, статтею 190-1, частиною другою статті 17, частиною третьою статті 215-3, частиною третьою статті 215-3 КК України (1960 р.), частиною першою статті 15, частиною четвертою статті 187, частиною першою статті 263 КК України (2001 р.) та із застосуванням статті 70 КК України призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його приватною власністю. Цим же вироком ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання період його затримання з 09 червня 2001 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 24 травня 2005 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2004 року відносно ОСОБА_4 змінено та ухвалено вважати його засудженим на підставі статті 42 КК України (1960 р.) за сукупністю злочинів, передбачених частиною другою статті 17, пунктами «а», «г», «ж», «з», «і» статті 93, частиною першою статті 17, пунктами «а», «з», «і» статті 93, пунктами «а», «в», «ж», «з», «і» статті 93, частиною першою статті 17, частиною третьою статті 142, частиною другою статті 17, частиною третьою статті 142, частиною третьою статті 142, частиною другою статті 145, статтею 190-1, частиною першою статті 17, частиною третьою статті 215-3, частиною другою статті 17, частиною третьою статті 215-3, частиною третьою статті 215-3 КК України (1960 р.), частиною першою статті 15, частиною четвертою статті 187, частиною першою статті 263 КК України (2001 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності. В решті вирок залишено без змін.

З наявного в матеріалах особої справи засудженого ОСОБА_4 протоколу затримання вбачається, що останній був затриманий 09 червня 2001 року.

Водночас з пунктів 6, 139 рішення Європейського Суду з прав людини, винесеного 21 жовтня 2010 року у справі «Петухов проти України» та стислого викладу даного рішення, які були досліджені судом, вбачається, що ОСОБА_4 фактично було взято під вартою у зв`язку з підозрою у вчиненні злочину 06 червня 2001 року. Зазначене рішення набуло статусу остаточного 21 січня 2011 року.

Викладене вище свідчить, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 має обраховуватися саме з 06 червня 2001 року, а не з 09 червня 2001 року, як вказано в протоколі про затримання.

Після затримання ОСОБА_4 у подальшому постійно утримувався в місцях попереднього ув`язнення. 02 листопада 2005 року його було доставлено з Київського СІЗО №13 до Замкової ВК №58 для відбування призначеного покарання.

Абзацами першим та четвертим частини п`ятої статті 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 року) передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, яке провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, яким внесено зміни до частини п`ятої статті 72 КК України передбачено, що даний Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Статтею 51 КК України, серед іншого, визначено такі самостійні основні види покарань, які можуть застосовуватися до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, як позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Аналіз змісту наведених вище правових приписів свідчить, що положення Закону України №838-VIII, в якому використовується словосполучення «позбавлення волі», поширює свою дію як на осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так і на осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Також суд враховує, що положення статі 151 Кримінально-виконавчого кодексу України містять ряд заохочувальних норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, застосування яких залежить від строку відбутого засудженим покарання, зокрема після відбуття десяти років строку покарання право додатково витрачати грошові кошти, після відбуття п`ятнадцяти років строку покарання право брати учась у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру, а також право подати клопотання про помилування після відбуття не менше двадцяти років призначеного покарання. Це в свою чергу свідчить, що зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відбутого засудженим до довічного позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі має важливе значення та покращує становище такого засудженого.

Крім того суд бере до уваги, що засудженому ОСОБА_4 судом при винесенні вироку було зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до чинного на час винесення вироку законодавства з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі. Оскільки Законом України №838-VIII змінено вказане співвідношення та передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі всім засудженим, які не відбули повністю призначене їм покарання на момент набрання чиності зазначеним Законом, що покращує становище засуджених, суд приходить до висновку, що положення наведеного Закону підлягають застосуванню до засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Враховуючи, що на час розгляду даного клопотання засуджений ОСОБА_4 продовжує відбувати покарання у виді довічного позбавлення волі, при цьому до нього застосовувалося попереднє ув`язнення в розумінні частини п`ятої статті 72 КК України у період з 06 червня 2001 року до 24 травня 2005 року, суд вважає за необхідне зарахувати засудженому ОСОБА_4 вказаний строк попереднього ув`язнення у строк покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного частиною п`ятою статті 72 КК України один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому тримання засудженого в установах попереднього ув`язнення після набрання вироком відносно нього законної сили у період з 26 травня 2005 року до 02 листопада 2005 року, виходячи зі змісту положень статті 72 КК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року №3352-ХІІ, зарахуванню у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі не підлягає, оскільки це тримання не було пов`язано з проведення за участі засудженого слідчих дій або з його участю у судовому розгляді кримінального провадження.

Той факт, що умови тримання засудженого ОСОБА_4 в Київському СІЗО №13 після набрання вироком відносно нього законної сили були неналежними, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Кулік проти України», жодним чином наведених вище висновків не змінює, оскільки зарахування строку тримання в установа попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі здійснюється за умови, що таке тримання було попереднім ув`язненням в розумінні статті 72 КК України, незалежно від умов утримання засудженого.

За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, Законом України «Про попереднє ув`язнення», статтею 72 Кримінального кодексу України, статтями 336, 369-372, 392, 393, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання задовольнити частково.

Зарахувати засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбутого за вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2004 року покарання у виді довічного позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у період з 06 червня 2001 року до 24 травня 2005 року відповідно до співвідношення один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено о 08 год. 30 хв. 02 червня 2017 року.