АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/2444/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.190 КК України
16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
-головуючого ОСОБА_2 ,
-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
-при секретарі ОСОБА_5 ,
-за участю прокурора ОСОБА_6 ,
-захисника ОСОБА_7 ,
-обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
-потерпілого ОСОБА_10 ,
- представника потерпілих ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження № 11кп/790/2444/16 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2016 року, -
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецьк, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, з середньою спеціальною освітою, працюючого директором ТОВ «Агротера», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано невинним та виправдано за ч.4 ст.190 КК України за відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м.Донецьк, громадянку України, заміжню, маючу на утриманні неповнолітню доньку, з середньою освітою, непрацюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
визнано невинною та виправдано за ч.4 ст.190 КК України за відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення.
Згідно обвинувального акту, в редакції внесених в судовому засіданні змін, органами досудового слідства ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачувалися у тому, що вони умисно із корисливих мотивів, діючи у групі за попередньою змовою, з єдиним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом омани, у період з 16 грудня 2011 року по грудень 2012 року, заволоділи належними ОСОБА_10 грошовими коштами у сумі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн. та належною ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на праві приватної спільної сумісної власності квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 407 466 грн., а також грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 110 000 доларів США, що на той час складало 899 412 грн. 50 коп., щодо погашення кредиту ОСОБА_8 за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» № 01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010 року, за наступних обставин.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 достовірно знаючи, що належне ОСОБА_8 та придбане ним у шлюбі з ОСОБА_9 домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , є предметом іпотеки відповідно до укладеного 09.11.2010 року ОСОБА_8 з ПАТ «Оксі Банк» договору іпотеки, та на яке накладено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15 заборону відчуження із записом 10464898 в забезпечення виконання ОСОБА_8 зобов`язань за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» №01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010 року у сумі 1 250 000 грн., не виплачуючи кредит за вказаним договором, строк якого повинен був закінчитися 08.11.2014 року, не повідомивши банк - іпотекодержатель про намір відчужити зазначений будинок, із корисливих мотивів, влітку 2011 року вирішили незаконно продати вказане домоволодіння, для чого розмістили у мережі Інтернет об`яву щодо продажу вищевказаного домоволодіння.
Розуміючи неможливість продажу домоволодіння, щодо якого існує заборона на відчуження, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вирішили реалізувати вказане майно шляхом омани, тобто замовчування для покупця відомостей про знаходження домоволодіння в іпотеці та зняття заборони його відчуження в судовому порядку шляхом подачі до суду цивільного позову із повідомленням суду завідомо неправдивих відомостей про те, що нібито ОСОБА_9 дружині ОСОБА_8 , який був стороною договору іпотеки на вказане домоволодіння, не було відомо про факт передачі останнім в іпотеку спільного майна подружжя.
Реалізовуючи злочинний намір, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знайшли покупця в особі ОСОБА_10 , якому повідомили завідомо неправдиві відомості про те, що вказане домоволодіння не знаходиться під іпотекою та немає інших претендентів на нього.
Однак, в той час ОСОБА_10 не погодився на запропоновану ОСОБА_8 вартість у сумі еквівалентної 200 000 доларів США.
ОСОБА_9 , діючи згідно спільного з ОСОБА_8 злочинного плану на шахрайське заволодіння чужим майном, достовірно знаючи і беручи участь у 2010 році в передачі чоловіком ОСОБА_8 спільного майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , в іпотеку банку, 03 жовтня 2011 року подала у Жовтневий районний суд м.Харкова цивільний позов до свого чоловіка ОСОБА_8 та ПАТ «Оксі Банк» про визнання недійсними кредитного договору №01/10-ВКЛ-2001 та договору іпотеки від 09.11.2010 року, навмисно повідомивши суду завідомо неправдиві відомості про те, що договір іпотеки, предметом якого було вказане домоволодіння, був укладений її чоловіком ОСОБА_8 без її відому.
При цьому ОСОБА_9 достовірно знала, що особисто надавала ПАТ «Оксі Банк» письмову згоду на передання вказаного вище домоволодіння в іпотеку, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , а ОСОБА_8 , який був відповідачем за вказаним позовом, надав до суду заяву про повне визнання ним цивільного позову та прохання розглядати справу за його відсутністю.
На підставі неправдивої інформації, поданою до суду подружжям ОСОБА_16 , 30 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м.Харкова було постановлено заочне рішення про зняття заборони відчуження з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .
Отримавши таким чином в Жовтневому районному суді м.Харкова заочне рішення від 30.11.2011 року, в якому було постановлено про зняття заборони відчуження домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 , розуміючи неправомірність своїх дій і продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, наприкінці листопада 2011 року зателефонував ОСОБА_10 , щоб ввести останнього в оману щодо вартості, запропонував йому продаж домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , на більш привабливих умовах.
При цьому ОСОБА_8 , обманюючи ОСОБА_10 що його домоволодіння не знаходиться під іпотекою та немає інших претендентів на нього, повідомив його, що продасть йому своє домоволодіння в обмін на належну родині ОСОБА_10 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 407 466 грн., з доплатою у розмірі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн., тобто за 1 126 557 грн.
При цьому ОСОБА_8 просив ОСОБА_10 дуже швидко укласти вказану угоду, мотивуючи це своєю потребою у грошах, які, начебто, з нього вимагали невідомі ОСОБА_10 особи.
З метою реалізації злочинного плану, пов`язаного з оманою ОСОБА_10 , та заволодінням його майном та грошима, ОСОБА_8 14 грудня 2011 року звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_17 з метою вилучення записів із Єдиного реєстру заборон відчуження та з Державного реєстру іпотек, та одержав витяги про реєстрацію вилучення записів, після чого призначив ОСОБА_10 час укладання угод у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 , що здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_5 .
При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розуміли, що заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.11.2011 року обов`язково буде оскаржене до суду та скасоване, як тільки ПАТ «Оксі Банк» стане про це відомо.
16 грудня 2011 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , із корисливих мотивів, діючи у групі та за попередньою змовою між собою, з умислом, спрямованим на заволодіння чужим ( ОСОБА_10 та його родини) майном шляхом омани, під приводом дійсних правочинів, посвідчених за адресою: АДРЕСА_6 оф.207 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 , уклали договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , між продавцем ОСОБА_8 і покупцем ОСОБА_10 та договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , між продавцями ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і покупцем ОСОБА_9 , після чого також одержали від ОСОБА_10 у якості доплати грошові кошти у сумі 90 000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 719 091 грн.
Після укладання вищевказаних договорів купівлі-продажу, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , розуміючи свої завідомо неправомірні дії щодо вчинення правочину, з метою утримання незаконно отриманого майна та грошових коштів родини ОСОБА_19 , ОСОБА_9 23 грудня 2011 року подарувала раніш належну родині ОСОБА_10 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 своїй доньці ОСОБА_20 , котра відразу, у грудні 2011 року, продала цю квартиру.
Грошові кошти у сумі 90 000 доларів США, які були отримані від ОСОБА_10 при укладанні вищевказаних договорів, на погашення заборгованості перед ПАТ «Оксі Банк» по договору іпотеці, не пішли, а були використані подружжям ОСОБА_16 в особистих цілях.
26 грудня 2011 року, тобто через 10 діб після укладання договорів купівлі-продажу, при перегляді заочного рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.11.2011 року, воно було скасовано, а на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 накладено заборону відчуження та обтяження іпотекою.
Розуміючи що їх викрили, подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на виклики суду не з`являлись, ОСОБА_10 про арешт домоволодіння не повідомляли.
Крім того, у січні 2012 року ОСОБА_10 , дізнавшись про рішення суду щодо накладення заборони відчуження та обтяження іпотекою на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , яке він придбав у грудні 2011 року у ОСОБА_8 , звернувся до ОСОБА_8 та зажадав пояснень від нього щодо омани при продажі домоволодіння за вищезазначеною адресою та повернення квартири за адресою: АДРЕСА_3 і отриманих грошей у сумі 90 000 доларів США.
ОСОБА_8 пояснив ОСОБА_10 , що не може повернути грошові кошти та квартиру у зв`язку з їх відсутністю, але готовий розірвати договір купівлі-продажу від 16.12.2011 року та повернути домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 до свого володіння і передати його до банку як забезпечення виконання ним ОСОБА_8 , зобов`язань за кредитним договором з ПАТ «Оксі Банк» №01/10-ВКЛ-2001 від 09.11.2010 року у сумі 1 250 000 грн.
Розуміючи неможливість повернення свого майна та грошових коштів, якими заволоділо подружжя ОСОБА_16 у грудні 2011 року, а у разі розірвання договору купівлі-продажу від 16.12.2011 року, він залишиться без домоволодіння, грошей та місця помешкання і фактично буде мешкати на вулиці, ОСОБА_10 змушений був звернутися до ПАТ «Оксі Банк» з проханням пошуку компромісів щодо можливості залишення у його володінні помешкання за адресою: АДРЕСА_4 .
У 2012 році керівництво ПАТ «Оксі Банк» запропонувало ОСОБА_10 відкрити банківський рахунок та погасити заборгованість перед банком замість ОСОБА_8
24 жовтня 2012 року ОСОБА_10 змушений був відкрити в ПАТ «Оксі Банк», згідно договору банківського рахунку №05/60-Д, банківський рахунок № НОМЕР_1 , з правом поповнення та зняття коштів, на умовах та в порядку визначеному Договором, на який їм було покладено грошові кошти у сумі 110 000 доларів США.
З метою можливості повернення хоч якоїсь суми грошових коштів від подружжя ОСОБА_16 , якими вони заволоділи шахрайським шляхом, та можливості мешкання у будинку АДРЕСА_4 , 26 листопада 2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 був укладений договір позики №1, згідно до якого ОСОБА_10 «позичив» ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 110 000 доларів США, що на той час складало 899 412 грн. 50 коп., фактично передав свій рахунок у ПАТ «Оксі Банк» ОСОБА_8 для погашення заборгованості по кредиту.
У свою чергу ОСОБА_8 зобов`язався повертати гроші ОСОБА_10 у розмірі 3 000 доларів США щомісяця до травня 2016 року. Однак до теперішнього часу ОСОБА_8 свої зобов`язання не виконує, на попередження ОСОБА_10 щодо здійснення умов повернення грошових коштів не реагує, ні гроші, ні майно ОСОБА_8 не повертає, чим спричинили потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 особливо велику матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,послався на те, що на день укладення 16 грудня 2011 року договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_4 заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 листопада 2011 року було чинним та обов`язковим для виконання всіма фізичними, юридичними та посадовими особами, а тому обвинувачені не вводили потерпілих і оману і не могли знати, що в подальшому суд скасує своє рішення.
Стосовно договору позики №1 від26.11.2012 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , згідно до якого ОСОБА_10 нібито «позичив» ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 110 000 доларів США, то суд дійшов висновку, що він не підпадає під дію кримінальної відповідальності, а є предметом цивільно-правових відносин.
В апеляційних скаргах:
- прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що суд, на обґрунтування виправдувального вироку, взяв до уваги лише показання обвинувачених ОСОБА_16 , які не будучи попередженими про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, дали свідчення, які не відповідають дійсності та суперечать наявним кримінальному провадженні доказам.
- суд не врахував показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 щодо заволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошовими коштами та квартирою, а також показання ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ;
- зазначаючи у вироку, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт чи було заочне рішення про зняття заборони відчуження домоволодіння ухвалено в результаті злочинних дій обвинувачених або завідомо неправосудного рішення, суд послався на лист заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 від 01.03.2016 року, в якому не йдеться мова про надання оцінки діям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо надання до суду завідомо неправдивих даних;
- отримавши рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.11.2011 року, та будучи обізнаним про те, що про ухвалене рішення ПАТ «Оксі Банку» не відомо, ОСОБА_8 до банку копію вказаного рішення не надав, а лише звернувся до нотаріуса про зняття заборони на відчуження;
- в основу виправдувального вироку судом були покладені, в тому числі, показання обвинуваченого ОСОБА_8 , які останнім під час допиту не надавались, а саме в частині укладання ним на прохання ОСОБА_10 додаткового договору.
Просить вирок скасувати, постановити апеляційним судом щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувальний вирок, яким визнати обвинувачених винними за ч.4 ст.190 КК України та призначити за цим законом покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, кожному;
- потерпілий ОСОБА_10 , посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
- винуватість обвинувачених підтверджується доказами, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_10 , інших потерпілих, свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , самих обвинувачених, щодо отримання ними кредиту, зняття заборони на відчуження домоволодіння, укладання договору купівлі-продажу з ОСОБА_10 , та письмовими доказами;
- посилання суду, як на один із доказів невинуватості ОСОБА_16 , - лист першого заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2, про те що яких-небудь фактичних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення по факту постановлення суддею неправосудного рішення не встановлено, є необґрунтованими, оскільки зазначений лист не може бути доказом у справі, так як не є процесуальним документом;
- під час судового провадження встановлено, що Радужані навмисно обдурили суддю, подавши позов, в який внесли завідомо неправдиві дані, як про це зазначено у рішенні Жовтневого суду від 08.06.2012 року, висновки якого підтверджені ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2012 року;
- суд, обґрунтовуючи відсутність шахрайських дій, указав, що з моменту укладання договору купівлі-продажу домоволодіння, тобто з 16.12.2011 року, реєстрація його була за ОСОБА_10 , це домоволодіння з його власності не вибувало, ніякої реєстрації за іншими власниками не проводилось. Однак згідно виписки зі свідоцтва про право власності вбачається, що домоволодіння та земельна ділянка значились зареєстрованими за ОСОБА_8 до 30.05.2013 року;
- суд, не проаналізувавши дії обвинувачених, які продали своє рухоме та нерухоме майно відразу після угоди купівлі-продажу домоволодіння, дійшов хибного висновку, що обвинувачені не могли знати, що у подальшому заочне рішення може бути скасоване;
- у порушення вимог ч.3 ст.339 КПК України, суд почав розглядати нове обвинувачення без підготовчого судового засідання та за відсутності потерпілих, чим порушив права потерпілих на повторний допит свідків та надання доказів.
Просить вирок скасувати та постановити щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувальний вирок, яким визнати обвинувачених винними за ч.4 ст.190 КК України, призначивши за цим законом покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, кожному, та задовольнити цивільний позов потерпілого у повному обсязі;
- представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 по суті наводить доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги потерпілого, у свою чергу зазначивши, що:
- обвинувачені заволоділи майном та грошовими коштами потерпілого, ввівши останнього в оману щодо законності угоди купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_4 і відсутності правових перепон для укладення цієї угоди, приховавши від ОСОБА_10 факт знаходження домоволодіння в іпотеці і зняття заборони на його відчуження помилковим заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року у результаті надання суду неправдивих відомостей;
- зазначене заочне рішення суду було помилковим, а не завідомо неправосудним, і тому у органів прокуратури не було підстав для внесення відомостей до ЄРДР і притягнення до кримінальної відповідальності судді, який його ухвалив. Лист першого заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 про не встановлення фактичних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення по факту постановлення суддею неправосудного рішення, не є офіційним документом, а тому посилання на нього у вироку безпідставне;
- заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2011 року, згідно положень ст.223 ЦПК України, не вступило у законну силу, оскільки не було вручено представнику ПАТ «ОКСІ БАНК», а тому зняття нотаріусом заборони на відчуження домоволодіння по АДРЕСА_4 - є незаконним.
Просить виправдувальний вирок скасувати, постановити щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувальний вирок, яким визнати обвинувачених винними за ч.4 ст.190 КК України, призначивши за цим законом покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, кожному, та задовольнити цивільний позов потерпілого у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та доводи апеляційних скарг потерпілого і його представника; обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про залишення вироку без змін; потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 , які підтримали свої апеляційні скарги та скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Висновки суду про відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а надані стороною обвинувачення докази не доводять винуватості у вчинені ними цього правопорушення, зроблені на підставі повного та всебічного дослідження доказів у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження повно та всебічно і обґрунтував свої висновки належним чином. Суд дослідив всі письмові докази, надані стороною обвинувачення, допитав свідків, але отримані в результаті дослідження доказів данні свідчать про відсутність в їх діях складу цього кримінального правопорушення.
За змістом диспозиції ст.190 КК України шахрайство полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою.
Згідно роз`яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочин проти власності» №10 від 06.11.2009 року, отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
Тобто, суб`єктивна сторона шахрайства передбачає наявність прямого умислу і корисливого мотиву. Відсутність хоча б одного зі складових елементів складу злочину шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не є злочином, та може свідчити про наявність між цією особою та потерпілим цивільно-правових відносин.
Зі змісту наданих у судовому засіданні та детально наведених у вироку показань обвинуваченого ОСОБА_8 слідує, що умислу на заволодіння належним сім`ї ОСОБА_19 квартирою та грошовими коштами він не мав. Уклавши в 2010 році договір кредиту з ПАТ «Оксі Банк» на суму 1 250 000 гривень, він передав в іпотеку банку належний йому на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , оціночною вартістю 2 557 170 грн., на який згідно договору іпотеки з банком було накладено заборону на відчуження. На той час він займався підприємницькою діяльністю. Оскільки у нього було багато інших платежів, він у квітні 2011 року звернувся до головного офісу ПАТ «Оксі Банк» у м. Львові, з керуючим банку домовився про зниження кредитного навантаження, отримав згоду на продаж іпотечного житлового будинку. Покупцеві ОСОБА_10 він повідомив, що має борг у банку 1 250 000 грн., що становило приблизно 150 000 доларів США, показав ОСОБА_10 оціночну вартість будинку зроблену банком, яка становила 2 557 170 грн., на що ОСОБА_10 сказав, що за будинок більше 150 000 доларів США не заплатить, запропонував розрахуватись за будинок частково грошима і передати квартиру з двома гаражами, розташовану по АДРЕСА_3 .
У середині листопада 2011 року під час зустрічі з ОСОБА_10 вони домовились, що за продаж житлового будинку ОСОБА_10 передає йому 724500 грн. та квартиру АДРЕСА_7 за 483000 грн. Після чого він став готовити документи на продаж будинку. Юрист ОСОБА_21 , який за довіреністю представляв його і дружини інтереси у банку і в суді, передав йому рішення суду, за яким нотаріусом був знятий арешт з будинку.
16 грудня 2011 року він, його дружина ОСОБА_9 , ОСОБА_24 та його члени сім`ї уклали договори купівлі-продажу житлового будинку та квартири. ОСОБА_24 став власником житлового будинку по АДРЕСА_4 , а його дружина ОСОБА_9 стала власницею квартири АДРЕСА_7 .
ПАТ «Оксі Банк» намагався через суд розірвати договір купівлі-продажу на житловий будинок. Всі спірні питання були вирішенні у правовому полі, у порядку цивільного судочинства.
У жовтні 2012 року ОСОБА_10 відкрив рахунок у банку щоб погасити кредит.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 показала, що їй було відомо про те, що її чоловік збирається взяти кредит в «Оксі банку». Вона підписувала у банку документи, що саме підписувала - не знала. Їх сім`я часто отримувала кредити і вона не пам`ятає яку давала згоду, ставила свій підпис у документах. Вона не знала, що будинок по АДРЕСА_4 є предметом іпотеки, оскільки не вникала у справи чоловіка. Після того, як чоловіку дали кредит, додому приходив щомісяця представник банку та дивився чи на місці все майно, тоді вона дізналась, що будинок був під іпотекою. Будинок вирішили продати щоб погасити кредит. Всіма питаннями реалізації будинку займався її чоловік, який звертався до юриста ОСОБА_25 , якому вона видала довіреність і він готував і подавав позовну заяву до суду від її імені, суть якої їй була невідома, оскільки підписала її не читаючи. Чоловік сказав, що не може поки погасити кредит, оскільки є невідкладні платежі. Розповів, що зайняв гроші у ОСОБА_10 Квартира, яку сім`я ОСОБА_19 передала їм в рахунок продажу будинку, була оформлена на її ім`я. Після цього вона квартиру подарувала своїй дочці.

Після цього йому стало відомо, що за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_8 та ПАТ «Оксі Банк», вказаний житловий будинок був заставним майном, який ОСОБА_8 продав без відома банку. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова, за позовом ОСОБА_9 було визнано недійсними договори кредиту та іпотеки та знято заборону на відчуження будинку. Банк звернувся до суду та судове заочне рішення про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів було скасовано. Також банк звертався до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним. Жовтневим районним судом м. Харкова договір купівлі- продажу будинку було визнано недійсним. Він з ОСОБА_8 прийшли до банку почали розмовляти. Потрібно було погасити 150 000 доларів США. Він попросив банк, щоб не давали ніякого руху рішенню суду, а він спробує знайти гроші упродовж місяця та погасити кредит. Потрібно було приблизно 120 000 доларів США. Він у банку відкрив рахунок, зібрав 110 000 доларів США, а 10 000 доларів США, яких не вистачало, дав ОСОБА_8 . У банку він передав гроші ОСОБА_8 , який погасив кредит. Банк написав заяву про відсутність претензій і таким чином будинок залишився у його, ОСОБА_10 , володінні. Після цього він з ОСОБА_8 уклав договір позики на грошову суму у розмірі 110 000 доларів США. При цьому ОСОБА_8 сказав, що одразу гроші не зможе йому виплатити, просив дати відстрочку. Вони домовились, що з 20 травня 2013 року ОСОБА_8 буде виплачувати щомісяця по 3 000 доларів США протягом трьох років. У травні і червні ОСОБА_8 не віддав йому гроші. Він зробив ще одне попередження, а потім звернувся до органів прокуратури про порушення кримінальної справи за фактом шахрайства ОСОБА_8 . На сьогоднішній день ОСОБА_8 позику не повернув.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 показала, що влітку 2011 року вони не дійшли згоди з продавцем будинку по АДРЕСА_4 ОСОБА_8 , оскільки вартість будинку була високою. Приблизно в кінці листопада 2011 року при повторній зустрічі ОСОБА_8 погодився продати будинок за 150 000 доларів США. Таких грошей в наявності у них не було і ОСОБА_8 погодився купити у них квартиру по АДРЕСА_3 . Що будинок знаходився під іпотекою їм ніхто не казав. Коли відбулась угода, її чоловік провів розрахунок з ОСОБА_8 .
Через місяць банк подав позов про визнання угоди купівлі-продажу будинку недійсною. В будинок вони заселились, коли вже в банку заплатили кредит. Чоловік з ОСОБА_8 уклав договір позики на суму 110 000 доларів США. ОСОБА_8 пообіцяв, що щомісяця буде виплачувати по 3 000 доларів США позики упродовж трьох років, але вони нічого від нього не отримали. Після цього чоловік звернувся з заявою до органів прокуратури про порушення щодо ОСОБА_8 кримінальної справи за шахрайство. Зараз вони проживають в цьому будинку. Складався договір купівлі-продажу між ними та ОСОБА_16 , різниця яку вони доплачували складала 90 000 доларів США. Все було прописано в договорі купівлі-продажу. Квартиру оцінили в 60 000 доларів США, а останні гроші вони доплачували готівкою.
Із показань потерпілого ОСОБА_14 убачається, що у 2011 році його батько, ОСОБА_10 , підбирав для купівлі житловий будинок і приблизно у жовтні 2011 року знайшов будинок, який йому сподобався та належав ОСОБА_8 . Останній повідомив, що будинок під іпотекою не знаходиться та інших покупців на нього немає. Батько відмовився від купівлі будинку, оскільки суми, яку запросив ОСОБА_8 , у них не було. Приблизно у листопаді 2011 року батько повідомив, що ОСОБА_8 хоче продати будинок, а він продасть квартиру по АДРЕСА_3 в рахунок продажу будинку. На таких підставах їх родина погодилась продати квартиру та придбати у власність будинок, який належав Радужанам. Після чого між ОСОБА_16 та його батьком був укладений договір купівлі-продажу будинку, розташованого по АДРЕСА_4 , та договір купівлі-продажу квартири розташованої по АДРЕСА_3 . Через деякий час після укладення договору йому від батька стало відомо, що будинок знаходиться під іпотекою, вартістю 110 000 доларів США. Батько повідомив йому, що спілкувався з ОСОБА_8 , щодо погашення кредиту і той нічого йому не пояснив, тому батько вимушений був погашати кредит розміром приблизно 110 000 доларів США самостійно, яким чином - йому не відомо.
Згідно показанням потерпілої ОСОБА_13 , влітку 2011 року її батьки для купівлі шукали будинок вартістю до 100 000 доларів США. Восени один із власників будинку - ОСОБА_8 запропонував купити будинок, оскільки йому терміново потрібні гроші. Вона з братом були присутні на укладання угоди по продажу квартири, бо всі члени сім`ї були власниками квартири і повинні були підписати у нотаріуса договір. Вона була не проти того, щоб віддати квартиру в рахунок купівлі будинку.
За показаннями свідка ОСОБА_22 , бувшого начальника відділення «ОКСІ БАНКА», на момент видачі кредиту ОСОБА_8 в розмірі 1 250 000 грн. вона у банку не працювала. ОСОБА_8 виплачував відсотки по кредиту, мав відстрочку платежів по тілу кредиту, а потім почалось прострочення по відсоткам. ОСОБА_8 сказав, що у нього проблеми з бізнесом, просив зачекати. Випадково від нотаріуса вони дізналися, що ОСОБА_8 через суд визнав недійсним кредитний договір і продав будинок ОСОБА_10 . Це рішення суду було скасоване. Оскільки ОСОБА_10 будинок купив, то хотів вирішити цю ситуацію. Так як у ОСОБА_8 грошей не було, ОСОБА_10 сказав, що допоможе погасити заборгованість, щоб будинок залишився за ОСОБА_10 . Було відкрито банківський рахунок, а ОСОБА_8 зняв гроші з рахунку і погасив кредит. На той момент погасили суму еквівалентну сумі 110 000 доларів США. Це були гроші ОСОБА_10 . За документами банку кредит погасив ОСОБА_8 . В матеріалах кредитної справи була нотаріальна та банківська підписка, була заява ОСОБА_9 про те, що вона не заперечує проти взяття кредиту чоловіком. По кредиту залишалась не сплачена різниця 200 000 грн. Цих грошей у Радужан не було, тому оформили під заставу машину доньки ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_21 пояснив суду, що за проханням ОСОБА_8 допоміг йому скласти позов до суду від імені його дружини про визнання недійсними договору кредиту, іпотеки з підстав незнання дружини про укладення чоловіком кредитного договору, про що йому повідомили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Після складення позову ОСОБА_9 почитала його та підписала. За довіреністю ОСОБА_9 він здав позов до Жовтневого районного суду м. Харкова та більше участі у цій справі не приймав.
За показаннями свідка ОСОБА_26 він представляв інтереси ОСОБА_8 , ОСОБА_9 по цивільний справі за позовом «ОКСІ БАНКа» про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння не дійсним. ОСОБА_10 подав зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним. Жовтневий районний суд задовольнив позови, а Апеляційний суд Харківської області рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошей у подвійного розміру змінив, а договір купівлі-продажу домоволодіння було розірвано. Цивільна справа закінчилась тим, що представник банку та ОСОБА_10 подали заяви про перегляд рішення Жовтневого районного суду за нововиявленими обставинами. Рішення було скасовано і за заявами банку і ОСОБА_10 справу було закрито у зв`язку з відмовою від позовів.
Свідок ОСОБА_23 показав у суді, що 01 травня 2012 року вони з дружиною купили у ОСОБА_20 квартиру АДРЕСА_7 .
Доводи апеляційних скарг потерпілого та його представника про те, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2011 року про зняття заборони відчуження домоволодіння по АДРЕСА_4 було помилковим, ухваленим внаслідок обману судді, у результаті внесених у позов ОСОБА_9 завідомо неправдивих даних про не надання нею згоди на укладення її чоловіком з ПАТ «Оксі Банк» кредитного договору №01/10-ВКЛ-2001 та договору іпотеки від 09.11.2010 року, є необґрунтованими.
Як слідує із матеріалів провадження, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_9 були задоволені, визнано недійсним кредитний договір, укладений ОСОБА_8 з ПАТ «Оксі Банк» з відкриттям відновлювальної кредитної лінії від 09.11.2010 року і договір іпотеки від 09.11.2010 р. та зобов`язано нотаріусів зняти заборону відчуження, вилучити з державного реєстру заборон відчуження, зняти та вилучити з Державного реєстру іпотек запис щодо домоволодіння по АДРЕСА_4 (т.2 а.с.30-31).
Зі змісту цього заочного рішення слідує, що ці договори було визнано недійсними з двох підстав:
- не надання співвідповідачем та третьою особою, внаслідок їх неявки у судове засідання, доказів наявності згоди позивача на укладення кредитного договору;
- порушення сторонами договору норм чинного законодавства при його укладені, зокрема ст.7 Закону України «Про національний банк України», ст.ст.47, 49, 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.
Тобто кредитний договір, укладений ОСОБА_8 з ПАТ «Оксі Банк» з відкриттям відновлювальної кредитної лінії від 09.11.2010 року і договір іпотеки від 09.11.2010 року, були заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2011 року визнані недійснимиу результаті ненадання суду співвідповідачем та третьою особою даних наявності згоди позивача на укладення кредитного договору та порушення норм чинного законодавства при укладені договору, а не внаслідок обману судді, як про це зазначено у скаргах.
Постановою прокурора прокуратури Київського району м. Харкова від 18 вересня 2014 року з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_16 були виділені матеріали стосовно правомірності винесення суддею Жовтневого районного суду м.Харкова ОСОБА_27 заочного рішення від 30 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ПАТ «ОКСІ БАНК» (т.5 а.с.127-130).
Із повідомлення першого заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області від 01.03.2016 року слідує, що за результатами вивчення виділених в окреме провадження матеріалів кримінального провадження, будь-яких фактичних обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення за фактом постановлення суддею неправосудного рішення не встановлено, а тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР не вбачається (т.7 а.с.1).
Достовірність відомостей, які містяться у зазначеному повідомленні, ніким у суді не оспорені, а тому доводи відповідних апеляційних скарг про необґрунтованість посилання на них судом у вироку є безпідставними.
26 грудня 2011 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова заочне рішення цього ж суду від 30 листопада 2011 року було скасовано за заявою ПАТ «Оксі Банк» з передбачених ст.232 ЦПК України процесуальних підстав, оскільки було встановлено, що відповідач не отримав повідомлення про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості надати докази щодо заперечень проти позову (т.3 а.с.150-151).
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що отримавши заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 листопада 2011 року та, будучи обізнаним про те, що про ухвалене рішення представникам ПАТ «Оксі Банка» не відомо, ОСОБА_8 не надав копію вказаного рішення до банку, як на доказ наявності в нього умислу на вчинення шахрайських дій, є безпідставним.
Згідно ч.1 ст. 227 ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, копія заочного рішення направляється рекомендованим листом із повідомленням не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Тобто цим законом обов`язок направити копію заочного рішення відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, покладено на суд першої інстанції, а не на сторони судового провадження.
Що стосується твердження в апеляційній скарзі представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 про те, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року не вступило у законну силу, оскільки не було вручено представнику ПАТ «ОКСІ БАНК», а тому зняття нотаріусом заборони на відчуження домоволодіння по АДРЕСА_4 було незаконним, то це не свідчить про незаконність дій самих обвинувачених.
Таким чином, оскільки у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року про зняття заборони відчуження домоволодіння було ухвалено в результаті дій обвинувачених, направлених на заволодіння чужим майном, або завідомо неправосудним рішенням, суд дійшов обґрунтованого висновку, що на момент 16 грудня 2011 року, тобто на день укладення договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_4 , зазначене заочне рішення було чинним та обов`язковим для виконання всіма фізичними, юридичними та посадовими особами і обвинувачені не могли знати, що у подальшому суд скасує своє заочне рішення.
У провадженні встановлено, що 16 грудня 2011 року ОСОБА_8 продав ОСОБА_10 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , а ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , продали ОСОБА_9 належну їм квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .
Нотаріусом було посвідчено два окремих договори купівлі-продажу. В обох договорах зазначено, що продавці одержали від покупців грошові кошти, ще до підписання договорів (т.2 а.с.42-44, 45-46).
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 грудня 2011 року заочне рішення цього ж суду від 30 листопада 2011 року за заявою ПАТ «Оксі Банк» було скасоване.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 лютого 2012 року позовна заява ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , ПАТ «Оксі Банк» залишена без розгляду.
08 червня 2012 року Жовтневим районним судом м.Харкова було ухвалено рішення за позовом ПАТ «Оксі Банк» до ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , третя особа ОСОБА_18 , КП «ХМБТІ», управління Держкомзему у м.Харкові про визнання договору купівлі-продажу від 16 грудня 2011 року недійсним та за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , третя особа ОСОБА_18 , КП «ХМБТІ», ПАТ «Оксі Банк» про визнання договору купівлі продажу недійсним. Позовні вимоги ПАТ «Оксі Банк» судом задоволено, а позовні вимоги ОСОБА_10 задоволені частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_4 , зобов`язано ОСОБА_10 повернути це домоволодіння ОСОБА_8 , скасовано реєстрацію домоволодіння за ОСОБА_28 та зареєстровано за ОСОБА_8 . Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 2 800 000 грн. (т.4 а.с.93-96)
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 червня 2012 року було змінено, зменшена сума стягнення з ОСОБА_8 на Користь ОСОБА_10 до 905500 грн., а в іншій частині рішення суду залишено без змін.

18 грудня 2012 року за заявою ПАТ «Оксі Банк» Жовтневим районним судом скасовано рішення цього ж суду від 08 червня 2012 року за нововиявленими обставинами і в цей же день ухвалою Жовтневого районного суду провадження у справі було закрито у зв`язку з відмовою ПАТ «Оксі Банк» і ОСОБА_24 від позовних вимог у зв`язку з мирним урегулюванням спору між сторонами (т.4 а.с.98).

Зазначені обставини свідчать про те, що після укладення договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_4 та реєстрації його за ОСОБА_10 , дане домоволодіння фактично з його власності не вибувало, реєстрації за іншим власником не проводилося.

Тобто у провадженні встановлено, що Радужани свої зобов`язання за договором купівлі-продажу від 16 грудня 2011 року виконали.

Позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , та повернення її потерпілим до суду не подавався.

Твердження потерпілого ОСОБА_10 про те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 червня 2012 року та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2012 року було підтверджено факт того, що обвинувачені навмисно цілеспрямовано ввели його в оману, замовчавши від нього інформацію про те, що домоволодіння по АДРЕСА_4 є предметом іпотеки і таким чином заволоділи належною йому квартирою по АДРЕСА_3 та грошовими коштами, є безпідставними.

Як слідує із матеріалів провадження, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 червня 2012 року та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2012 року було визнано, що ОСОБА_8 навмисно ввів ОСОБА_10 в оману, не повідомивши йому про те, що домоволодіння по АДРЕСА_4 було предметом іпотеки за кредитним договором і уклав з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу цього домоволодіння майже одразу після зняття заборони на його відчуження.

При цьому, у вищевказаних рішеннях суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що зазначені дії ОСОБА_8 вчинив з метою уникнути виконання цивільно-правових обов`язків за кредитним договором та договором іпотеки, тобто наявних зобов`язань перед ПАТ «ОКСІ БАНК», а не з метою заволодіння належними ОСОБА_10 квартирою і грошовими коштами, як про це зазначено у відповідних скаргах.

За таких обставин, посилання в апеляційній скарзі потерпілого на показання свідка ОСОБА_21 про те, що останній склав від імені ОСОБА_9 позовну заяву про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними за вказівкою ОСОБА_8 , і за цим позовом заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року кредитний договір між ОСОБА_8 і ПАТ «ОКСІ БАНК» від 09.11.2010 року та договір іпотеки від 09.11.2010 року були визнані недійсними, як на доказ наявності у обвинувачених умислу на заволодіння квартирою за адресою АДРЕСА_3 та грішми у сумі 90 000 доларів США, також є безпідставними.

Доводи скарги потерпілого про те, що суд, не проаналізувавши дії обвинувачених, які продали своє рухоме та нерухоме майно відразу після угоди купівлі-продажу домоволодіння, дійшов хибного висновку, що обвинувачені не могли знати, що у подальшому заочне рішення може бути скасоване, позбавлені підґрунтя.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що за договором купівлі-продажу від 16 грудня 2011 року квартира по АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_10 , перейшла у власність ОСОБА_9 , після чого була передана у власність за договором дарування від 23 грудня 2011 року її дочці ОСОБА_20 , тобто не була переоформлена на третіх осіб, а залишилася в сім`ї обвинувачених.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2011 року про зняття заборони відчуження домоволодіння було скасоване 26 грудня 2011 року.

Зазначена квартира була продана іншій особі лише у травні 2012 року, тобто через 5 місяців після укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Зі змісту обвинувачення слідує, що за пропозицією керівництва ПАТ «Оксі Банк» Клименко, як власник будинку АДРЕСА_4 ,самостійно, добровільно відкрив 24 жовтня 2012 року в ПАТ «Оксі Банк», банківський рахунок № НОМЕР_1 , з правом поповнення та зняття коштів, на який поклав грошові кошти у сумі 110 000 доларів США для погашення заборгованості перед банком замість ОСОБА_8 .
З метою можливості повернення хоч якоїсь суми грошових коштів від подружжя ОСОБА_16 , якими вони заволоділи шахрайським шляхом, та можливості мешкання у будинку АДРЕСА_4 , 26 листопада 2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 був укладений договір позики №1, згідно до якого ОСОБА_10 «позичив» ОСОБА_8 грошові кошти в сумі, еквівалентній 110 000 доларів США, що на той час складало 899 412 грн. 50 коп., фактично передав свій рахунок у ПАТ «Оксі Банк» ОСОБА_8 для погашення заборгованості по кредиту.
В свою чергу ОСОБА_8 зобов`язався повертати гроші ОСОБА_10 у розмірі 3 (трьох) тисяч доларів США щомісяця до травня 2016 року.
Однак до теперішнього часу ОСОБА_8 свої зобов`язання не виконує, на попередження ОСОБА_10 щодо здійснення умов повернення грошових коштів не реагує, на гроші ні майно не повертає.
Тобто, за змістом обвинувачення, ОСОБА_8 ніяких шахрайських дій, направлених на укладення договору позики №1 від 26 листопада 2012 року та введення ОСОБА_19 в оману з метою заволодіння цими коштами - не вчиняв, зазначеним коштами ОСОБА_10 не заволодівав, вони були покладені на банківський рахунок ПАТ «Оксі Банк» ОСОБА_10 за власною ініціативою і ними погашено заборгованість по кредиту.
Що стосується двічі допущеного ОСОБА_8 порушення встановленого графіка повернення вищезазначених грошових коштів (т.1 а.с.16-17, 18, 19), що послужило підставою для звернення потерпілим ОСОБА_10 до правоохоронних органів із заявою про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, то ця обставина, з урахуванням встановлених у провадженні обставин, у тому числі того, що строк повернення грошових спливав лише 20 травня 2016 року, не свідчить про наявність у обвинуваченого умислу на заволодіння цими коштами шахрайським шляхом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не повернення грошових коштів ОСОБА_8 ОСОБА_10 у сумі 110 000 доларів США за договором позики №1 від 26 листопада 2012 року, не свідчить про наявність у ОСОБА_8 умислу на заволодіння коштами шляхом шахрайства під час укладання договору позики, а він є предметом цивільно-правових відносин.

З огляду на наведене, показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , за наявності сукупності належно досліджених та наведених вище у вироку доказів, не свідчать про винуватість обвинувачених у вчиненні ними шахрайських дій.

Тому твердження у відповідних скаргах про зворотне, позбавлені підґрунтя.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з посиланням на те, що у порушення вимог ч.3 ст.339 КПК України суд почав розглядати нове обвинувачення без проведення підготовчого судового засідання та за відсутності потерпілих, чим порушив їхні права на повторний допит свідків та надання доказів, є необґрунтованими.

Розпочинати судове провадження з підготовчого судового засідання передбачено ч.3 ст.339 КПК України - у випадку висунення прокурором додаткового обвинувачення.

За цим же законом нове дослідження доказів, які вже були дослідження судом до висунення додаткового обвинувачення, здійснюється тільки у разі визнання судом такої необхідності.
Згідно матеріалів кримінального провадження, у суді прокурором обвинувачення було у порядку, передбаченому ст.338 КПК України, змінено (т.7 а.с.230-242), а розгляд провадження відкладено для надання обвинуваченим та їх захиснику часу на підготовку для захисту від нового обвинувачення. Після цього судовий розгляд було продовжено без проведення підготовчого судового засідання, що повністю узгоджується з вимогами ч.4 ст.338 КПК України.

Додаткового обвинувачення у порядку, передбаченому ст.339 КПК України, на яку посилається потерпілий, прокурором не висувалося, тому розпочинати судове провадження з підготовчого судового засідання, та знову досліджувати докази, які вже були дослідження судом, у тому числі повторно допитувати свідків, як про це наголошується у скарзі потерпілого, у суду першої інстанції підстав не було.

Як убачається з журналу судового засідання, потерпілі отримали та ознайомились зі зміненим обвинувальним актом та просили продовжити розгляд за їх відсутності.

Що стосується потерпілого ОСОБА_10 , то він був присутнім при допиті обвинувачених.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд поклав в обґрунтування вироку показання обвинувачених ОСОБА_16 , які не були попередженими про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, є необґрунтованими.

Згідно чинного кримінального процесуального кодексу України обвинувачений не попереджається про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Таким чином неповноти судового розгляду чи істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування виправдувального вироку, не встановлено.

Згідно приписів ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про відсутність у обвинувачених умислу на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом - обов`язкової, необхідної ознаки суб`єктивної сторони складу інкримінованого їм кримінального правопорушення, і обґрунтовано виправдав їх за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
З огляду на наведене підстав для скасування вироку і задоволення апеляційних скарг прокурора, потерпілого ОСОБА_10 і його представника ОСОБА_11 не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Київського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілих ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: