АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 621/2352/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/829/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти власності
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,
секретар - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 621/2352/16-к за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.ст.185ч.2 та 187ч.1 КК України
за апеляційною скаргою процесуального керівника начальника Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_9 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 29 грудня 2016 року,
У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29 грудня 2016 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зміїв Харківської області, українця, громадянина України з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,судимого:
- 07.07.2011 року за ч. 1 ст. 296 КК України до штрафу в розмірі 8500 грн.
-15.03.2013 року за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі, згідно ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.09.2013 року, на підставі ст. 81 КК України, звільнений від відбування покарання умовно достроково на не відбутий строк 04 місяці 19 днів;
-23.04.2014 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі, звільнений 22.01.2016 року за відбуттям строку покарання,
визнано винним та засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 2 роки, за ч. 1 ст. 187 КК України до позбавлення волі на 3 роки. Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. У відповідності до вимог ст.76 КК України на період іспитового строку на обвинуваченого покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Зараховано у строк відбутого покарання час перебування ОСОБА_7 під вартою в умовах Харківської УВП №27 у період з 06 жовтня 2016 року по 29 грудня 2016 року. Застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в Харківській УВП (№ 27) - скасовано, обвинуваченого звільнено з-під варти в залі суду. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Харківського НДЕКЦ витрати за проведення товарознавчої експертизи №4589 від 22.09.2016 року у розмірі 263 грн. 88 коп.
У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання: за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.187 КК України 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити 3 роки позбавлення волі. Апелянт посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він наприкінці серпня 2016 року, перебуваючи на АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав пральну машину марки «SATURN» модель ST 1602, яка належить ОСОБА_10 . Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 318 грн.
Крім того, 05 жовтня 2016 року близько 19 год. 00 хв. у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння на вул. Таранівське шосе м.Зміїв Харківської області, виник злочинний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном. Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_7 05.10.2016 року близько 19 год. 10 хв. підбіг до ОСОБА_11 , який проходив поблизу будівлі Харківського обласного проти туберкульозного диспансеру № 3, за адресою: в м. Зміїв, вул. Таранівське шосе буд. 70, де із з застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, наніс не менше 3-х ударів в область обличчя ОСОБА_12 , чим заподіяв синці та забиті рани на обличчі, тобто легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, подавив волю останнього, після чого заволодів його зимовою курткою торгової марки «Adidas», чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 765 грн.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, яке було розглянуто за правилами ч.3 ст.349 КПК України з обмеженням дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого. Ці обставини ніким в апеляційному порядку не оспорені.
Разом з тим, обґрунтовано призначивши покарання в виді позбавлення волі, суд першої інстанції безпідставно звільнив від його відбування обвинуваченого, застосувавши вимоги ст.ст.75 та 76 КК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Обґрунтовуючи рішення про звільнення від покарання з випробуванням, суд першої інстанції послався на врахування ним ступеня тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, особи обвинуваченого, який має непогашені судимості, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується як особа відносно якої скарги та компрометуючі матеріали відсутні, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, тяжкі наслідки від його кримінальних правопорушень не настали, заподіяну шкоду відшкодовано, потерпілі у зв`язку з цим не мали до ОСОБА_7 претензій матеріального та морального характеру, на врахування віку обвинуваченого та складну ситуацію в родині, у якій він проживає. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнав його щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, повернення викраденого майна. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд, відповідно до ст. 67 КК України, визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та у відношенні особи похилого віку.
Звільнивши обвинуваченого від покарання на підставі ст.ст.75 та 76 КК України, суд першої інстанції фактично не врахував те, що один зі злочинів, за які засуджено обвинуваченого, є тяжким, обвинувачений 3 рази засуджувавсь за умисні, у т.ч. корисливі, злочини, за тяжкий злочин, знову, - протягом неповного року після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив два корисливих злочини, один з яких є тяжким.
Є незрозумілим і не ґрунтується на матеріалах провадження посилання суду на те, що «вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України, у стані алкогольного сп`яніння, швидше, носить одиничний, необдуманий характер, ніж вказує на необхідність обтяження покарання».
Колегія суддів уважає за необхідне врахувати як обставину, що обтяжує вину обвинуваченого, рецидив злочину, який взагалі не був урахований судом першої інстанції.
В контексті наведеного колегія суддів вважає, що звільнення від покарання згідно ст.ст. 75 та 76 КК України, є неправильним і не справедливим.
На думку колегії суддів, виправлення обвинуваченого та запобігання скоєнню ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства. Запропоновані прокурором вид і міра покарання, без наступного звільнення від його відбування, є справедливою і достатньою для досягнення цілей покарання, зазначених у ч.2 ст.50 КК України.
Керуючись ст.ст. 369-371, 374, 375, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

ПРИСУДИЛА:
Апеляційну скаргу процесуального керівника начальника Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 29 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.187 КК України 3 роки позбавлення волі. Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання 3 /три/ роки позбавлення волі.
На виконання вироку апеляційного суду засудженого ОСОБА_7 взяти під варту негайно в залі суду та утримувати в Харківської УВП №27.
В решті вирок суду від 29 грудня 2016 року залишити без змін.
Копію вироку апеляційного суду негайно вручити засудженому і прокурору.
Вирок апеляційного суду, відповідно до ч.4 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту його проголошення.
На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Подача касаційної скарги не зупиняє виконання вироку.
Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15