Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження №1-кс/641/2419/2016 Справа №641/9902/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3
Під час досудового розслідування було встановлено, що 08.12.2016 до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 , в якій він просить прийняти міри до невстановленої особи, котра 07.12.2016 приблизно о 11.25 годині за адресою: м. Харків, вулиця Плеханівська, 127, таємно викрала з належного йому автомобіля марки «SsangYong» д.н.з. НОМЕР_2 автомобільний блок управління.
Заслухавши слідчого, дослідивши копії матеріалів, доданих до клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Так, Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий, звертаючись з клопотанням про арешт майна довів правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, та встановивши відсутність наслідків арешту майна для інших осіб.
Слідчий суддя вважає, що слідчим доведені обставини, для арешту майна, передбачені КПК України.
За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого обґрунтовано та підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 170, 172, 173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого СВ Слобідського відділу поліції ГУ НП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , про арешт майна, - задовольнити.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали про арешт майна доручити слідчому.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя- ОСОБА_1