АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/916/16-к Номер провадження 11-кп/786/123/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 186 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000061 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської обл., який проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

22.07.2011 Лубенським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 395, ст. 70, ст. 72 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі; 26.10.2015 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

засуджено за :
- ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі,
- ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі,
- ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту,
- ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 9.02.2016 по 7.09.2016, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертизи від 8.02.2016 № 35 в розмірі 245 грн. 52 коп.
Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що:

епізод № 1: 11.01.2016 приблизно 11 год. в кабінеті заступника директора загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 за адресою вул. Я. Мудрого, 25/1 м. Лубни Полтавської області, ОСОБА_7 , діючи таємно повторно, з корисливою метою, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон марки «SAMSUNG SM-J500HZDDSEK» ЇМЕІ: НОМЕР_1 вартістю 4 156,50 грн, в чохлі «бампер» вартістю 199 грн, із захисною плівою вартістю 99 грн, завдавши ОСОБА_11 шкоду на загальну суму 4 454,50 грн.
епізод № 2: 12.01.2016 приблизно 11 год., ОСОБА_7 , перебуваючи на Лубенському міському ринку за адресою Площа Ярмаркова місто Лубни Полтавської області діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у присутності власника майна ОСОБА_12 , відкрито, без застосування насильства, шляхом вільного доступу з прилавку торгового контейнера № 1017 викрав два розкладних ножі вартістю по 120 грн кожен на загальну суму 240 грн та, не зважаючи на прохання ОСОБА_12 повернути йому викрадене, покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом.
епізод № 3: 4.02.2016 приблизно о 15.00 год. ОСОБА_7 в залі судових засідань № 1 Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за адресою вул. Монастирська, 17 м. Лубни Полтавської області після проголошення суддею Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_13 постанови по справі № 539/199/16-п, згідно якої ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді трьох діб адміністративного арешту, ОСОБА_7 , діючи умисно, підійшов до трибуни для допиту свідків, де, грубо, порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, яка виразилась в нахабному поводженні, буйстві, вираженні нецензурною лайкою, з хуліганських спонукань наніс удар кулаком по трибуні для допиту свідків, в результаті чого дана дерев`яна трибуна для допиту свідків була пошкоджена, що унеможливило подальше проведення судових засідань у даному залі суду.
Епізод № 3: 9.02.2016 старший оперуповноважений Лубенського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_14 разом із заступником начальника Лубенського ВП ГУ НП в Полтавській області лейтенантом поліції ОСОБА_15 , виконуючи доручення слідчого, наданого в порядку ст.ст. 40,41 КПК України по матеріалам кримінального провадження № 0000061 з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_7 , який підозрювався у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України рухались по вул. Плеханова в м. Лубни Полтавської області, де помітили ОСОБА_7 , та запросили його до Лубенського ВП для проведення з ним слідчих дій. У подальшому працівники поліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 разом із ОСОБА_7 прибули до Лубенського ВП, розташованого по вул. Монастирській, 4 м. Лубни Полтавська область, де ОСОБА_7 , скориставшись тим, що працівники поліції відволіклись, розпочав тікати від них по вул. Г. Тютюнника в м. Лубни. Після цього працівник поліції ОСОБА_14 почав переслідувати ОСОБА_7 , при цьому наголошуючи, що в разі невиконання ним законних вимог працівника поліції «Зупинитись» до нього буде застосована фізична сила згідно Закону України «Про національну поліцію», наздогнавши ОСОБА_7 біля магазину «Взуття», що по вул. Радянська, 3/8 в м. Лубни Полтавської області, працівник поліції ОСОБА_14 , з метою запобігання подальшої втечі ОСОБА_7 , обома руками обхопив ззаду в області живота ОСОБА_7 та таким чином намагався його стримати. В цей час ОСОБА_7 діючи умисно, рукою схопив ліву кисть лівої руки ОСОБА_14 та почав викручувати пальці з метою звільнення від захвату та почав розмахувати обома руками внаслідок, чого ліктями обох рук почергово наніс декілька ударів в область голови ОСОБА_14 ,заподіявши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за: - ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; - ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі; - ч. 1 ст. 296 КК України у виді 4 років обмеження волі; - ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 6 років позбавлення волі.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд не врахував: поведінку обвинуваченого до вчинення злочину та після його вчинення, а саме того, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення корисливих та інших злочинів, маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, незадовго після звільнення з установи відбування покарання, знову вчинив чотири нові злочини - крадіжка та грабіж, вчинені повторно, хуліганство, а також насильство щодо працівника правоохоронного органу, що вказує на його категоричне небажання стати на шлях виправлення і всі чотири нові злочини вчинені умисно, два з них - з корисливих мотивів, з метою власної наживи, один із них - відкритим способом, по відношенню до особи похилого віку, яка не мала будь-якої фізичної можливості чинити опір та захистити себе і своє майно; інший злочин вчинено з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, яка виразилась в нахабному поводженні, буйстві, вираженню нецензурною лайкою по відношенню до судді місцевого суду; інший злочин вчинений по відношенню до працівника правоохоронного органу - спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків; не відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 ; незадовільну характеристику з місць проживання та відбування покарання; відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , наявність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 це рецидив злочинів.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що суд не взяв до уваги: по епізоду № 1 від 11.01.2016 того, що свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не бачили безпосередньо хто викрав телефон та показання свідка ОСОБА_18 , який вказував, що викрадений телефон йому надав ОСОБА_19 , а останній не допитаний судом; по епізоду № 2 від 12.01.2016 того, що ОСОБА_12 образив обвинуваченого, погрожував застосувати до останнього холодну зброю «мачете» і тому ОСОБА_7 злякавшись втік з двома ножами, які належать ОСОБА_12 , свідки цієї події відсутні; по епізоду № 4 від 9.02.2016 того, що насильства до ОСОБА_20 він - ОСОБА_7 не застосовував, та відповідно тілесних ушкоджень працівнику поліції не завдавав. ОСОБА_20 наздогнавши його, схопив за тулуб і вони разом впали на землю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого, посилаючись на відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України просить вирок суду у цій частині скасувати та провадження закрити, оскільки відсутні докази винуватості ОСОБА_7 , а за ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 1 ст. 296 КК України, ч. 2 ст. 345 КК України ОСОБА_7 пом`якшити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за: ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно; ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно; ч. 1 ст. 296 КК України, а саме грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю; за ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків,є правильними.

Так, хоча ОСОБА_7 свою вину у вчиненому не визнав, однак його винуватість у вчиненні вказаних злочинів підтверджується доказами безпосередньо дослідженими у суді першої інстанції.

Так винуватість ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України підтверджується наступними доказами, зокрема потерпіла ОСОБА_11 - заступник директора ЗОШ № 1 підтвердила те, що 11.01.2016 приблизно 11 год з її незачиненого кабінету ЗОШ № 1 за адресою вул. Я.Мудрого,25/1 в м. Лубни Полтавської обл. було викрадено мобільний телефон «Samsung», який через 2 тижні вона побачила у ломбарді, про вказані факти повідомила поліцію.
Водночас свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 повідомили, що у січні 2016 року вони проводили заміну батарей ЗОШ № 1 за адресою вул. Я.Мудрого, 25/1 в м. Лубни Полтавської області і приблизно об 11.12 год ОСОБА_7 запитав у них де кабінет заступника директора ЗОШ № 1, вони йому пояснили і обвинувачений пішов до цього кабінету.
За даними, які містяться у протоколах впізнання від 4.02.2016 свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в присутності понятих впізнали ОСОБА_7 як особу, яка 11.01.2016 в обідній час знаходилась у ЗОШ №1 за адресою вул. Я.Мудрого, 25/1 в м. Лубни Полтавської обл. і розшукувала кабінет заступника директора, після чого з цього кабінету був викрадений мобільний телефон (а. п. 56-61).
Викрадений у потерпілої ОСОБА_11 мобільний телефон «Samsung» у день крадіжки 11.01.2016 був зданий до ломбарду ПТ «Свіжа копійка» під заставу ОСОБА_18 , що підтверджується (а.с. 40-41).
ОСОБА_18 у суді першої та апеляційної інстанцій, як свідок стверджував, що мобільний телефон «Samsung», який ним був зданий до ломбарду ПТ «Свіжа копійка» під заставу - 11.01.2016 він отримав не від обвинуваченого, а від ОСОБА_21 , який проживає АДРЕСА_2 .
Під час апеляційного перегляду було встановлено, що ОСОБА_22 не проживає по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою сільського голови Засульської сільської ради.
Сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує того, що у день та час викрадення мобільного телефону він був ЗОШ № 1 за адресою вул. Я.Мудрого, 25/1 в м. Лубни Полтавської області і запитував у свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 де кабінет заступника директора ЗОШ № 1, але телефон не викрадав.
У той же час ОСОБА_7 так і не зміг об`єктивно пояснити причини перебування 11.01.2016 у приміщенні ЗОШ №1. Посилання обвинуваченого на те, що він прийшов поспілкуватися із директором школи не підтверджується об`єктивними даними, оскільки як встановлено по провадженню ні з ким із адміністрації школи ОСОБА_7 у той день не спілкувався. ОСОБА_7 не зміг пояснити чому прийшовши до школи на зустріч із директором він школу залишив, так і не зустрівшись з директором. Об`єктивні дані свідчать про те, що на час вчинення крадіжки сторонніх осіб, крім ОСОБА_7 біля кабінету заступника директора ОСОБА_11 , не було, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Показання свідка ОСОБА_18 та твердження обвинуваченого і його захисника про те, що викрадений телефон у потерпілої йому передав його знайомий ОСОБА_22 , який проживає по вул. Шевченка с. Засулля, суд апеляційної інстанції відкидає, оскільки вони є надуманими і спрямованими на уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 так як ОСОБА_22 не проживає по вул. Шевченка с. Засулля, а ОСОБА_7 і ОСОБА_18 є давніми знайомими і неприязних відносин між ними не має, що останніми було підтверджено у суді апеляційної інстанції.
Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що місцевий суд, досліджуючи обставини кримінального провадження, використав перевірені докази, тобто врахував показання свідків, які безпосередньо сприймав під час судового засідання, у тому числі показання свідка ОСОБА_18 , а не показання, які надані були останнім під час досудового розслідування, як про це вказує захисник обвинуваченого.
Винуватість ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується наступними доказами, зокрема потерпілий ОСОБА_12 у суді першої інстанції підтвердив те, що 12.01.2016 приблизно 11 год, ОСОБА_7 , перебував на Лубенському міському ринку за адресою Площа Ярмаркова місто Лубни Полтавської області де, у його ОСОБА_12 присутності з прилавку торгового контейнера № 1017 викрав два розкладних ножі вартістю по 120 грн кожен, на його прохання ОСОБА_12 повернути йому викрадене, обвинувачений почав із ножами тікати, він погнався за ним, однак догнати не зміг. Після написання ним заяви про викрадення ножів обвинуваченим до поліції, останній просив забрати заяву із поліції та пропонував відшкодувати збитки. Один ніж повернуто, який він впізнав при проведенні слідчої дії.
Той факт, що ОСОБА_12 12.01.2016 на Лубенському міському ринку за адресою Площа Ярмаркова місто Лубни Полтавської області здійснював торгівлю на торговому місці № 1017 підтверджується даними, які містяться у договорі з надання послуг охорони від 1.12.2015 і не спростовує цього обвинувачений (а.п. 78).
14.01.2016 ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції в присутності понятих один із ножів, який був ним викрадений у ОСОБА_12 , що підтверджується заявою ОСОБА_7 про добровільну видачу ножа від 14.01.2016, даними: протоколу огляду ножа від 14.01.2016 та протоколу впізнання ножа ОСОБА_12 , показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 (а.п. 63-71).
Цей же ніж у місцевому суді було оглянуто як речовий доказ, при цьому як обвинувачений, так і потерпілий в судовому засіданні підтвердили, що це саме той ніж, який ОСОБА_7 відкрито викрав у ОСОБА_12 12.01.2016.
Сам обвинувачений не заперечує у суді першої та апеляційної інстанцій свого перебування 12.01.2016 приблизно 11 год на Лубенському міському ринку за адресою Площа Ярмаркова місто Лубни Полтавської області де, у присутності ОСОБА_12 з прилавку торгового контейнера № 1017 забрав два розкладних ножі і побіг.
Посилання обвинуваченого на те, що він відкрито не викрадав цих ножів, а вимушений був тікати з ножами від потерпілого, оскільки останній образив його, погрожував застосувати до нього холодну зброю «мачете» є неспроможними, через те, що показання ОСОБА_12 узгоджуються з наведеними вище доказами, зокрема, фактично із показаннями самого обвинуваченого і підстав їм не довіряти не має.

Винуватість ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України підтверджується такими доказами, зокрема свідки ОСОБА_25 - судовий розпорядник Лубенського міськрайонного суду та ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 підтвердили, що 4.02.2016 ОСОБА_7 після проголошення Лубенським міськрайонним судом Полтавської області рішення про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді 3 діб адміністративного арешту, висловлюючись нецензурною лайкою розбив трибуну для допиту свідків у залі судових засідань на першому поверсі приміщеня суду (а.п. 124). Після чого було викликано поліцію.
Такі показання свідків підтверджуються даними, які містяться у протоколі огляду місця події від 4.02.2016, відповідно до яких було оглянуто приміщення зали № 1 Лубенського міськрайонного суду і виявлено розбиту ОСОБА_7 трибуну та зафіксовано її пошкодження і згідно постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 4.02.2016 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді 3 діб адміністративного арешту (а.п. 80-83, 124).
Винуватість ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України підтверджується наступними доказами, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_14 старшого оперативного уповноваженого, копією службового посвідчення ОСОБА_14 , який пояснив, що ОСОБА_7 було доставлено до Лубенського ВП з приводу пограбування на базарі, після чого його відпустили та зобов`язали прибути до відділу поліції пізніше, однак він не з`явився та було надано доручення на доставку його до суду. Він разом із працівником поліції Устименком зустрів ОСОБА_7 на вул. Плеханова в м. Лубни та пішли з ним до відділу поліції. Біля входу до відділу поліції ОСОБА_7 почав від них тікати, а вони почали його наздоганяти. Він першим наздогнав ОСОБА_7 біля магазину взуття, що по вул. Радянська та обхопив його ззаду, ОСОБА_7 при цьому намагаючись вирватися схопив його за руку та поламав йому палець. Після цього, підійшов ОСОБА_29 та вони разом доставили ОСОБА_7 до відділу поліції.
Довідкою начальника Лубенського ВП підтверджено, що ОСОБА_14 займає посаду старшого оперативного уповноваженого, копією службового посвідчення ОСОБА_14 (а.п. 88-91).
Свідок ОСОБА_28 , підтвердила показання потерпілого ОСОБА_14 , пояснивши, що в лютому 2016 року йшла по вулиці разом із ОСОБА_7 , коли до них підійшли працівники поліції та запросили ОСОБА_7 пройти разом з ними до поліції. ОСОБА_7 пішов разом з ними, а вона пішла за ними. Коли підійшли до відділу поліції, ОСОБА_7 почав тікати та за ним побігли працівники поліції, і вона за обвинуваченим побігла. Вона наздогнала ОСОБА_7 та працівника поліції ОСОБА_14 біля магазину «Взуття», що по проспекту Володимирському в м. Лубни та бачила як ОСОБА_14 ззаду схопив ОСОБА_30 , після чого вони обидва на деякий час випали з її поля зору. Добігши безпосередньо до них побачила як ОСОБА_14 та ОСОБА_29 затримали ОСОБА_7 і вони всі разом пішли до Лубенського ВП.
Показання потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_28 не суперечать. а навпаки узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_31 про те, що приблизно у лютому 2016 року він, перебуваючи на площі по вул. Радянська бачив, як біг ОСОБА_7 , а за ним інший чоловік та кричав йому «стій», коли цей чоловік наздогнав ОСОБА_7 , то обхопив того руками ззаду за корпус, а ОСОБА_7 почав вириватися та махав ліктями, після чого поліцейський присів, а коли підбіг інший співробітник поліції, то вони разом із ОСОБА_7 та ще якоюсь дівчиною пішли у напрямку поліції.
Висновком судово-медичної експертизи №53 від 26.02.2016 підтверджено, що внаслідок умисних дій ОСОБА_7 , працівнику Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_14 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому основної фаланги 5 пальця лівої кисті зі зміщенням, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови в лівій потиличній ділянці, які утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів) та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Згідно даного висновку беручи до уваги локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень, слід вважати, що вони не могли утворитися при падінні потерпілого ОСОБА_32 на площину (а.п. 86-87).
Не визнання ОСОБА_7 своєї вини у вчинених злочинах, суд правильно розцінив як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки його винуватість підтверджується наведеними вище доказами, які безпосередньо досліджені судом першої і апеляційної інстанцій, які є належними, допустимими і взаємоузгодженими між собою.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та врахував роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами; особу обвинуваченого, який незадовільно характеризуються по місцю проживання та по місцю відбування покарання (а.с. 117-119); обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання, колегія суддів окрім наведеного вище, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності і те, що ОСОБА_7 неодноразово вчиняв злочини проти власності протягом короткого періоду часу, новий злочин вчинив через невеликий проміжок часу з моменту звільнення з місць позбавлення волі, а саме менш як через 3 місяці, що в цілому характеризує особу обвинуваченого як таку, що веде злочинний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, підстав для призначення більш м`якого покарання ОСОБА_7 у тому числі із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Таким чином призначене ОСОБА_7 не в максимальних межах покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 ч. 2 ст. 345 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстави для призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , як про це просить прокурор, посилаючись на обставини, які суд першої інстанції вже врахував у вироку, також відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, прокурора та скасування чи зміни вироку суду.

Також, слід зазначити, що відповідно до норма ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) щодо зарахування строку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, втратила чинність 20.06.2017 на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017, тому строк попереднього ув`язнення необхідно зараховувати обвинуваченому з 9.02.2016 (дати застосування запобіжного заходу у даному кримінальному провадження) до 20.06.2017 - дати дії ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року).

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 9 лютого 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4