Справа № 161/6165/16-к Провадження №11-кп/773/184/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2ст.15, ч.2, ст.185, ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2017 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001825 від 26.04.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2017 року року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001825 від 26.04.2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, повернуто прокурору Луцької місцевої прокуратури Волинської області на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 31.03.2017 включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти - відмовлено.
Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає положенням ст.291 КПК України, зокрема в обвинувальному акті зазначено невірні дані про місце проживання потерпілої ОСОБА_10 , оскільки остання за зазначеною в обвинувальному акті адресою: АДРЕСА_1 не проживає, що підтверджується даними поштових повідомлень, які неодноразово направлялись до суду в зв`язку з неможливістю вручення судового виклику потерпілій.
Окрім того, та обставина, що потерпіла ОСОБА_10 за зазначеною в обвинувальному акті адресою не проживає також підтверджується рапортами працівника поліції ОСОБА_11 , що є порушенням вимоги п.3 ч.2 ст. 291 КПК України.
Крім того, в порушення вимог п.9 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначено дату його складання, а саме у відповідній графі зазначено місяць та рік, однак не вказано число відповідного місяця, коли обвинувальний акт було складено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, у поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною, вказує що вона винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, викладені в ній висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, просив її задовольнити, захисника ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечили про задоволення скарги в повному обсязі, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Обвинувальний акт підлягає поверненню судом зі стадії попереднього розгляду кримінального провадження в разі, коли даний процесуальний документ не відповідає вимогам ст.291 КПК України, тобто, коли в ньому відсутні відомості про потерпілого та відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення, тощо.
Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції в ухвалі обґрунтовано вказав на порушення вимог п.п.3,9 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки під час підготовчого судового засідання встановив, що обвинувальний акт не містить відомостей про дійсне місце проживання потерпілої ОСОБА_10 , крім того у вказаному документі не зазначено точну дату його складення.
Так з матеріалів провадження вбачається, що судом першої інстанції ОСОБА_10 за зазначеною в обвинувальному акті адресою: м.Луцьк, вул. Станіславського 15-А неодноразово направлялись повідомлення про час та місце розгляду справи, однак вони повертались до суду в зв`язку з неможливістю вручення судового виклику потерпілій.
Згідно рапорту працівника поліції ОСОБА_11 , вбачається, що ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, протягом тривалого часу.
Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно частини шостої цієї статті, фізична особа може мати кілька місць проживання.
В даному випадку державне обвинувачення обґрунтовує апеляційну скаргу в цій частині зазначенням в обвинувальному акті адреси: вул. Станіславського,15-А, м.Луцьк.
Аналізуючи зазначені норми матеріального права та встановлені обставини справи, колегія суддів не погоджується з такими доводами прокурора та вважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність порушення норм п.3 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки досудовим розслідуванням зазначено лише можливе місце реєстрації потерпілої ОСОБА_10 , а не місце її постійного або тимчасового проживання. Зазначені висновки стверджуються тим, що всі судові повідомлення, адресовані потерпілій ОСОБА_10 вручені не були, повернуті до суду «за закінченням терміну їх зберігання». Примусові приводи органами поліції не виконані через не встановлення місцезнаходження ОСОБА_10 та те, що вона за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня.
Крім того, в порушення вимог п.9 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначено дату його складання, а саме у відповідній графі зазначено місяць та рік, однак не вказано число відповідного місяця, коли обвинувальний акт було складено.
Зазначені обставини в своїй сукупності підтверджують правильність висновку суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України і про необхідність його повернення прокурору, оскільки викладені в ухвалі недоліки, допущені при складанні обвинувального акту, унеможливлюють призначення на його підставі судового розгляду.
Визначений ст.291 КПК України перелік вимог, що ставляться до обвинувального акту, та документів, які мають додаватися до обвинувального акту, є вичерпним. Відсутність тих чи інших відомостей або документів, вказаних у зазначеній статті на даному етапі судового провадження може стати в подальшому перепоною для винесення законного рішення або підставою для скасування прийнятого та по суті правильного рішення.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність повернення прокурору обвинувального акту.
Доводи прокурора стосовно дотримання стороною обвинувачення ст.291 КПК України та зазначення в обвинувальному акті відомостей, які, на його думку, доведені, не ґрунтуються на законі і суперечать загальним засадам кримінального провадження.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в ухвалі навів ґрунтовні мотиви повернення обвинувального акта прокурору, а тому підстави для її скасування, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, відсутні.
Під час апеляційного розгляду кримінального провадження надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185,ч.2 ст.185 КК України на 60 днів.

Заслухавши доповідача, який виклав суть клопотання прокурора, міркування прокурора, який підтримав клопотання з викладених підстав, просив його задовольнити, захисника ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення клопотання, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підставне та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 закінчується 31.03.2017 року, ризики передбачені п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились, а застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційним судом встановлено, що раніше заявлені ризики не зменшилися, оскільки ОСОБА_7 маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 395 КК України, на шлях виправлення не став, знову обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії середньої тяжкості. Крім того, ОСОБА_7 ніде не працює, постійного доходу немає, схильний до зловживання спиртними напоями, під час досудового розслідування на виклики до слідчого не з`являвся та був оголошений в розшук, що дає обґрунтовані підстави вважати про наявні ризики передбачені с. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час апеляційного розгляду.

На підставі викладеного доходить висновку про достатність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 до 30 днів. Підстав для зміни запобіжного заходу щодо нього на більш м`який не вбачає.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001825 від 26.04.2016 про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України повернуто прокурору Луцької місцевої прокуратури Волинської області без змін.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою задовольнити частково.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України на 30 днів, тобто до 22.04.2017 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий :
Судді :