Справа № 304/1269/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.05.2017 року м. Ужгород
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , не судимий,
засуджений за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 цього ж Кодексу на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
Згідно встановлених судом обставин, ОСОБА_9 6 серпня 2017 року близько 3 год. 20 хв. на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, умисно, на грунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_12 три удари ножем в область нижньої третини лівого плеча, грудної клітини справа та лівого кульшового суглобу, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді множинних різаних ран нижньої третини лівого плеча з пошкодженням судинно-нервового пучка, грудної клітини справа, аксілярної ділянки справа, ділянки лівого кульшового суглобу, гострої ішемії лівої верхньої кінцівки І АБ ст., які згідно висновку судово-медичної експертизи №849 від 21 вересня 2016 року кваліфікуються як тілесні ушкодження, які були небезпечними в момент їх заподіяння і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 , порушує питання про скасування вироку щодо нього та ухвалення нового вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також призначення ОСОБА_9 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. В обґрунтування свої вимог прокурор вказує на те, що інкримінований ОСОБА_9 злочин відноситься до категорії тяжких, а також те, що злочин обвинувачений вчинив на грунті пияцтва. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання з застосуванням ст.69 КК України є необґрунтованим та немотивованим.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 порушено питання про зміну вироку щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що при призначенні ОСОБА_9 покарання судом не в повній мірі враховано, що останній позитивно характеризується, не судимий, визнав вину, спряв розкриттю кримінального правопорушення, попросив вибачення у потерпілого та намагався відшкодувати шкоду, яку потерпілий відмовляється приймати, а також те, що на утримані у ОСОБА_9 четверо неповнолітніх дітей, один з яких із синдромом ОСОБА_13 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив скасувати вирок суду першої інстанції через необґрунтоване застосування ст.69 КК України та м`якість призначеного покарання, постановити новий вирок з призначенням обвинуваченому більш суворого покарання, пояснення потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і просили застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити з таких підстав.
Доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, у відповідності до приписів ст. 404 КПК, Апеляційним судом не перевіряється.
Отже, апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_9 6 серпня 2017 року близько 3 год. 20 хв. на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, умисно, на грунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_12 три удари ножем в область нижньої третини лівого плеча, грудної клітини справа та лівого кульшового суглобу, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді множинних різаних ран нижньої третини лівого плеча з пошкодженням судинно-нервового пучка, грудної клітини справа, аксілярної ділянки справа, ділянки лівого кульшового суглобу, гострої ішемії лівої верхньої кінцівки І АБ ст., які згідно висновку судово-медичної експертизи №849 від 21 вересня 2016 року кваліфікуються як тілесні ушкодження, які були небезпечними в момент їх заподіяння і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Юридична кваліфікація діяння ОСОБА_9 за ч. 1 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, цим обставинам відповідає.
Разом з тим, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання судом не у повній мірі враховано: тяжкість вчиненого кримінального правопорушення , зокрема те, що злочин , передбачений ч.1 ст. 121 КК України класифікується як тяжкий; спосіб вчинення та наслідки злочинних дій; дані про особу винного, поведінку після вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом при призначенні обвинуваченому покарання вимог , передбачених ст.65,69 КК України.
Так, особі , яка вчинила злочин , має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів. Підстави для призначення більш м?якого покарання визначаються статтею 69 КК України, яка надає суду право призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції Особливої частини тільки за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину , з урахуванням особи винного. Таке рішення суду у всякому разі повинно бути вмотивованим у вироку.
Суд першої інстанції вказаних вимог кримінального закону не дотримався. Визнавши обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наміри відшкодувати шкоду потерпілому, не вмотивував свого рішення про застосування ст. 69 КК України та обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, у вироку не навів.
Посилаючись у вироку на таку пом`якшуючу обставину як активне сприяння розкриттю злочину, суд не звернув увагу на те, що активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи. В обвинувальному акті органом досудового розслідування встановлено лише одну пом`якшуючу обставину щире каяття. Будь-яких даних про активне сприяння ОСОБА_9 розкриттю злочину не наведено, такі відомості відсутні і у вироку суду.
Крім того, щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію , що склалася. Однак, з як пояснень потерпілого ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції вбачається , що ОСОБА_9 ніякого жалю з приводу вчиненого не висловлював, більш того після вчинення злочину з місця події втік, залишивши потерпілого у небезпечному для життя стані.
Підставами призначення більш м`якого покарання у ч.1 ст. 69 КК України визнанні дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: 1) наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного. При цьому, пом`якшуючі обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості злочину. Проте у будь-якому разі встановлені за справою обставини, що пом`якшують покарання, мають перебувати одна з одною в такому співвідношенні та взаємодії й у своїй сукупності настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину , що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б у даному випадку явно недоцільним і несправедливим.
Що стосується даних про особу обвинуваченого , то вони повинні оцінюватися судом з точки зору того, чи дають можливість ці дані дійти обґрунтованого висновку про те, що призначення обвинуваченому більш м`якого покарання , ніж передбачено санкцією статті , є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції свої висновки з цих питань не обґрунтував.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 характеризується за місцем проживання характеризується позитивно. Наявність у ОСОБА_9 на утриманні 4 неповнолітніх дітей, як підставу для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання слід визнати необґрунтованими, оскільки такі дані стосуються лише особи обвинуваченого та не можуть вважатись обставиною, що пом`якшує покарання. Також, з пояснень потерпілого ОСОБА_12 також слідує і те, що всі четверо дітей знаходяться на повному утриманні їх матері.
На підставі викладеного , колегія суддів прийшла до висновку , що призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання із застосування вимог ст. 69 КК України , свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню.
З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 про суворість призначеного останньому покарання.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, розкаявся.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні ОСОБА_9 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який класифікується за ст. 12 КК України, як тяжкий злочин, суспільну небезпечність вчиненого діяння; особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває; його стан здоров`я; попередню соціальну поведінку; наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та обставини, що пом`якшує покарання визнання вини.
За наявності наведених обставин, апеляційний суд прийшов до переконання про необхідність призначенння ОСОБА_9 покарання в межах санкції , що передбачена ч.1 ст. 121 КК України, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд
апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області у задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 відмовити.
Вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 7 грудня 2016 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня його затримання.
У решті вирок залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.
Судді: