Справа №480/2865/16-к 14.02.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/215/17 Головуюча у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000916 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 січня 2017 року, якою відносно:
- ОСОБА_7 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України;
- ОСОБА_8 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України;
- обвинувальний акт повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
захисники: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить ухвалу скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000916 відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_8 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Стверджує, що обвинувальний акт стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом не враховано, що відповідно до ст. 337 КПК України прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитись від підтримання державного обвинувачення.

З цих же підстав вважає неприйнятною позицію суду щодо посилання на одну з підстав для повернення обвинувального акту - наявність розбіжностей у ньому щодо вартості майна.

Вказує, що судом під час підготовчого засідання не з`ясовувалось питання щодо отримання обвинуваченим ОСОБА_7 копії обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, а тому, на думку апелянта, є необгрунтованим посилання суду на відсутність відповідної розписки. При цьому зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 , отримавши разом з адвокатом обвинувальний акт та реєстр, відмовився засвідчити вказаний факт своїм підписом. У подальшому відповідний обвинувальний акт та реєстр було скеровано ОСОБА_7 через канцелярію Миколаївського СІЗО.

На переконання апелянта, судом неправильно застосовані вимоги кримінального процесуального закону, а саме положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, так як слідчим та прокурором при складанні обвинувального акту не було допущено порушень закону, що унеможливлюють судовий розгляд кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
До Заводського районного суду м. Миколаєва з Апеляційного суду Миколаївської області в порядку ст. 34 КПК України надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000916 відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, та відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України.
Суд послався на те, що в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини, що стосуються обвинувачення у вчиненні обвинуваченими насильства, небезпечного для життя чи здоров`я. Формулювання обвинувачення у цій частині є неконкретним, а саме: не конкретизовано стосовного чого саме, за версією сторони обвинувачення, насильство, у вчиненні якого пред`явлено обвинувачення, є небезпечним для життя чи здоров`я, або для життя та здоров`я одночасно. В обвинувальному акті маються розбіжності у вартості майна, які впливають на суть обвинувачення та його правову кваліфікацію, а саме згідно обвинувального акту вартість однієї з викрадених ікон з образами «Непорочного зачаття Пресвятої Богородиці» складає 625000 гривень (великий розмір згідно пункту 3 примітки до ст. 185 КК України), але загальна вартість викраденого за обвинувальним актом складає 111700 грн.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд також послався на порушення вимог п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, а саме, відсутність розписки про отримання підозрюваним ОСОБА_7 копії обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування.
За такого, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення прокурору обвинувального акту для усунення виявлених недоліків.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення захисників, які просили залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.
Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
Із вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як слідує із тексту обвинувального акту, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються, крім іншого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а саме: у здійсненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із проникненням у житло та насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, та погрозою застосування такого насильства.
Разом з тим, викладаючи фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, органом досудового слідства не зазначені фактичні обставини щодо застосування обвинуваченими до потерпілого насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як видно із змісту обвинувального акту, загальна вартість викраденого складає 111700 грн., в той час, вартість однієї з викрадених ікон з образами «Непорочного зачаття Пресвятої Богородиці», як зазначено у цьому ж обвинувальному акті, складає 625000 грн., що свідчить про суперечності цієї обставини.
У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Твердження апелянта про можливість сторони обвинувачення в подальшому змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, є неприпустимим з огляду на обов`язок сторони обвинувачення дотримуватися вимог КПК України саме у відповідній стадії кримінального провадження.
За такого, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності вимогам КПК України обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, та відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України.
Згідно п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстр матеріалів досудового розслідування.
Порядок надання копії обвинувального акту і копії реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному визначений ст. 293 КПК України.
Копія обвинувального акту і копія реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_7 не вручені. Наданий прокурором лист слідчого, яким обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування направлені до СІЗО з метою вручення їх підозрюваному, не підтверджує належне виконання вимог ст. 293 КПК України.
Також не підтверджена відмова підозрюваного ОСОБА_7 від отримання копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування, на що наголошував прокурор в апеляційному суді.
В силу наведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невиконання вимог закону в цій частині.
З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. 405, 407, 409, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 січня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України та ОСОБА_8 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, - залишити без змін.
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: