Справа № 1-7/2010
Номер провадження 1-о/570/1/2017
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області в складі колегії суддів

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю прокурора Бернадської - ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне вул.Дубенська, 25б/ заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Рівненської області від 04 червня 2010 року щодо його засудження за п.п.2,10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152 КК України з врахуванням покарання, призначеного вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2009 року, до довічного позбавлення волі, за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в:
покликаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, те, що суд допустив однобічність судового розгляду та не розглянув обставини, які, на думку засудженого, є нововиявленими, оскільки висновки експертизи є неспроможні та такі, що проведені з порушенням Правил проведення судово-медичних експертиз, засуджений ОСОБА_5 у поданій 03 жовтня 2014 року заяві просить визнати його невинуватим за ст.115 КК України і вважати засудженим за ч.4 ст.152 КК України до позбавлення волі строком на 15 років, оскільки ч.4 даної статті охоплює заподіяння смерті потерпілої.

Всіх учасників судового розгляду належним чином повідомлено про розгляд даної заяви, але потерпіла до суду не з`явилася, надіславши поштою свої письмові пояснення, вважає заяву засудженого аргументованою. Разом з тим, її неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення. За таких умов суд вважає за можливе розглянути заяву у її відсутність на підставі наданих доказів.

У судовому засіданні засуджений вказує, що підставою для подачі заяви є те, що проведенні судово-медичним експертом Дубенського міжрайонного відділення обласного бюро судово-медичної експертизи Рівненської обласної ради ОСОБА_8 судово-медичні дослідження по його кримінальній справі в період 2009-2010 років та складені по них висновки експерта внесено завідомо неправдиві відомості, які не відповідають дійсності, суперечать проведеним по справі судово-медичним дослідженням та самим матеріалам кримінальної справи, що підтверджується консультаційним висновком лікарів. Зазначає, що судово-медичним експертом при проведенні експертизи, складанні висновку експерта та пояснень в судовому слідстві порушено вимоги КПК України, ст.ст.3, 12 ч.1, 2 Закону України «Про судову експертизу», а тому такий висновок згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» є неповним та однобоким.

Доводить, що судово-медичний експерт не надав вичерпних відповідей на порушенні перед ним питання; висновок експерта за №151-Є від 05 лютого 2010 року є неясним, оскільки у ньому нечітко викладено відповіді на поставленні питання; деякі відповіді суперечать одна одній та мають неконкретний характер; висновок є неповним та проведений з порушенням вимог законодавства, оскільки експерт побудував його на своїх припущеннях. Зокрема, не встановлена причина смерті, оскільки не проведене гістологічне дослідження, не досліджений механізм асфіксії, не досліджені всі подані йому об`єкти, зокрема тілесні ушкодження в області черепної і мозкової порожнини трупа потерпілої.

Його захисник вважає, що заяву засудженного необхідно задоволити, вирок Апеляційного суду Рівненської області і ухвалу ВС України скасувати та ухвалити новий вирок.

Стверджує, що нез`ясування у висновку експерта № 151, який покладений в основу вироку, причини смерті загиблої, виключає засудження її підзахисного за ст.115 КК України.

Прокурор наполягає на залишенні заяви без задоволення, оскільки експерт при винесенні оспорюваного висновку вказав, що гістологічне дослідження ним не отримано, бо не проведено. Дана обставина ніким не заперечувалася і була відома суду при винесенні вироку, експерт даних відомостей не приховав, про що і підтвердив в судовому засіданні, і було достатньо інших даних для проведення експертизи. Висновок експертизи об'"єктивно узгоджується з іншими доказами, яким надано належну оцінку. Засуджений у своїй заяві не наводить жодних нових обставин, які не були відомі суду при винесенні рішення, а лише оспорює експертизу, яка, зокрема, була об`єктом дослідження в касаційному порядку.

На даний час провести біологічне дослідження тіла загиблої об"єктивно неможливо у зв`язку з спливом тривалого часу, тому пошуки часточок діатону і планктону і це є, фактично, єдиною вимогою засудженого при призначенні повторної експертизи, лише призводить до затягування часу.

Потерпіла у поданому письмовому поясненні вказує, що підтримує заяву засудженого, оскільки вважає, що у нього не було умислу на вбивство її малолітньої доньки, а лише на її згвалтування.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в заяві доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як вбачається з судових рішень, ОСОБА_5 визнано виннуватим та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

28 листопада 2009 року близько 17 години, він, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, поблизу магазину на східній околиці с.Левятин Радивилівського району Рівненської області у ході розмови з малолітньою ОСОБА_9 з метою зґвалтування останньої, скориставшись довірливістю дівчинки, погодився на її пропозицію пройтися, щоб подивитися на місце знаходження німецького танка часів Другої світової війни в урочищі Вільшине біля вказаного села.

Прийшовши в урочище і, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, усвідомлюючи, що потерпіла внаслідок малолітнього віку не може розуміти характеру і значення вчинюваних з нею дій, застосував фізичне насильство щодо неї, яке виразилося у нанесенні їй удару в лобну ділянку зліва. Боячись, щоб ніхто не почув крику потерпілої, здавив їй шию руками й закрив їй зовнішні дихальні шляхи, роздягнув останню та всупереч її волі вчинив з нею насильницький статевий акт. Від механічної асфіксії внаслідок здавлювання шиї руками настала смерть малолітньої. Після цього труп потерпілої кинув у річку Джерельна, а сам з місця події зник.

Вироком Апеляційного суду Рівненського області від 4 червня 2010 року він засуджений за п.п.2,10 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі; за ч.4 ст.152 КК України до позбавлення волі строком на п`ятнадцять років. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначено довічне позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України з врахуванням покарання, призначеного вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2009 року, остаточно призначено довічне позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 28 жовтня 2014 року вказаний вирок залишено без змін.

Частина 2 ст.459 КПК України визначає перелік нововиявленних обставин, які за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку споростовують факти, які були покладені в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленною обставиною, яка грунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом в процесі розгляду справи. Не можуть вважатися нововиявленими обставинами, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявленних можуть бути віднесені матеріально-правові факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом положень ст.55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст.6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам ст.6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Відносно практики Європейського суду з прав людини, то необхідно також зауважити, що у п.42 справи «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) Суд вказує, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Більше того, як зазначив Європейський суд з прав людини - повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення ЄСПЛ у справі Zielinski and Pradal & Gonzalez and Others v. France)

Виходячи з правозастосовної судової практики, необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох умов: 1) їх існування на час розгляду справи; 2) ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; 3) істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те , яке було прийняте.

Більше того, потрібно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Крім того, виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

Штучне створення або підроблення доказів означає їхню завідому неправильність, розраховану на введення суду в оману, та може бути вчинено як учасниками процесу, так і іншими особами. Такі дії, а також неправильність перекладу, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, висновку і пояснень експерта можуть бути підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, якщо вони спричинили винесення необґрунтованого або незаконного судового рішення.

Такі нововиявлені обставини повинні бути встановлені вироком суду, а за неможливості його постановлення - матеріалами розслідування. Провадженню за такими нововиявленими обставинами обов`язково повинно передувати здійснення досудового розслідування щодо фактів штучного створення або підроблення доказів, завідомо неправильного висновку чи пояснень експертом, під час кримінального провадження.

Під час судового розгляду справи судом належним чином досліджувався висновок судово-медичної експертизи № 151-Е від 5 лютого 2010 року трупа потерпілої, був допитаний судово-медичний експерт, якого попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, передбачену ст.ст.384, 385 КК України.

Відповідно до ст.242 КПК України експертиза в кримінальному провадженні є обов`язковою для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Такою експертизою є вказана судово-медична експертиза, яка стала підставою для кваліфікації дій засудженого під час розгляду кримінальної справи та ухвалення вироку, яка дала відповідь на питання, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановляючи вирок, суд визнав висновок експертизи і показання експерта мотивованими, науково обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими доказами у справі. Висновки експертиз ніким з учасників судового розгляду не оспорювались. Суд в своєму рішенні покликається і на інші докази, які були предметом дослідження в суді.

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, залишаючи вирок суду без змін, як на доказ винуватості ОСОБА_5 у вчинених ним злочинах, покликається і на вказаний висновок судово-медичної експертизи.

Доказів, які б вказували на внесення завідомо неправдивих відомостей експертом ОСОБА_8 у висновок судово-медичної експертизи ні засудженим, ні його захисником не надано.

У своїй заяві засуджений покликається на те, що нововиявленою підставою є внесення завідомо неправдивих відомостей експертом, які не відповідають дійсності, суперечать проведеним по справі судово-медичним дослідженням та самим матеріалам кримінальної справи. Однак, засудженим не надано доказів звернення із заявою до органів досудового розслідування щодо внесення судово-медичним експертом у висновок судово-медичної експертизи трупа потерпілої малолітньої завідомо неправдивих відомостей.

Навіть внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по факту вчинення службового підроблення процесуальних документів під час експертизи не можуть бути розцінені судом як належний доказ фальсифікації документів експертом, оскільки дані факти мають бути встановлено вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Проаналізувавши наведені засудженим обставини, на які він посилається, як на нововиявлені випливає, що зазначені обставини, судом не можуть бути визнані як нововиявлені, а саме суд не може визнати, що вирок, який переглядається, ґрунтується на штучно створеному доказі, а саме висновку судово-медичної експертизи, оскільки зазначений вирок постановлений також на підставі інших доказів. Таким чином, засудженим не наведено нових обставин, що б могли вплинути на судове рішення, які не були відомі під час судового розгляду кримінальної справи щодо нього.

Покликання засудженого на те, що висновок судово-медичної експертизи трупу потерпілого з підстав непроведення гістологічного дослідження є незаконним, не заслуговує на увагу, оскільки ці обставини були відомі суду під час постановлення судових рішень.

Засудженим не наведено будь-яких обставин, що є нововиявленими, згідно переліку, який визначений у кримінальному процесуальному законі. Він вказував не на раніше не відомі учасникам процесу факти та обставини, а на неповноту судового розгляду та неправильне проведення експертизи з підстав їх неповноти та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, то ці обставини в силу ст.459 КПК України не можуть бути предметом перегляду судового рішення, що набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, оскільки їх вичерпний перелік визначено ч.2 ст.459 КПК України і обов`язковою умовою розгляду такої справи є те, що ці обставини повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, такими, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування.

Доводи засудженого щодо необхідності перегляду вироку суду першої інстанції фактично зводяться до переоцінки доказів. Лист-відповідь про непроведення гістологічного дослідження по даній справі не може бути визнано нововиявленими обставинами, оскільки така відповідь стосується оцінки доказів, які були відомі суду та всім учасникам справи та досліджені судом до винесення рішення у справі. Незгода засудженного та його захисника з висновками або позицією судів щодо правової кваліфікації його дій сама по собі не є нововиявленою обставиною, як і не є нововиявленою обставиною його позиція щодо перекручування та неправильного розуміння (тлумачення) судами обох інстанцій змісту слова "задушення". Такі обставини не є підставою для перегляду судового рішення в порядку Глави 34 КПК України.

Суд дотримався вимог ст.ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. При цьому слід зазначити, що відповідно до положень процесуального закону позитивне вирішення клопотань учасників провадження є правом, а не обов`язком суду.

Керуючись ст.ст.466, 467 КПК України, суд

у х в а л и в:
залишити заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Рівненської області від 04 червня 2010 року щодо його засудження за п.п.2,10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152 КК України з врахуванням покарання, призначеного вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2009 року, до довічного позбавлення волі, за нововиявленими обставинами без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3