АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено частково клопотання детектива Першого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 , погоджене прокурором П`ятого відділу Управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ГП України ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно із забороною відчуження, розпоряджання та користування, яке вилучено 15 березня 2017 року при особистому обшуку ОСОБА_7 , а саме на: мобільний телефон Iphone модель А1784; мобільний телефон Samsung s/n; ключі від автомобіля зі значком Mercedes Benz чорного кольору; картка мобільного зв`язку Київстар номер мобільного телефону НОМЕР_1 ; флеш-накопичувач на 8 GB в коричневому чехлі 1 шт.; грошові кошти: 5 купюр номіналом 500 грн., 10 купюр номіналом 200 грн., 2 купюри номіналом 100 гр., 4 купюри номіналом 50 грн., листок з чорновими записами.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявності підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження майна, як речового доказу.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на незаконність судового рішення, оскільки, на його думку, стороною обвинувачення не доведено тих обставин, що зазначене в клопотанні слідчого майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Так, представник стверджує, що ні в клопотанні детектива, ні в доданих до нього матеріалах не має належних даних з приводу того, що вилучене майно має відношення до кримінального провадження.

Також, представник зазначає про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання слідчого відбувся без повідомлення власника, а копія постановленого рішення була отримання 03 квітня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копія постановленого судом рішення, як вбачається з матеріалів судового провадження, на адресу останнього не надсилалась, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо своєчасності оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу незаконності ухвали слідчого судді, то колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання детектива про накладення арешту на майно не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.
Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.
При цьому, визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, вирішуючи питання про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності достатніх підстав і підозр вважати у відповідності до положень ст. 98 КПК України, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Також, ч. 5 ст. 170 КПК України зазначає, що у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Дана норма закону зобов`язує суд, при визначені підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, обов`язково встановити процесуальний статус особи, зокрема як підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого, або юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, а також те, що Кримінальний кодекс України, за діяння яке інкримінується цій особі, передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог закону не виконав.
Так, в рамках кримінального провадження № 0000025 від 05 січня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, детектив звернувся з клопотанням про арешт майна, яке було вилучено 15 березня 2017 року в хобі особистого обшуку ОСОБА_7 . При цьому, детектив зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження речових доказів та конфіскація майна.
Як вбачається з постановленого судом першої інстанції рішення, слідчий суддя не перевірив доводи клопотання щодо наявності підстав для накладення арешту на майно з метою зазначеною у клопотанні детектива.
Відповідно до оскаржуваної ухвали, слідчий суддя послався лише на загальні по положення ст. 170 КПК України, та перевірив відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України.
При цьому, доводи поданого клопотання на відповідність майна критеріям ст. 98 КПК України та можливість застосування конфіскації майна, слідчим суддею не перевірялися.
Крім того, слідчим суддею було визначено мету арешту - збереження майна.
Проте, ч. 2 ст. 170 КПК України не передбачає можливість накладення арешту на майно з такою метою.
Вище наведене свідчить, що клопотання детектива про арешт майна не було розглянуто судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 173 КПК України.
Таким чином, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом. Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів виходить з того, що фактично клопотання детектива про арешт майна по суті не розглянуто, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційна скарга представника власника майна підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого суддіСолом`янського районного суду міста Києва від 23 березня 2017 року, якою задоволено частково клопотання детектива Першого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 , погоджене прокурором П`ятого відділу Управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ГП України ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно із забороною відчуження, розпоряджання та користування, яке вилучено 15 березня 2017 року при особистому обшуку ОСОБА_7 , а саме на: мобільний телефон Iphone модель А1784; мобільний телефон Samsung s/n; ключі від автомобіля зі значком Mercedes Benz чорного кольору; картка мобільного зв`язку Київстар номер мобільного телефону НОМЕР_1 ; флеш-накопичувач на 8 GB в коричневому чехлі 1 шт.; грошові кошти: 5 купюр номіналом 500 грн., 10 купюр номіналом 200 грн., 2 купюри номіналом 100 гр., 4 купюри номіналом 50 грн., листок з чорновими записами; скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції клопотання детектива Першого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 , погоджене прокурором П`ятого відділу Управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ГП України ОСОБА_5 , про арешт майна.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2242/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1