Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/936/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч. 1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004141, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, на утриманні має неповнолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює ПП, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

в с т а н о в и л а:
вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано невинним та виправдано за недоведеності вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Вирішена доля речових доказів.

Цивільні позови ОСОБА_9 та прокурора залишено без розгляду.
Відмінено арешт з майна ОСОБА_7 .
Судові витрати віднесені на рахунок держави.
Згідно вироку суду першої інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у тому, що він 23 червня 2012 року, приблизно о 09 год. 50 хв. в м. Бердянськ Запорізької області, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Макарова з боку вул. Пушкарьова в напрямку виїзду з Бердянської коси, наближаючись до автостоянки, розташованої ліворуч від проїзної частини, поблизу опори лінії електропередач № 44/ф1. В салоні автомобіля водій ОСОБА_7 , перевозив пасажирів - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
За водієм ОСОБА_7 , у попутному з ним напрямку, керуючи автомобілем «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_9 , який, переконавшись у безпечності свого маневру, почав виконувати обгін кількох транспортних засобів, що рухались попереду нього.

Виконуючи маневр обгону, водій ОСОБА_9 , порушивши вимоги пункту 12.4, та підпункту б) пункту 12.9 Правил дорожнього руху України, рухався у населеному пункті з перевищенням допустимої швидкості руху.

Водій ОСОБА_7 , рухаючись у вищевказаному напрямку, наблизившись до автостоянки, розташованої ліворуч від проїжджої частини, поблизу опори лінії електропередач № 44/ф1, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити автомобіль «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався позаду нього смугою зустрічного руху у попутному напрямку, однак, проявив необережність, яка виразилась у злочинній недбалості (не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити), та порушивши вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, почав виконувати поворот ліворуч на автостоянку, попередньо, перед зміною напрямку руху, не переконавшись у безпечності маневру, таким чином створивши своїми діями небезпеку для руху водієві ОСОБА_9 , та допустивши зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В результаті зіткнення було пошкоджено транспортні засоби, водій ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження.

Згідно висновку комплексної судової медичної-автотехнічної експертизи за матеріалами кримінального провадження №66/к-268/14 від 10.07.2014 року у потерпілого ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій параорбітальній дільниці, крововиливу під коньюнктивальну оболонку лівого ока, синця у лівій виличній ділянці, садни лінійної форми в правій надбрівній ділянці, садни у поперековій ділянці, ушкоджень кісткових структур обличчя, закритого неускладненого стабільного компресійного перелому L2 хребця.

Вказані тілесні ушкодження спричинені за механізмом тупої травми, в умовах дорожньо-транспортної події.

Ушкодження у вигляді закритого неускладненого стабільного компресійного перелому L2 хребця відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як таких, що не є небезпечними для життя, проте викликають тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 року.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 667/13 від 15.10.2013 року у даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Дії водія ОСОБА_7 не відповідають вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України та знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, та при виконанні вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної події.

Вказані дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення в особі прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_12 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

З урахуванням досліджених представлених органом обвинувачення доказів, відсутності клопотань обвинувачення про витребування або дослідження інших доказів, призначення додаткових експертиз, приймаючи до уваги невідповідність фактичних обставин справи пред`явленому обвинуваченню, суд вважав необхідним виправдати ОСОБА_7 по обвинуваченню у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за недоведеності його вини у вчиненні вказаного злочину.

В апеляційній скарзі прокурор, вважає вирок незаконним і невмотивованим, внаслідок незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, а також через істотні порушеннями вимог кримінального-процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, в порушення вимог ст. 94 КПК України, надав оцінку щодо постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 26.06.2012 року, постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 від 07.11.2012 року, постанови про призначення судової авто-технічної експертизи від 10.10.2012 року як доказам, тобто з точки зору належності, допустимості та достовірності, хоча вказані документи віднесені не до доказів, а до процесуальних рішень, прийнятих слідчим під час досудового розслідування; суд у вироку, надаючи оцінку вказаним документам, помилково прийшов до того, що водії ОСОБА_13 та ОСОБА_7 одночасно почали виконувати маневри, один обгону, а другий повороту ліворуч.

Крім того, суд допустив процесуальне порушення, розглянувши і задовольнивши без учасників провадження клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 , і захисника ОСОБА_8 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 4250 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції скасувати; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Із змісту апеляційної скарги прокурора випливає, що її доводи в основному стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи внаслідок неправильної оцінки доказів у кримінальному провадженні та через це - щодо безпідставного виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим; в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Як свідчать відомості з журналів судових засідань та зміст судового рішення, суд при розгляді провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у провадженні, повно й всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази і дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку розгорнутий аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Зі змісту обвинувального акту випливало, що згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 667/13 від 15.10.2013 року, проведеної в рамках вказаного кримінального провадження, у дорожньо-транспортній ситуації, яка трапилась 23.06.2012 року, водій ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Натомість, дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України та знаходились у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, та при виконанні вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної події.

Відповідно до ч. 10 ст. 101 КПК України, висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Місцевий суд дійшов висновку, що вихідні дані, які слугували підставою для призначення експертних авто-технічних досліджень, були не правильними. Покази потерпілого ОСОБА_9 щодо механізму і обставин ДТП не відповідали дійсності. З огляду на це суд вирішив, що висновки експерта про порушення ОСОБА_7 ПДР під час дорожньо-транспортної ситуації, були помилковими.

Вказані висновки суду зроблені на підставі оцінки доказів, а саме: показів учасників ДТП (потерпілого і обвинуваченого), свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , протоколу огляду місця події від 23.06.2012 року, схеми і фототаблиці до нього, протоколу огляду транспортних засобів; постанови про відмову в порушені кримінальної справи від 26.06.2012 року, постанови про порушення кримінальної справи від 07.11.2012 року.
Зі вказаною оцінкою зазначених доказів судом першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З пояснень ОСОБА_7 випливало, що 23.06.2012 року, приблизно о 9 годині 50 хвилин, він зі своєю сім`єю - дружиною ОСОБА_10 і неповнолітньою донькою на автомобілі «ВАЗ-21112» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав з дальньої Коси в м. Бердянську у бік середньої Коси на пляж.
Рухаючись із швидкістю 40-50 км/год., і під`їжджаючи до автостоянки, він ввімкнув покажчик лівого повороту, зменшив швидкість руху, та подивившись в дзеркало заднього виду, переконався у відсутності транспортних засобів на зустрічній смузі, після чого почав виконувати поворот наліво для заїзду на стоянку.
Оскільки, з автостоянки назустріч йому виїжджав автомобіль, який став здавати назад, пропускаючи його, то він пригальмував рух свого автомобілю, і у цей момент відчув сильний удар в ліву передню частину автомобіля. В момент зіткнення його автомобіль стояв під кутом приблизно 70 градусів до осі дороги на зустрічній полосі руху. Після удару його автомобіль розвернуло в праву сторону практично паралельно дорозі.
Він вийшов з автомобіля і побачив, що приблизно в 3 м від нього на узбіччі знаходиться автомобіль ВАЗ 21093 білого кольору, у якого були ушкодження в правій передній частині.
Він викликав працівників ДАІ, а також швидку медичну допомогу, так як його дружина скаржилась на забій ноги. По приїзду працівники швидкої медичної допомоги забрали до лікарні дружину, доньку та водія автомобіля ВАЗ 21093. На переконання ОСОБА_7 , з його боку не було ніяких порушень Правил дорожнього руху, а винуватцем ДТП є водій автомобіля ВАЗ 21093 ОСОБА_9 , який під час невиконання правил обгону, перевищив допустиму швидкість руху і зіткнувся з його автомобілем.
Потерпілий ОСОБА_9 , в суді пояснював, що 23.06.2012 року, він на своєму автомобілі «ВАЗ-21093» р/н НОМЕР_2 , близько 10 години рухався по проїжджій частині вул. Макарова з Коси у бік міста. Біля кафе «Две семерки» він наздогнав вантажний мікроавтобус і став рухатися за ним. Попереду мікроавтобуса в тому ж напрямі рухався автомобіль під управлінням обвинуваченого ОСОБА_7 зі швидкістю приблизно 50 км/год.
Вирішивши зробити обгін цього мікроавтобусу, він впевнився, що немає зустрічного транспорту, включив лівий покажчик повороту, збільшив швидкість приблизно до 70 км/год. і виїхав на смугу зустрічного руху, по якій став рухатися прямо.
Він став наближатися до автомобілю під управлінням обвинуваченого, який рухався попереду по правій смузі, не доїхав близько трьох метрів до заднього бампера його автомобіля, як раптом обвинувачений включив лівий покажчик повороту і приблизно через 15 м різко почав змінювати напрям руху - маневрувати вліво з метою заїхати на автостоянку, при цьому виїхав на його смугу руху. Побачивши це, він, ОСОБА_9 , застосував екстрене гальмування і прийняв лівіше, але зіткнення уникнути не вдалося, керований ним автомобіль правою передньою стороною зіткнувся з передньою лівою частиною автомобіля під управлінням обвинуваченого, після зіткнення його ОСОБА_9 автомобіль продовжив рухатись прямо і скоїв наїзд на бордюрні камені, що обмежують в`їзд на стоянку.
Від удару автомобіля об бордюр він вдарився об рульове колесо і отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, з приводу яких знаходився на стаціонарному лікуванні в Бердянській міськлікарні.
Свідок ОСОБА_10 в суді надала покази, що 23.06.2012 року, близько 10 години вона, її чоловік ОСОБА_7 і їх неповнолітня донька на їх автомобілі їхали з дальньої Коси у напрямку середньої Коси у м. Бердянську на пляж, за кермом автомобіля був чоловік. Швидкість їх автомобіля була невеликою, оскільки по дорозі рухався потік транспорту. При під`їзді до автостоянки в районі пляжу вона почула характерний звук сигналу повороту на їх автомобілі, після чого чоловік став повертати на стоянку наліво. В цей час в їх автомобіль зліва врізався інший автомобіль, який наїхав на бордюрний камінь, розколов його і зупинився на газоні. Її чоловік одразу викликав швидку медичну допомогу. Після цього вона і дочка поїхали в лікарню на тій же швидкій, яка забрала потерпілого, під час руху потерпілий казав, що він неодноразово потрапляв у ДТП і мабуть у нього знову диск в хребті вискочив.
Свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 в судовому засіданні показали, що в літку 2012 року вони були присутніми в якості понятих під час огляду місця події по ДТП за участі двох автомобілів, що сталася на вул. Макарова в м. Бердянську Запорізької області в районі пляжу та стоянки автомобілів. Всі заміри проводились в їх присутності, що вони завірили своїми підписами, після ознайомлення зі змістом протоколів. Свідок ОСОБА_14 пояснив, що одним з учасників ДТП був його знайомий ОСОБА_16 , тому він і зупинився біля нього, та був запрошений до участі в якості понятого. Зі слів ОСОБА_14 , коли він запитав у ОСОБА_16 , що трапилось, той відповів, що під час руху він пішов на обгін, а другий учасник ДТП заїздив в карман, на що він пізно зреагував.
Протоколом огляду місця події від 23.06.2012 року, схемою і фототаблицею до нього, та протоколом огляду транспортних засобів, зафіксовані місце дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась на проїжджій частині вулиці Макарова (район середньої Коси) в районі літнього кафе «ПП Субота» біля бази відпочинку «Солнечная» у м. Бердянську Запорізької області (прив`язка до опори ЛЕП № 44/ф1), за участю транспортних засобів - автомобілів «ВАЗ-21112» р/н НОМЕР_1 та «ВАЗ-21093» р/н НОМЕР_2 , з механічними ушкодженнями, відображена слідова картина, розташування автомобілів, зафіксовані їх механічні ушкодження.
Зі змісту постанови про відмову в порушені кримінальної справи від 26.06.2012 року випливало, що водій ОСОБА_9 почав виконувати обгін в той час, коли водій ОСОБА_7 вже виконував маневр повороту ліворуч. Внаслідок зіткнення постраждали водій ОСОБА_9 та пасажири ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Зі змісту постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 від 07.11.2012 року випливало, що водії ОСОБА_9 та ОСОБА_7 одночасно почали виконувати маневри один обгону, а другий повороту ліворуч.
В постанові ж про призначення судової автотехничної експертизи від 10.10.2012 року слідчим СВ Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області зазначено (мовою оригіналу): «моментом возникновения опасности для движения водителю автомобиля ВАЗ НОМЕР_3 ОСОБА_9 считать с момента изменения направления движения автомобилем ВАЗ 2112 под управлением ОСОБА_19 ».
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що слідчим не було наведено аналізу доказів, на підставі яких він визначив місце розташування автомобілю під керуванням ОСОБА_9 на правій полосі руху, чи вже на зустрічній полосі, що призначаючи зазначену експертизу він в порушення вимог КПК України не надав можливості ОСОБА_7 та його захиснику ознайомитись з постановою про призначення судової експертизи, зробити зауваження щодо формулювань в постанові, та поставити перед експертом свої запитання.
На переконання суду при призначенні судової автотехнічної експертизи органом досудового слідства не наведено доводів, на спростування тверджень ОСОБА_7 стосовно того, що він перед початком зміни напрямку руху керованого ним автомобіля переконався в безпечності свого маневру, а також в тому, що при цьому він не створює перешкод для руху іншого транспорту.
З огляду на це, колегія суддів вважає правильним висновок суду, що водій ОСОБА_7 в зазначеній дорожній ситуації, виконуючи маневр повороту ліворуч не створював небезпечну обстановку.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд не мав права надавати оцінку постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 26.06.2012 року, постанові про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 від 07.11.2012 року, постанові про призначення судової авто-технічної експертизи від 10.10.2012 року як доказам, є необґрунтованими з огляду на той факт, що вказані процесуальні документи винесені в рамках кримінальної справи і кримінального провадження по факту ДТП, яке мало місце 23.06.2012 року. Ці документи містять відомості про фактичні дані, які встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, відповідно вони також є доказами.

З аналізу і оцінки вищевказаних і іншого ряду доказів, зокрема, постанови судді Бердянського міськрайонного суду щодо ОСОБА_9 за ст. 124 КУпАП, суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 під час вказаних подій порушив декілька приписів встановлених ПДР України.

В апеляційній скарзі прокурор, фактично погоджується з цим висновком, однак, при цьому, вважає, що у вказаній ситуації у вчиненні ДТП наявна обоюдна вина і ОСОБА_7 , і ОСОБА_9 .

Разом з тим, версія ОСОБА_7 про те, що він не мав технічної можливості побачити автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , стороною обвинувачення не була спростована, відповідних доказів, які б без наявності сумніву свідчили про протилежне суду надано не було, відтак, доводи прокурора про наявність обоюдної вини є необґрунтованими і є лише припущенням, а висновки суду про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є правильним.

Інші доводи прокурора щодо процесуальних порушень не можуть бути підставою для скасування прийнятого судом рішення, з огляду на той факт, що вказані порушення не є істотними. Під час судового засідання 19.01.2017 року судом провадження по суті не розглядалося, ухвалою винесеною в рамках цього судового засідання вирішувалося суто організаційне питання щодо проведення розгляду провадження в режимі відеоконференції. До того ж жоден із учасників процесу в подальшому заперечень з приводу проведення судового засідання в режимі відеоконференції не висловлював.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, вважає вирок міськрайонного суду законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4