Справа № 368/306/17
Провадження № 1-в/368/58/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" березня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
представника ВК ОСОБА_4
представника трудового колективу ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кагарлику в режимі відеоконференції подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№115) Київської області погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням, засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителя до засудження АДРЕСА_1 , освіта середня, громадянину України, неодруженому,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 вироком Менського районного суду Чернігівської області засуджений 29 грудня 2014 року за ст. 286 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строк на 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10.04.2015 року вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29.12.2014 року залишено без змін. 12 листопада 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29.12.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10.04.2015 року залишено без змін.
Початок строку покарання 11.06.2015 року.
Кінець строку покарання 11.06.2020 року.
1/3 строку покарання 11.02.2017 року.
Із спільного подання Кагарлицької виправної колонії (№115) Київської області та спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області вбачається, що засуджений ОСОБА_6 , відбуваючи покарання, до праці відноситься добре, завдану роботу виконував добросовісно, характеризується позитивно, два рази заохочувався керівництвом установи та дисциплінарних стягнень не має.
Вислухавши думку прокурора, який вказує на те, що до засудженого можливо застосувати ст. 82 КК України, а саме: на обмеження волі, думку представника Кагарлицької виправної колонії (№115) Київської області, який підтримав подання, а щодо виду покарання, то покладається на погляд суду, представника трудового колективу, засудженого ОСОБА_6 , який просив застосувати до нього ст.. 82 КК України та заміни на більш мяке покарання у виді виправних робіт, але щодо покарання у виді обмеження волі не застосовувати, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання щодо застосування до засудженого ОСОБА_6 ст.. 82 КК України та заява засудженого ОСОБА_6 не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 вироком Менського районного суду Чернігівської області засуджений 29 грудня 2014 року за ст. 286 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строк на 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10.04.2015 року вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29.12.2014 року залишено без змін. 12 листопада 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29.12.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10.04.2015 року залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_6 з 18.06.2015 року утримувався у Чернігівському СІЗО, де заохочень та дисциплінарних стягнень не мав.
23 березня 2016 року засуджений ОСОБА_6 прибув до Кагарлицької виправної колонії № 115 Київської області.
Станом на 11.02.2017 р. ОСОБА_6 відбув вже 1/3 строку призначеного вироком суду за тяжкий злочин, вчинений з необережності.
За змістом ст. 82 КК України умовами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є:
?відбуття засудженим певної частини призначеного покарання, визначеної у частині четвертій цієї статті;
?наявність факту того, що засуджений став на шлях виправлення.
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ст. 82 КК України суд за наявністю визначених законом підстав вправі замінити засудженому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням. При цьому нове покарання визначається з урахуванням його розташування в системі покарань, зазначених в ст. 51 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Відповідно до вимог закону, суд заміняє особі невідбуту частину покарання іншим, більш м`яким його видом, додержуючись таких правил:
?покарання, яким замінюється невідбута частина раніше призначеного особі покарання, має бути більш м`яким, тобто знаходитися на «сходинках покарань» у ст.51 КК України вище за покарання, яке замінюється;
?це покарання обов`язково повинно бути строковим;
?строк більш м`якого покарання повинен бути визначений у межах, встановлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання;
?тривалість більш м`якого покарання не повинна перевищувати строку невідбутої частини покарання, раніше призначеного вироком суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Пунктом 1 частини 4 статті 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше 1/3 строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як вбачається із характеристики, затвердженої начальником Кагарлицької виправної колонії засуджений ОСОБА_6 за період перебування в колонії зарекомендував себе з позитивної сторони, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня в установі, за що один раз був заохочений. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Засуджений ОСОБА_6 не допускає порушень, вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Засуджений ОСОБА_6 приймає участь у спортивно масових та фізкультурно оздоровчих заходах, чим показує іншим засудженим позитивний приклад та пропагує здоровий спосіб життя.
Проте, з даної характеристики не вбачається його працевлаштування на установі. Хоча з довідки, виданої бухгалтерією колонії вбачається, що середня заробітна плата за період відбування покарання в установі становить 40 грн. 26 коп.
Окрім того, при вивчені матеріалів особової справи на засудженого вбачається, що із засудженим ОСОБА_6 було проведено виховні бесіди після вчинений порушень, а саме: рапорт № 81 від 28.03.2016 року на а.с. 109, рапорт № 219 від 25.06.2016 року на а.с. 132, рапорт № 240 від 08.07.2016 року на а.с. 134, рапорт № 265 від 19.07.2016 року на а.с. 137.
Хоча в характеристиці на засудженого ОСОБА_6 зазначено, що засуджений до виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, але згідно рапорту № 265 від 19.07.2016 року вбачається, що засуджений відмовився прибирати територію згідно графіку.
Окрім того, засудженому ОСОБА_6 надавався короткочасний виїзд за межі колонії з 25.10.2016 року по 07.11.2016 року.
Сам факт правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною передумовою заміни покарання у вигляді позбавлення волі на покарання у вигляді виправних робіт.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, що судом було зроблено.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого загинула одна особа. Хоча цивільний позов в кримінальному проваджені залишено без розгляду, але як вбачається з ухвали апеляційного суду, що засудженим не відшкодовано збитків потерпілій. Окрім того, засуджений ОСОБА_6 , перебуваючи у відпустці будь яких дій щодо потерпілої не зробив, про що ним було повідомлено в судовому засіданні під час розгляду подання.
Щодо довідки про заохочення та дисциплінарні стягнення на засудженого, з якої вбачається одне заохочення, а саме: 02.02.2017 року, а друге ним отримано 02.03.2017 року, тобто перед самою подачею подання. Тобто, отримав два заохочення за один місяць, хоча, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у виправній колонії з 23.03.2016 року.
Виходячи з наведеного, заміна основного покарання засудженому ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі на виправні роботи призведе до порушення принципу невідворотності покарання, оскільки невідбута частина покарання у виді позбавлення волі становить 3 роки 83 дні.
Якщо ж вважати, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення, тому до нього можливо було б застосувати ст.. 82 КК України та замінити основне покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі.
Щодо заміни основного виду покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі, то засуджений заперечував проти такої заміни, а наполягав лише на виправні роботи, тому суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання засудженого про заміну основного покарання більш м`яким, а саме: на виправні роботи - необхідно відмовити.
А тому, враховуючи дані обставини, особу засудженого, незначний період часу, коли засуджений приймає участь у благоустрою виправної колонії та у залучені до добровільної праці, отримання заохочень за малий проміжок часу, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, а тому суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№115) Київської області погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну основного покарання більш м`яким у відношенні засудженого ОСОБА_6 необхідно відмовити, оскільки робити висновок про те, що засуджений став на шлях виправлення передчасно.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.. 537, 539 КПК України, ст.. 61, 82 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26 квітня 2002 р., суд, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№115) Київської області погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну основного покарання більш м`яким у відношенні засудженого ОСОБА_6 , відмовити.
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме, на виправні роботи, - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області протягом 7 діб з дня проголошення.
Суддя ОСОБА_1