ун. № 759/1973/15-к
пр. № 1-кп/759/73/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження (внесене до ЄДРДР за № 0000023 від 01 квітня 2014 року) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Погорілець Рожнятівського р-ну Івано-Франківської обл., українець, гр-н України, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, освіта вища, працює, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , не судимий, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

сторони провадження: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду, такого змісту.
21 травня 2014 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено зареєстрований у встановленому порядку пістолет ПМТ калібру 9 мм РА, серії НОМЕР_1 пристрій для відстрілу набоїв, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, який як вогнепальну зброю самозахисту ОСОБА_7 зберігав на підставі передбаченого законом дозволу, а також 41 патрон боєприпас до вогнепальної зброї калібру 9 мм, які ОСОБА_7 зберігав за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу. Оскільки ОСОБА_7 зберігав вказані бойові припаси без передбаченого законом дозволу ці його дії стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вказаному злочині не визнав повністю і показав, що дійсно 21 травня 2014 року під час проведення обшуку за місцем його проживання було виявлено та вилучено пістолет ПМТ калібру 9 мм РА, серії НОМЕР_1 пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також 41 патрон до вказаного пістолету. Під час цього обшуку в нього також були вилучені газовий пістолет, 7 патронів до нього та інші предмети, які не мають значення для даного провадження. Пістолет ПМТ серії НОМЕР_1 та 41 набій до нього він придбав одночасно і з того часу зберігав за місцем свого проживання на підставі передбаченого законом дозволу, який був оформлений на вказаний пістолет відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 12 червня 2014 року, термін дії до 12 травня 2017 року. Як уточнив ОСОБА_7 , вказані 41 патрон, зберігання яких поставлено йому у провину, він офіційно придбав для відстрілу саме пістолетом ПМТ калібру 9 мм РА, серії НОМЕР_1 як спеціально призначені для цього патрони, споряджені гумовими кулями несмертельної дії, а тому не вважав їх бойовими припасами і про таку їх характеристику не здогадувався і не міг здогадуватися, їх спеціально не підшукував, вартість цих набоїв не відрізнялася від інших подібних, особисто їх потужність не перевіряв, їх особисто не переробляв і про їх можливу переробку сторонніми особами йому також ні чого не відомо.

Сторона захисту наполягала на тому, що органами досудового слідства, а згодом і розслідування не здобуто і не надано суду під час судового розгляду допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні поставленого йому у провину діяння. Сторона захисту вважає пред`явлене обвинувачення безпідставним і таким, що ґрунтується виключно на припущеннях. Достовірність проведеної балістичної експертизи сумнівна внаслідок використання спотворених вихідних даних для проведення експериментальних відстрілів вилучених в обвинуваченого боєприпасів та використання технічних засобів, щодо належної повірки яких відсутнє документальне підтвердження, тощо. Враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а надані суду докази обвинувачення збиралися поза межами кримінального провадження, сторона захисту просила ухвалити виправдувальний вирок.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду, а саме на дані, які містять:

а) протокол обшуку від 21 травня 2014 року, за яким в ОСОБА_7 за місцем його проживання був виявлені та вилучені 41 патрон пістолетного типу калібру 9 мм (а. 123-127);

б) речові докази - 41 патрон пістолетного типу калібру 9 мм (а. 145-146);

в) копія висновку судового експерта баліста ОСОБА_9 № 197 від 22 травня 2015 року, за яким надані на дослідження 41 патрон є бойовими припасами до вогнепальної зброї калібру 9 мм, придатними для проведення ними пострілів (а. 134-144, 198-205).

г) документи, що посвідчують особу обвинуваченого ОСОБА_7 (а. 149-153);

ґ) показання допитаного під час судового розгляду експерта ОСОБА_9 , який підтвердив свій висновок № 197 від 22 травня 2015 року;

д) показання допитаного обвинуваченого ОСОБА_7 , який не оспорював обставин зберігання за місцем свого проживання вказаних вище 41-го набою пістолетного типу калібру 9 мм та результатів проведеного у його житлі обшуку;

Факт виявлення та вилучення 21 травня 2014 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ) зареєстрованого у встановленому порядку та належних ОСОБА_7 пістолету ПМТ калібру 9 мм РА, серії НОМЕР_1 пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також 41-го патрон калібру 9 мм до вказаного пістолету ПМТ серії НОМЕР_1 , сторонами не оспорювався. Зважаючи, що цей факт знайшов своє повне підтвердження і під час дослідження судом даних, які містять як протокол обшуку за вказаною адресою від 21 травня 2014 року, який був проведений за участю ОСОБА_7 та понятих на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 квітня 2014 року (а 120-122), так і дозвіл серії НОМЕР_2 від 12 червня 2014 року на пістолет ПМТ калібру 9 мм РА, серії НОМЕР_1 , термін дії до 12 травня 2017 року (а. 126), суд вважає його повністю доведеним.

За таких обставин, суд відхиляє як очевидно недостовірні дані, які містить обвинувальний акт з приводу реквізитів виданого ОСОБА_7 дозволу на пістолет ПМТ серії НОМЕР_1 , а саме як дозвіл нібито № НОМЕР_3 від 23 березня 2014 року, термін дії до 23 квітня 2017 року, оскільки в дійсності таким є дозвіл серії НОМЕР_2 від 12 червня 2014 року, термін дії до 12 травня 2017 року.

Разом з тим, вказані докази, як власне і наведені вище показання обвинуваченого та досліджені судом документи про його особу, самі по собі, а також у своїй сукупності та взаємозв`язку не доводять того, що ОСОБА_7 умисно зберігав вказані вище набої саме як бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Огляд вилучених 21 травня 2014 року під час проведення вказаного вище обшуку речових доказів, а саме 41 патрону пістолетного типу калібру 9 мм з тим, щоб вважати виявленими безпосередньо органом досудового розслідування їх властивості як бойових припасів, не проводився.

Під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту судом були безпосередньо за участю експерта ОСОБА_9 досліджені шляхом огляду надані обвинуваченим та придбані ним у встановленому порядку до пістолету ПМТ серії НОМЕР_1 на підставі фіскальних чеків від 23 травня та 31 серпня 2014 року (а. 226) набої з метальним снарядом сферичної форми (куля з еластичного матеріалу чорного кольору), які, як визнав експерт, дійсно призначені для відстрілу з вказаного пістолету, яким обвинувачений володіє на законних підставах, і не відрізняються за зовнішніми ознаками від тих 41-го патрона, які були предметом його дослідження.

Згідно з наданою прокурором і дослідженою в судовому засіданні копією висновку судового експерта баліста ОСОБА_9 (спеціальність 3.1 дослідження вогнепальної зброї та слідів її складових деталей) № 197 від 22 травня 2015 року пістолет ПМТ калібру 9 мм РА, серії НОМЕР_1 є виготовленою заводським способом придатною для пострілів патронами калібру 9 мм, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (ТЕРЕН-3П, ТЕРЕН-3Ф, ПНД-9П), вогнепальною зброєю самозахисту, яка призначена для використання цивільними особами з метою протидії активним нападам людей чи тварин, та не відповідає вимогам до бойової, спортивної чи мисливської зброї. Проведені експериментальні постріли з цього пістолета з використанням 4-х патронів калібру 9 мм з наданих 41-го на дослідження, підтвердили справність та придатність як його самого, так і придатність для стрільби саме з вказаного пістолету згаданих патронів калібру 9 мм, споряджених гумовими кулями з еластичного матеріалу чорного кольору. Конструкція пістолета не дозволяє здійснювати постріли штатними патронами до бойової зброї без внесення змін в конструкцію патронів або пістолета.

Також згідно з вказаним висновком експерта надані на дослідження 41 патрон є бойовими припасами до вогнепальної зброї калібру 9 мм, придатними для проведення ними пострілів. Однак, у висновку експерта зазначено, що всі 41 патрон є однотипними та придатними для пострілів з пістолета ПМТ калібру 9 мм РА, серії НОМЕР_1 , виготовлені саморобним способом за типом пістолетних патронів калібру 9 мм шляхом спорядження капсульованих гільз промислового виробництва шумового патрону «PPU 9 mm P.A. Blanc» метальним зарядом (сухі розсипчасті гранули вагою 0,15 г) та метальним снарядом сферичної форми (куля з еластичного матеріалу чорного кольору вагою 0,56 г), при цьому експериментально визначена швидкість польоту снаряду склала 540 м/с, а його питома кінетична енергія більше ніж в два рази 0,5 Дж/мм2, що свідчить про те, що ці всі патрони внаслідок зміни внутрішніх характеристик метального заряду та/або метального снаряду володіють вражаючою здатністю, яка достатня для нанесення небезпечних для життя або смертельних пошкоджень, саме тому експерт відніс їх до категорії боєприпасів.

Отже, виходячи з вказаного висновку експерта, 41 патрон калібру 9 мм, які були виявлені за місцем проживання обвинуваченого, за всіма зовнішніми та технічними характеристиками не є штатними бойовими припасами та на них вочевидь не схожі, більш того призначені для відстрілу з вказаного пістолету ПМТ, яким на законним підставах володіє обвинувачений і який не є бойовою зброєю, оскільки придатний для пострілів патронами калібру 9 мм, спорядженими виключно гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Доводи сторони захисту про те, що судом не може братися до уваги копія вказаного висновку № 197 від 22 травня 2015 року без дослідження його оригіналу, суд вважає надуманими, оскільки суду надано завірену копію такого висновку експерта, оригінал якого долучений до матеріалів іншого кримінального провадження (а. 196-197), відтак джерело походження копії вказаного документу судом було достеменно з`ясовано. Тим більше, достовірність вказаної копії висновку експерта його оригіналу підтвердив в суді одноосібний автор цього документу експерт ОСОБА_10 .

Так, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 , підтвердивши свій висновок № 197 від 22 травня 2015 року, також визнав, що надані на дослідження 41 набій зовні є абсолютно однаковими та однотипними, очевидно зовні не схожі на бойові припаси, оскільки споряджені гумою кулею. Ці набої призначені для відстрілу саме з пістолета типу ПМТ калібру 9 мм РА, який також був предметом дослідження. Крім того, зовні ці патрони не містили і не повинні були містити будь-якого маркування, яке могло б вказувати на їх більш вражаючі властивості. Такі властивості цих набоїв можливо визначити тільки експертним шляхом із застосуванням спеціальної техніки та за допомогою демонтажу, що власно і відбулось під час експертизи. Саморобний спосіб виготовлення вказаних набоїв у даному випадку полягав у збільшенні потужності метального заряду, що зовні також виявити не можливо, при чому якість завальцовки дульця гільз (місце кріплення кулі з гільзою) та упакування кулі, які зовні не відрізнялися від промислового, могли бути досягнуті тільки завдяки використанню спеціальних технічних пристроїв. Відтак саморобний спосіб виготовлення вказаних набоїв полягав у маніпуляціях із метальним зарядом чи снарядом, які проведені у спеціальних умовах і зовні виявити їх результати не можливо.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 263 КК України під незаконним зберіганням бойових припасів розуміються умисні дії, які полягають у володінні без відповідного дозволу або із простроченням його дії вказаними предметами. Відтак особа має усвідомлювати суспільно-небезпечний характер свого діяння, пов`язаного із незаконним зберіганням бойових припасів, і бажає саме так діяти.

За клопотанням сторони захисту судом були безпосередньо за участю вказаного вище експерта досліджені шляхом огляду виданий обвинуваченому у встановленому порядку дозвіл на зброю серії НОМЕР_2 від 12 червня 2014 року (а. 226), сам пістолет ПМТ серії НОМЕР_1 та придбані до нього на підставі фіскальних чеків від 23 травня та 31 серпня 2014 року набої з метальним снарядом сферичної форми (куля з еластичного матеріалу чорного кольору). Під час їх дослідження експерт констатував, що ці набої також призначені для відстрілу з вказаного пістолету і не відрізняються за зовнішніми ознаками від тих 41-го патрона, які були предметом його дослідження, а тому візуально не можливо визначити, чи є вони за своїми властивостями бойовими припасами.

Крім того, як вбачається з досліджених за клопотанням сторони захисту відповідей виробника спецзасобів «ТЕРЕН» з додатками (Технічні умови), травматичні набої: ТЕРЕН-3Ф масою 4,7±0,05 г мають еластичну кулю масою 0,6±0,05 г, маса метального заряду 0,158 г, швидкість польоту кулі - 300±20 м/с; ТЕРЕН-3ФП масою 5,0±0,05 г мають еластичну кулю масою 0,95±0,05 г, маса метального заряду 0,108 г, швидкість польоту кулі - 240±10 м/с (а. 160-173). Ці дані вказують на те, що вилучені у ОСОБА_7 та надані на дослідження експерту 41 патрон (метальний заряд вагою 0,15 г, метальний снаряд - куля з еластичного матеріалу чорного кольору вагою 0,56 г) крім зовнішнього вигляду мають схожі параметри з набоями промислового виготовлення «ТЕРЕН» і за критерієм ваги метальних заряду та снаряду. Відтак різниця у властивостях вказаних набоїв могла бути зафіксована виключно шляхом експериментально обрахованої швидкості польоту кулі, що не можливо здійснити без застосування спеціальних технічних приладів та спеціальних знань у сфері дослідження вогнепальної зброї та слідів її складових деталей. Результати проведеного за місцем проживання ОСОБА_7 обшуку не містять будь-яких даних, які вказували б на те, що ОСОБА_7 мав у своєму володінні чи користуванні необхідні для цього спеціальні засоби, принаймні їх елементи, чи знання для проведення досліджень такого роду.

Враховуючи викладене, навіть якщо і вважати достовірним висновок експерта про те, що вилучені в обвинуваченого 41 патрон є за своїми внутрішнім технічними характеристиками бойовими припасами, то і в такому випадку суд вважає недоведеним поза всяким сумнівом наданими стороною обвинувачення доказами у своїй сукупності те, що ОСОБА_7 повинен і міг знати про такі особливі вражаючі властивості вказаних патронів внаслідок їх саморобного виготовлення чи взагалі був причетний до їх виготовлення. Зовнішні ознаки вказаних набоїв не відрізнялися від тих, які ОСОБА_7 мав законне право зберігати у зв`язку із володінням на законних підставах пістолетом для їх відстрілу. Під час судового засідання не встановлено жодних даних, які давали б можливість навіть припускати, що певні відомі обвинуваченому ознаки вказаних набоїв вказували на їх не типовість чи відмінність від набоїв несмертельної дії, виготовлених заводським способом.

Правова позиція, за якої прокурор вимагав доказів від сторони захисту в підтвердження показань ОСОБА_12 про джерело походження патронів, що в нього зберігалися, та його необізнаність із їх технічними характеристиками, а за відсутності таких доказів вважав винуватість останнього доведеною, не ґрунтується на приписах ст. 62 Конституції України. У цьому аспекті суд, навпаки, визнає ключовим те, що показання обвинуваченого в суді, в тому числі і щодо вказаних фактичних обставин, стороною обвинувачення не спростовані.

Враховуючи викладене, суд вважає, що не свідоме зберігання з боку ОСОБА_7 за фактом саморобних набоїв із більшою вражаючою силою, невідповідність яких справжнім набоям такого типу не була очевидною, виключає відповідальність з його боку за умисне незаконне збереження таких саморобних набоїв. Відтак, під час судового розгляду не було доведеним те, що ОСОБА_7 умисно зберігав вказані вище патрони саме як бойові припаси без передбаченого законом дозволу і досліджений судом результат експертизи № 197 на ці висновки суду не впливає.

Більш того, не позбавлені підстав і заяви сторони захисту про сумнівність вказаного висновку експерта щодо встановленого підвищеного порогу вражаючих властивостей вилучених у ОСОБА_7 патронів як підстави для їх віднесення до бойових припасів.

Так, як безспірно встановлено під час дослідження висновку експерта, для відстрілу набоїв експертом був використаний інший пістолет, що має інші тактико-технічні дані, в тому числі довжину ствола (ствол пістолета модифікації «Форт» є довшим, порівняно з пістолетом «ПМ»), під час проведення експертизи не визначалися температура навколишнього середовища, відносна вологість повітря та атмосферний тиск, хоча всі ці умови проведення експериментальних відстрілів, як окремо, так і в сукупності, як визнав сам експерт, впливають на швидкість польоту кулі, відтак дійсно могли вплинути і на результати проведеної експертизи. Значимість цих умов проведення експериментального відстрілу підтверджується і даними про це, які містить досліджений судом за клопотанням захисту протокол випробувань такого типу патронів (а. 165-168).

Судом також ретельно досліджувалося питання дотримання міжповірочного інтервалу засобів вимірювальної техніки (ваги аналітичні, лінійка вимірювальна, штангель циркуль та вимірювальний оптоелектронний комплекс ИБХ-731.3 № ХК 048), якими користувався експерт, проводячи своє дослідження для формування висновку № 197 від 22 травня 2015 року. Суду не надано даних, які могли б підтвердити дотримання цих вимог експертом, натомість сторона захисту надала документи (а. 209-222), які ставлять під об`єктивний сумнів достовірність отриманих результатів під час вказаного експертного дослідження, оскільки вказують про порушення річного строку повірки (державної метрологічної атестації) спеціальних засобів, які використовувалися експертом, зокрема вимірювального оптоелектронного комплексу ИБХ-731.3 № ХК 048 (свідоцтво за результатами повірки № 3/0221 від 06 грудня 2011 року).

Інших достатніх та допустимих доказів винуватості ОСОБА_12 у вчинені вказаного вище злочину стороною обвинувачення надано не було. Суд відмовив у задоволенні як безпідставного клопотання прокурора про відновлення під час судових дебатів процедури з`ясування обставин та перевірки їх доказами у зв`язку з його наміром провести у суді повторну експертизу.
Статтею 219 КПК України встановлені процесуальні обмеження щодо строків проведення досудового розслідування, які були вичерпані. Крім того, обвинувальний акт в межах даного провадження тричі (23 лютого 2015 року, 24 лютого та 21 червня 2016 року) повертався прокурору, в тому числі і з причин суперечливості та неоднозначності сприйняття сформульованого обвинувачення, відтак суд у такій спосіб намагався звернути увагу прокурора на всі очевидні недоліки обвинувального акту як основи обвинувачення, останній мав достатній час на їх усунення, яким скористався на власний розсуд, зберігаючи процесуальну самостійність. За таких обставин, суд не вбачає жодних правових підстав для надання стороні обвинувачення безмежних можливостей для збору доказів під час судового розгляду, який триває з вини прокурора понад розумні строки для цілей даного провадження, а саме з 03 листопада 2016 року (21 листопада 2016 року неготовність прокурора подати докази; 11 січня 2017 року явка прокурора без повноважень на участь в судовому провадженні; 01 березня 2017 року неявка прокурора; 13 квітня 2017 року заміна прокурора, який не готовий до судових дебатів). Привілеї з цього приводу є неприпустимі. Принцип правової визначеності, відповідно до якого реалізація прав людини не можлива без суворого додержання встановлених законом строків проведення відповідної процесуальної дії, у цьому контексті суд визнав ключовим для прийняття погодженого всіма сторонами рішення про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, відтак підстав для відновлення судового розгляду за клопотанням прокурора не вбачав.
Крім того, згідно з вимогами ч. ч. 1 та 3 ст. 214, ч. 1 ст. 217 КПК України у кожному випадку виявлення даних про вчинення злочину (злочинів) вносяться відповідні відомості до ЄРДР та розпочинається розслідування, здійснення якого без внесення таких відомостей до ЄРДР не допускається, а у випадках необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані досудові розслідування щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 110, ст. 283 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває виключно в порядку, встановленому цим Кодексом, обвинувачення і яким завершується досудове розслідування в межах конкретного кримінального провадження. За текстом обвинувального акта, що є предметом даного судового розгляду, таким є кримінальне провадження № 0000023 від 01 квітня 2014 року.

Отже за встановленим в КПК порядком обсяг висунутого обвинувачення має випливати з предмету досудового розслідування, яке розпочалося в межах кримінального провадження, у даному випадку № 0000023 від 01 квітня 2014 року. Обвинувачення за фактами вчинення інших кримінальних правопорушень, які не охоплюються відомостями про них, внесеними до ЄРДР, не відповідає встановленому КПК України порядку висунення обвинувачення, а відтак таким не являється за визначенням. Твердження про вчинення певною собою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте всупереч порядку, встановленому КПК України, не може бути визнано обвинуваченням (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України). У свою чергу, предмет доказування у судовому провадженні визначається обсягом та змістом висунутого обвинувачення (ст. ст. 91, 337 КПК України).

Вказаний аспект за результатами даного судового розгляду виявився також значимим для оцінки доказів обвинувачення на предмет їх належності, адже ті з них, які не мають відношення до предмету доказування та інших обставин справи, є неналежними, відтак мають бути відхилені судом.

Враховуючи викладене, суд передусім визначив зміст обвинувачення, яке висунуте прокурором відповідно до вказаних вище правил КПК України, проаналізувавши всі приводи для відкриття кримінального провадження № 0000023 від 01 квітня 2014 року.

Так, як вбачається з дослідженого судом витягу з кримінального провадження № 0000023 від 01 квітня 2014 року, воно було розпочато за фактом вчинення незаконних дій зі зброєю конкретною особою, причетність до якої ОСОБА_12 на той момент не була встановлена. Ця обставина підтверджена і рапортом оперативного працівника міліції, який став підставою для внесення вказаних відомостей до ЄРДР, зареєстрований в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про злочини та інші події за № 105 від 01 квітня 2014 року (а. 113, 116).

Як видно з клопотання слідчого про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та протоколу цієї слідчої дії, остання була проведена в межах кримінального провадження № 0000023 від 01 квітня 2014 року (а. 117, 123).

За результатами проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , під час якого були вилучені всього два пістолети та 48 патронів, слідчим було складено рапорт від 21 травня 2014 року, який як повідомлення про злочин був зареєстрований в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про злочини та інші події за № 151 (а. 128). Разом з тим, як свідчать матеріали справи, будь-яке кримінальне провадження за фактом будь-яких незаконних дій ОСОБА_7 зі зброєю не відкривалося, відтак і не розпочиналося, а всі подальші процесуальні дії продовжувалися вчинятися виключно в межах кримінального провадження № 0000023 від 01 квітня 2014 року.

Звертає на себе увагу те, що обставини вчинення незаконних дій зі зброєю іншими особами, за фактом чого саме і було відкрито кримінального провадження № 0000023 від 01 квітня 2014 року, знаходяться поза межами даного судового розгляду в контексті приписів ч. 1 ст. 337 КПК України, оскільки не охоплюються межами висунутого обвинувачення згідно з обвинувальним актом, який поданий до суду і є предметом судового розгляду. Більш того, як видно з постанови прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_13 (а. 147-148), останній 26 квітня 2014 року в межах кримінального провадження № 0000023 від 01 квітня 2014 року прийняв рішення про виділення з вказаного провадження в окреме матеріали досудового розслідування щодо вчинення злочину іншими особами, дії яких свого часу слугували підставою для відкриття даного кримінального провадження.

За таких обставин, суд вважає під час судового розгляду встановленим, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України висунуто прокурором поза межами внесених до ЄРДР відомостей щодо дій вказаної особи.

Конституційний Суд України, аналізуючи положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, виходив з того, що збирання доказів можливе лише в порядку, передбаченому законом, а тому визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог процесуального законодавства. Аналіз положення ч. 3 ст. 62 Конституції України дав підстави Конституційному Суду України для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину у будь-якому випадку не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними з порушенням встановленого законом порядку (Рішення від 20 жовтня 2011 року у справі № 1-31/2011 за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України). Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України, зазначивши в п. 19 постанови свого Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» про те, що докази повинні визнаватися такими, що одержані незаконним шляхом і тоді, коли, зокрема, їх збирання і закріплення здійснено з порушенням встановленого процесуальним законодавством порядку.

Оскільки законний вирок суду не може ґрунтуватися на висунутому за таких обставин обвинуваченні, тому надані на його підтвердження докази слід визнати неналежними і відхилити тільки з цієї причини. Однак, не виключаючи неповноту поданих суду процесуальних документів, достовірне існування яких прокурору, що підтримує обвинувачення в суді, можливо не відоме, суд вирішив не обмежуватися лише наведеними висновками для прийняття рішення по справі висунутого, оскільки вони на суть судового рішення за висунутим обвинуваченням не впливають.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що сформульоване обвинувачення ОСОБА_7 не знайшло свого безспірного підтвердження у судовому засіданні для того, щоб вважати доведеним пред`явлене йому обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

При цьому завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і в ст. 17 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Дослідивши в судовому засіданні всі належні докази, суд дійшов висновку про те, що не доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що вчинено злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , та вичерпано можливості їх отримати.
За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, законності, рівність перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду не доведено, що ОСОБА_7 за викладених в обвинувальному акті обставин умисно зберігав за місцем свого проживання 41 набій до вогнепальної зброї калібру 9 мм як бойові припаси без передбаченого законом дозволу, а тому за цим обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, належить виправдати та ухвалити щодо нього виправдувальний вирок з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено злочин, у якому він обвинувачується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 368, 370, 371, п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 373, 374-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_14 .

Обрані в межах даного провадження заходи забезпечення - скасувати.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Речові докази: пістолет ПМТ калібру 9 мм РА, серії НОМЕР_1 ; газовий пістолет «Победа» калібру 9 мм, серії НОМЕР_4 повернути належному володільцу; набої калібру 9 мм знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_15