АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 654/1573/14-К Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11кп/791/416/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000181 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 01.03.2017 року щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гладківка Голопристанського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки; за ч. 1 ст. 135 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_7 . Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 15.03.2015 року близько 03.00 години, знаходячись в с. Таврійське, Голопристанського району, Херсонської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Лісній зі сторони с. Гладківка у напрямку с. Чулаківка, в районі житлового будинку № 35, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3. (б), 2.9. (а) та 12.3. Правил дорожнього руху України, при виявлені перешкоди для руху, а саме пішохода ОСОБА_9 , який рухався попереду у зустрічному напрямку, не вжив можливих заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, скоїв наїзд на останнього, спричинивши ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких останній загинув на місці пригоди.

Після цього ОСОБА_7 , маючи реальну можливість впевнитись у тому, що потерпілий перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, умисно не виконав вимоги п.2.10 (а), (г) Правил дорожнього руху України, не залишився на місці події, а з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин, на вказаному автомобілі поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди, не надавши допомогу потерпілому ОСОБА_9 , якого своїми діями поставив у небезпечне для життя та здоров`я становище, в силу чого потерпілий був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати, провадження закрити в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочинів, передбачених ст.286 ч.2, 135 ч. 1 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 28.11.2013 року та висновок експерта від 06.03.2014 року, який ґрунтується на відомостях протоколу належними доказами, оскільки перебуваючи у статусу свідка ОСОБА_7 змушений був дати показання під загрозою кримінальної відповідальності, отже був порушений принцип, що «ніхто не може бути свідком у своїй справі». Крім того, вважає, що вирок ґрунтується лише на побічних доказах, оскільки очевидців ДТП не було, на автомобілі ОСОБА_7 біологічних зразків ОСОБА_9 або інших ознак контакту автомобіля з ним не було виявлено, отже стороною обвинувачення не наведено достатньо доказів поза розумним сумнівом, що саме обвинувачений за кермом свого автомобіля знаходився в місці наїзду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який просив вирок залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити, заслухавши виступ сторін в судових дебатах, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
При вивченні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що в судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованих злочинах не визнав, від дачі показань в порядку ст. 63 Конституції України відмовився. При цьому в судових дебатах зазначив, що потерпілого не збивав, а лише переїхав на своєму автомобілі, коли він лежав на дорозі.

Ретельно дослідивши, та оцінивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, про що у вироку наведено докладні мотиви.

Зокрема вина ОСОБА_7 підтверджена наступними доказами:

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який показав, що є батьком загиблого. 15.03.2013 року близько опівночі до них додому приїхали на мотоцикліОСОБА_7 , його дружина та ОСОБА_11 , які були у стані алкогольного сп`яніння. Син сів у коляску мотоцикла і вони разом кудись поїхали. Мотоциклом керував ОСОБА_7 . Близько 02.00 год. ночі подзвонив ОСОБА_12 і повідомив, що син загинув, він його побачив вже мертвим, лежачим на дорозі. ОСОБА_12 також повідомив, що ОСОБА_7 мив свою машину вдома, щоб не було слідів. Свідку особисто ОСОБА_7 повідомив, що він вважав, що наїхав на бревно;
-показаннямипотерпілої ОСОБА_13 про те, що у вечір загибелі сина спала з онуками вдома, приблизно о 02.00 год. ночі їй зателефонував ОСОБА_11 , який був її зятем, і повідомив, що ОСОБА_14 збив на смерть її сина;

-показаннями свідка ОСОБА_15 , який показав, що не пам`ятає в який день, близько опівночі, йому зателефонував обвинувачений та попросив його відвезти в лікарню, так як він пошкодив руку в бійці біля бару. Обвинувачений обіцяв виділити кошти на бензин. Коли він приїхав на автомобілі до обвинуваченого додому, то останній повідомив йому, що коштів у нього на бензин не має. Тоді на автомобілі ОСОБА_11 він поїхав до центру села за пивом. З ним їхав ОСОБА_11 та співмешканка обвинуваченого, а сам ОСОБА_7 залишився вдома. За кермом був він, оскільки був тверезим, всі інші - були в стані алкогольного сп`яніння. По дорозі на вулиці Лісній вони виявили труп ОСОБА_16 , який лежав поперек дороги, ближче до обочини, і був вже мертвим. Лежачу на дорозі людину він помітив завчасно, так як рухався з невеликою швидкістю;

-показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що він на той час працював охоронником в барі в с. Таврійському. Близько дванадцятої години ночі до бару приїхали на мотоциклі ОСОБА_14 , його співмешканка, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 барі вони були близько півгодини. Потім ОСОБА_20 уїхав один. Коли близько 01 год. ночі ОСОБА_20 повернуся на машині забирати свою співмешканку, ОСОБА_21 і ОСОБА_22 вже не було. ОСОБА_20 був у стані алкогольного сп`яніння.

-протоколом огляду місця ДТП від 15.03.2013 року із схемою та фототаблицею, в ході якого було оглянуто частину вулиці Лісна в с. Таврійське Голопристанського району Херсонської області, біля будинку № 35, зафіксовано місце ДТП, положення трупа ОСОБА_9 , який лежав поперек дороги, ушкодження на трупі, сліди шин - сліди гальмування довжиною 0,6 метра та сліди волочіння трупу довжиною 1,2 метра, зафіксовано дорожню обстановку та розташування трупу та предметів: частин від мобільного телефону та шапки загиблого (том 1 а.п. 3-10).

-протоколом огляду місця події від 15.03.2013 року з фототаблицею, в ході якого за добровільною згодою ОСОБА_7 (том 1 а.п. 12) було оглянуто автомобіль ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким володіє обвинувачений, зафіксовано його індивідуальні ознаки, зовнішні пошкодження бамперу (том 1 а.п. 13-16);

-висновком судово-медичної експертизи з фототаблицею № 31/ГП від 29.03.2013 року, відповідно до якого смерть потерпілого наступила в результаті відкритого перелому кісток зводу та основи черепа, який супроводжувався забиттям головного мозку, крововиливами під м`які мозкові оболонки. Інші пошкодження сприяли настанню смерті (том 1 а.п. 19-23). При судово - токсилогічній експертизі в крові трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий алкоголь в концентрації 1,75 проміле, в сечі - 2,8 проміле, що зазвичай викликає середню ступінь алкогольного сп`яніння (том 1 а.п. 25-26);

-висновком судової авто-технічної експертизи № 783 від 27.03.2013 року встановлено, що на момент експертного огляду робоча гальмівна система, рульове керування, ходова частина автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в технічно працездатному стані, при якому були відсутні несправності, що впливають на їх вихідні параметри. Фари головного світла знаходилися в технічно несправному, але працездатному стані (том 1 а.п. 27-33);

-протоколом слідчого експерименту від 28.11.2013 року з план-схемою та фототаблицею, в ході якого за участю обвинуваченого проводилися відтворення обстановки та обставин події на місці ДТП, зокрема ОСОБА_7 показав місце, де, за його твердженням на проїзній частині дороги лежав ОСОБА_9 , визначалася видимість, відстань до пішохода, з урахуванням швидкості автомобіля, інші дані, необхідні для проведення експертних досліджень обставин ДТП (том 1 а.п. 40-45);

-висновком судової авто технічної експертизи від 06.03.2014 року, відповідно до якого водію автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 для забезпечення безпеки руху належало діяти відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, якими у випадку виникнення небезпеки для руху, водій повинен негайно вжити заходів по зниженню швидкості аж до зупинки транспортного засобу. В умовах пригоди при заданих вихідних даних водій автомобіля, належним чином виконуючи вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху мав технічну можливість запобігти настанню ДТП (том 1 а.п. 53-54);

-висновком комплексної комісійної судово-медичної та авто-технічної експертизи № 69/3795 від 15.01.2014 року встановлено, що 15.03.2013 р. по вул. Лісній в с. Таврійське Голопристанського району Херсонської області мав місце наїзд автомобіля на пішохода ОСОБА_9 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних пошкоджень помер на місці пригоди. Враховуючи характер пошкоджень на трупі потерпілого (переважання великих осаднень), їх локалізацію (переважно вертикальна), наявності ознак струсу тіла (крововиливи в корені легень, біля воріт печінки, в брижі тонкого кишківника, біля нирковій клітчатці справа), дані протоколу огляду місця події від 15.03.2013 р. (сліди гальмування - сліди шин довжиною 0,6 м… сліди волочіння тіла довжиною 1,2 м (продольні сліди накладення крові на 1,1 метри від вищеописаних слідів шин)… із доданої схеми видно, що між слідами шин та трупом послідовно розміщені: кришка мобільного телефону, батарея від телефону, корпус телефону, на 4,4 м від трупа розміщена шапка) комісія експертів дійшла висновку, що вище зазначені тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути при тангенціальному (ковзному) ударі транспортним засобом в праві частини тіла потерпілого, який знаходився у вертикальному положенні чи близькому до нього, з послідуючим падінням на дорожнє покриття та ковзанням по ньому. Робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина, фари автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходились в технічно працездатному стані, вказаний автомобіль має сліди і пошкодження, які у сукупності своїй не сконцентровані в якій-небудь частині транспортного засобу. По наявних експертним даним не видалось можливим встановити давність виникнення таких пошкоджень. В наявних тілесних пошкодженнях індивідуальні особливості травмуючих предметів не відобразилися. Таким чином, враховуючи викладене, а також механізм ДТП (тангенціальний удар з послідуючим падінням потерпілого на дорожнє покриття та ковзання по ньому) комісія експертів вважає, що первинний контакт з тілом пішохода виник виступаючими частинами автомобіля, конкретно встановити які не видалось можливим (том 1 а.п. 46-57).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність причетності ОСОБА_7 до наїзду на пішохода ОСОБА_9 спростовується наведеними доказами, зокрема власним зізнанням обвинуваченого, що він переїхав лежачого на дорозі ОСОБА_9 на своєму автомобілі; наявними на автомобілі ОСОБА_7 пошкодженнями бампера, що узгоджується з висновком авто технічної експертизи про контактування автомобіля з потерпілим саме передньої частиною показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що у ніч, коли сталася ДТП ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 відпочивали в одній компанії, перебували у стані алкогольного сп`яніння, а також показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , яким ОСОБА_11 , повідомив про те, що саме ОСОБА_7 збив на смерть їх сина та мив свій автомобіль, щоб знищити сліди ДТП.

Колегія суддів зважає на той факт, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 є показаннями з чужих слів, а допитати безпосередньо ОСОБА_11 , з чиїх слів їм стали відомі обставини загибелі ОСОБА_9 неможливо, оскільки ОСОБА_12 загинув.

Разом з цим, враховуючи, що ці показання повністю узгоджуються зі показаннями свідка ОСОБА_17 , який підтвердив, що ОСОБА_11 в ніч ДТП був в одній компанії з ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ; а також той факт, що саме ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_25 про виявлення ним трупу ОСОБА_9 (том 1 а.п.1); відсутність у свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 будь-яких підстав для обмови саме ОСОБА_7 у вчиненні злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані показання викликають довіру щодо їх достовірності і в силу ст. 97 КПК можуть бути визнані допустимими доказами, а тому суд першої інстанції обґрунтовано послався на них у вироку.

Твердження в апеляційній скарзі про безпідставне врахування судом як доказу протоколу слідчого експерименту від 28.11.2013 року за участю ОСОБА_7 та проведеної в подальшому з урахуванням цих даних судової експертизи колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Так, пунктом 6 частини другої статті 87 КПК в редакції від 13 квітня 2012 року передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про ДТП до ЄРДР були внесені за фактом кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_7 .

Останній, викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, твердив про відсутність своєї винуватості у її наслідках, про дотримання ним правил дорожнього руху. Саме з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_7 відомостей щодо обставин ДТП за його згодою був проведений слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_7 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, що спростовує висловлені в апеляційній скарзі твердження захисника про примушування ОСОБА_7 до дачі показань та відсутність в нього можливості відмовитись від цього.

Під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин травмування пішохода і в такий (законний) спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_7 , або слідчий у будь-якій формі примушував би його до визнання своєї винуватості у ДТП.

Не було у слідчого й достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_7 буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, оскільки слідчий експеримент проводився саме з метою перевірки тверджень останнього про невинуватість у ДТП, з урахуванням якого слідчим 24.01.2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, отже до отримання висновків експертиз, всупереч твердженням апелянта, слідчому не було відомо, що свідок ОСОБА_7 стане обвинуваченим.

Тільки після отримання висновків автотехнічної експертизи, відповідно до яких надані ОСОБА_7 відомості щодо обставин ДТП визнані неспроможними з технічної точки зору, ОСОБА_7 було пред`явлено підозру у вчиненні злочину 07.04.2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що слідчий експеримент від 28.11.2013 р. та висновок експертизи № 598 від 06.03.2014 р. отримані з дотриманням вимог КПК України і не підпадають під дію п.6 ч. 2 ст. 87 КПК України.

Показання обвинуваченого, надані в судових дебатах, про те, що він переїхав вже лежачого на землі мертвого потерпілого суд обґрунтовано розцінив як прагнення уникнути відповідальності, визнав неправдивими, оскільки вони спростовуються висновком експертизи № 598 від 06.03.2014 р., відповідно до якої, з урахуванням слідчого експерименту і тих вихідних даних, які були зазначені самим обвинуваченим, він мав можливість об`єктивно виявити людину з місця водія на відстані 45 або 58 метрів, що більше за зупиночний шлях автомобіля в умовах пригоди. Тобто при всіх вихідних даних слідства водій автомобіля належним виконання вимог п. 12.3 ПДР мав технічну можливість уникнути наїзду.

Відсутність характерних для даного ДТП слідів ушкоджень автомобіля обвинуваченого пояснюється механізмом ДТП (тангенціальний (тобто ковзний, непрямий) удар з послідуючим падінням потерпілого на дорожнє покриття та ковзання по ньому).

З урахуванням наведених доказів суд дійшов вірного висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та за ч. 1 ст. 135 КК України - як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, тому доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак вказаних злочинів, колегія суддів визнає безпідставними.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наслідком якого стала смерть людини, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який залишив потерпілого у небезпеці, відомості про особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно як такий, що зловживає алкогольними напоями, притягувався до адміністративної відповідальності, обставину, що обтяжує покарання, відсутність обставин, що його пом`якшують і обґрунтовано призначив основне покарання за сукупністю злочинів в межах санкцій ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 01.03.2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Рекомендувати суду першої інстанції в порядку ст. 379 КПК України виправити технічну помилку при написанні у вироку дати вчинення злочину.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Судді: ( три підписи)
З оригіналом згідно.
Суддя ОСОБА_2