№ 202/529/17
Провадження № 1-кс/202/224/2017
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

26 січня 2017 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3
розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000007, зареєстрованому в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань 19.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000007.
Згідно матеріалів клопотання в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за № 0000007від 19.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
19.01.2017 до Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 надійшла заява від ліквідатора ТОВ «Молочна Фабрика «РЕЙНФОРД» про скоєння кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що з метою продажу майна ТОВ "Молочна фабрика "Рейнфорд" призначено другий повторний аукціон, під час якого лотом № 1 виступило приміщення магазину у будівлі А-3 за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Газети "Правда", буд. 50., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 та зазначено початкову вартість продажу: 10 025 495, 54 грн. Переможцем вказаного лоту стала ОСОБА_4 , яка в подальшому зареєструвала право власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна, остаточна ціна продажу майна була визначена у розмірі 1 002545, 54. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 року визнано недійсним другий повторний аукціон та свідоцтво про право власності, скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01. Разом з цим, на підставі рішення суду від 19.09.2016 року договір купівлі продажу майна від 14.03.2016 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано дійсним, за ОСОБА_6 визнано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: приміщення магазину у будівлі А НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 07.11.2016 року зазначене рішення скасоване.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що існує реальна загроза привласнення і розтрати нерухомого майна з боку осіб причетних до вчинення злочину, і в інший спосіб забезпечення належного зберігання речових доказів стороною кримінального провадження, та фактичне позбавлення сторонніх осіб можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном, на теперішній час не має можливості. Посилаючись п. 3 ч. 2 ст. 167 КК України наголошував, що нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме приміщення магазину у будівлі літ. А-3: у підвалі приміщення № 2 позиції 1-21, на першому поверсі приміщення №1 позиції 1-9 загальною площею 788, 6 м, ганок а; приямки а1, а2, В, Г, Д навіси (тимчасові), є предметом кримінального правопорушення. А враховуючи, що вилучення майна є за своєю сутністю обмеженням права власності, котре за вимогами ст. 16 КПК України не може бути здійснено без судового рішення - виникає необхідність накласти арешт на підставі ч. 1 ст. 170 КПК України.

Прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна враховує положення ч. 2 ст. 173 КПК України.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, матеріали клопотання, вважаю що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки прокурором було доведено наявність підстав, передбачених КПК України для накладання арешту на майно, а саме доведено, що об`єкт нерухомості за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський 50, є предметом кримінального правопорушення та незастосування такого заходу забезпечення може призвести до відчуження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 170, 172, 309, 369-372, 395 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000007, зареєстрованому в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань 19.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України- задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме (приміщення магазину у будівлі літ.А-3: у підвалі приміщення №2 позиції 1-21, на першому поверсі приміщення №1 позиції 1-9 загальною площею 788,6 метрів квадратних, ганок а; приямки а1, а2, В, Г, Д навіси (тимчасові).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1