АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1040/17 Справа № 189/218/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши 25 травня 2017 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальні провадження № 0000081 та № 0000376 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Орестопіль, Покровського району Дніпропетровської області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України.

В апеляції :

Прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації та доведеності дій обвинуваченого, просить вироку суду змінити в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить вважати засудженим ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що ОСОБА_8 при призначенні покарання застосовано невірний принцип складання покарань при сукупності злочинів, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , , визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 289 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

- за ч.1 ст.289 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання, з встановленням йому іспитовий строк один рік та на підставі ч.1 п. 1, 2, ч. 2 п. 2 ст. 76 КК України покладені на нього відповідні обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати по справі за оплату проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 703 (сімсот три) гривень 68 копійок.

Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.

Цим вироком ОСОБА_8 , визнано винним за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

15.09.2016 р. близько 14.30 години, ОСОБА_8 , знаходячись в кабінеті головного енергетика ОСОБА_9 , що знаходиться в приміщенні електроцеху, розташованого на території ТОВ «Дібрівське», за адресою: вул. Піонерська 6, с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, де на той час працював електромонтером, скориставшись тим, що ОСОБА_9 у ящику дерев`яного столу залишив належні йому грошові кошти, по раптово виниклому умислу направленому на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, навмисно, таємно, із вказаного ящика, здійснив крадіжку грошових коштів в розмірі 460 гривень належних ОСОБА_9 , після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденими коштами розпорядився на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 26.06.2016 р. близько 02.00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля кафе «Оазіс», що розташоване в с. Великомихайлівка вул. Шевченка 8, Покровського району Дніпропетровської області, по раптово виниклому умислу направленому на незаконне заволодіння транспортним засобом, переконавшись в тому, що його дії будуть не помічені іншим особам, з прилеглої території, що розташована біля вище вказаного кафе умисно, таємно, незаконно заволодів скутером марки «Yamaha Axis» без державного номеру, НОМЕР_1 , 2008 року випуску, належного ОСОБА_10 , вартістю 10600 грн. 13 коп., після чого із скутером з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись на власний розсуд.

Заслухавши учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, на чому ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_8 не наполягали.

Оскільки суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження у порядку положень ч.3 ст. 349 КПК України, та висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 289 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи в апеляції прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є слушними і такими що знайшли своє підтвердження.

Відповідно до ст. 70 КК України, при сукупності злочинів, суд призначивши остаточне покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, при визначенні ОСОБА_8 , покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, визначив шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, і призначив остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 місяця позбавлення, тоді як більш суворе визначив у розмірі 3 роки позбавлення волі.

Таким чином, суд допустив помилку у призначенні розміру остаточного покарання на підставі визначеного ним способу шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, що є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, виходячи з вищенаведеного колегія суддів, вважає що суд обґрунтовано і правильно визначив спосіб складання покарань, однак допустив помилку при підрахунку і визначенню остаточного розміру покарання, а тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання необхідно змінити шляхом зменшення остаточного розміру покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року, щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 , засудженим:

-за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

-за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття покарання, встановивши йому іспитовий строк 1 ( один) рік.

Згідно ч.1 п. 1, 2, ч. 2 п. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання ним копії ухвали.
Судді:

_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4