Ухвала
іменем україни

02 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002775 від 24 липня 2015 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

міста Маріуполь Донецької області,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 185 ч. 3 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 03 серпня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі захисник просить вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 змінити, застосувавши до нього ст.ст. 75,76 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням на 3 роки. Вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Вважає необґрунтованим рішення апеляційного суду про те, що виправлення ОСОБА_5 неможливе без його ізоляції від суспільства та таким, що прийняте без урахування усіх обставин справи.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_8 вказує на безпідставність її доводів, у зв`язку із чим просить вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та на нього покладено відповідні обов`язки.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_5 зараховано у строк відбуття покарання період його перебування під вартою з 26 серпня 2015 року по 15 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_5 залишено до набрання вироком законної сили.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 20 березня 2015 року у вечірній час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом з ОСОБА_9 , засудженим вироком Жовтневого суду м. Маріуполя від 18 серпня 2015 року за ст. 185 ч. 3 КК України, зайшли до під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_2 , де вони проживають у кв. АДРЕСА_3 , проходили повз саморобну прибудову, розташовану у ніші під сходами, що ведуть на 2-й поверх, обладнану дверима з навісним замком. ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклого злочинного наміру запропонував ОСОБА_9 здійснити крадіжку з вищевказаної прибудови, на що останній відповів згодою. Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені для доведення свого спільного злочинного наміру до кінця, направились до місця їх спільного проживання, де ОСОБА_5 взяв металевий лом, після чого обидва повернулись до зазначеної прибудови, де ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_9 зламав ломом навісний замок на дверях прибудови, після чого вони проникли до приміщення вказаної прибудови, звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_11 на загальну суму 698 гривень 50 копійок. Після цього з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на зазначену суму.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 03 серпня 2016 року зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_5 призначено за ст. 185 ч. 3 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Зі вступної частини вироку суду першої інстанції виключено посилання на судимості ОСОБА_5 та на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано йому у строк відбуття покарання період його перебування під вартою з 26 серпня 2015 року по 15 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про заперечення проти касаційної скарги та законність і обґрунтованість вироку апеляційного суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ст. 185 ч. 3 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не спростовують висновки апеляційного суду щодо призначеного ОСОБА_5 покарання.

При призначені ОСОБА_5 покарання апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання, та конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, апеляційний суд врахував, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який відповідно до вимог ст. 89 КК України не має судимості та за місцем проживання характеризується посередньо. Вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння визнано обставиною, що обтяжує покарання. Крім того, апеляційний суд зазначив, що підтвердження офіційного працевлаштування ОСОБА_5 в матеріалах кримінального провадження відсутнє, а довідка від 22.04.2016 року Маріупольського міського центру зайнятості підтверджує лише факт направлення його для працевлаштування, у зв`язку із чим не погодився із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 дійсно працевлаштований.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, погодившись із доводами апеляційної скарги прокурора, та навів у вироку переконливі мотиви цього, зазначивши, що виправлення засудженого без ізоляції від суспільства неможливе, а покарання у виді позбавлення волі, яке йому необхідно відбувати реально буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, апеляційний суд призначив ОСОБА_5 покарання за ст. 185 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції зазначеної частини цієї статті. З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.

Отже, покарання засудженому ОСОБА_5 призначено апеляційним судом відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 ч.ч. 1, 2 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги та зміни вироку апеляційного суду з підстав, зазначених у касаційній скарзі, не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Апеляційного суду Донецької області від 03 серпня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3