У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 161/4573/17

Провадження № 1-кс/161/2266/17

21 березня 2017 року м. Луцьк

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , захисника особи, яка є власником майна ОСОБА_3 , старшого слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна гр. ОСОБА_5 , а саме: паспорта громадянина України серї НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та мобільний телефон марки «Самсунг» моделі Е 1232 імей1: НОМЕР_2 , іме2: НОМЕР_3 з сім-карткою «Водафон», що вилучений 19.03.2017 в ході обшуку затриманої особи, в порядку ст. 208.

Клопотання мотивує тим, що у провадженні СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені 19.03.2017 до ЄРДР за №0001255, за попередньою правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 186 КК України.

О 02 год. 50 хв. 18.03.2017 гр. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та складено відповідний протокол, де було здійснено обшук затриманої особи, в ході чого у останнього було виявлено та вилучено наступні речі та предмети: мобільний телефон «Самсунг» та паспорт громадянина України, в зв`язку з тим, що вказаний документ та мобільний телефон відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КК України, тому 21.03.2017 звернувся з даним клопотанням до суду.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку слідчого, захисника особи, яка є власником майна, яка заперечила в задоволенні клопотання, зазначивши, що паспорт громадянина України та мобільний телефон не були знаряддям інкримінованого кримінального правопорушення, тому оскільки відсутні підстави, визначені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, приходжу до висновку, що в клопотанні про арешт майна слід відмовити.

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

Згідно з ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно з ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Зважаючи, що стороною кримінального провадження не доведено наявність підстав для накладення арешту майна гр. ОСОБА_5 , а саме: паспорта громадянина України серї НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та мобільний телефон марки «Самсунг» моделі Е 1232 імей1: НОМЕР_2 , іме2: НОМЕР_3 з сім-карткою «Водафон», оскільки не наведено, що вказаний документ та мобільний телефон відповідають критеріям, визначеним ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, того, що саме накладення арешту є необхідним для їх збереження, а також що накладення арешту є найбільш доцільною слідчою дією у даному випадку, а тому у клопотанні про арешт майна слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна, вилученого 19.03.2017 в ході обшуку затриманої особи, в порядку ст. 208.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1