Справа №472/101/17 06.02.2017

Провадження № 11-сс/784/60/17 Категорія запобіжний захід
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої-судді ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9
підозрюваний ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2017 року до підозрюваного
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степове Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з професійно - технічною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, не працюючого, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , не судимого; -
- застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту - з забороною цілодобово залишати житло на АДРЕСА_1 , строком на 20 діб до 16 лютого 2017 року включно.
Відповідно до ст. 194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_7 покладені обов`язки:
- не відлучатися зі свого зареєстрованого місця проживання на АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- носити електронний засіб контролю.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 15 діб.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а саме визнання недоведеними: ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та те, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам.
Твердить, що судом не враховано:
що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 6 років позбавлення волі; є мешканцем іншого району, де проводиться досудове розслідування, що не дасть можливості здійснювати належний контроль за ним, і вважає, що це підтверджує наявність ризику переховуватися від органу досудового розслідування та суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України;
що ОСОБА_7 знає місця проживання свідків та потерпілих та може вплинути на них тим, що змусить змінити показання; що на даний час перевіряється його причетність до вчинення більше, як 10 злочинів передбачених ч. 3 ст. 185 КК України на території Березанського та Веселинівського районів Миколаївської області, і вважає, що це підтверджує наявність передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому та інших аналогічних кримінальних провадженням;
що за наявності вагомих доказів про вчинення підозрюваним вказаного злочину, тяжкості покарання, віку та стану здоров`я підозрюваного є достатньо підстав вважати, що обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не забезпечить належної поведінки підозрюваного щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків та не дасть можливості запобігти вище зазначеними ризикам.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
За клопотанням слідчого Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_11 , погодженого з прокурором Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України злочину ОСОБА_7 , останній підозрюється в тому, що:
в ніч на 27 січня 2017 року ОСОБА_7 , вступивши в злочинну змову з мешканцями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з метою вчинення крадіжки худоби, на автомобілі приїхали в с. Широколанівка Веселинівського району.. Діючи умисно, переслідуючи ціль незаконного збагачення, розподілили ролі між собою, а саме: ОСОБА_7 залишився біля автомобіля на відстані, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_14 пройшли на територію домоволодіння ОСОБА_10 на АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_13 залишилася біля входу в сарай, аби у випадку появи сторонніх осіб попередити ОСОБА_12 , а останній шляхом відчинення дверей проник всередину приміщення сараю, звідки по черзі вивів корову віком 3 роки вагою 300 кг. вартістю 8 000 грн. та коня віком 14 років вагою 500 кг. вартістю 12 000 грн. Після вчинення крадіжки худоби ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 з місця події зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 20 000 грн.
Суд прийшов до висновку:
що прокурор в судовому засіданні довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
що прокурором доведено наявність передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, що підозрюваний може вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення з корисливих мотивів, тому що він ніде не працює та не має постійного джерела прибутку;
але прокурор в судовому засіданні не довів наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, - що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих по цьому ж та у інших аналогічних кримінальних провадженнях. При цьому слідчий суддя вказав, що під час розгляду клопотання прокурором не доведено твердження та не надано доказів того, що ОСОБА_7 знає місця проживання свідків та потерпілих та може вплинути на них тим, що змусить змінити показання; що прокурором не надано суду будь-яких даних про те, що зареєстровані інші кримінальні провадження та встановлено потерпілих і свідків по цим іншим кримінальним провадженням. Крім того, суд врахував, що за епізодом крадіжки від 27 січня 2017 року підозрюваний свою вину визнає повністю, а тому не має підстав вважати, що він може впливати на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, змушуючи їх змінити показання; і що сама тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , не вказує на наявність ризику переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а інших даних прокурор суду не надав, до того ж підозрюваний має постійне місце проживання.
Застосовуючи до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрюваного передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, слідчий суддя відповідно до положень ст. ст. 176 - 178, ст. 181 ч. 2, ст. 194 ч. 4 КПК України врахував, що підозрюваний має постійне місце проживання, де проживає зі співмешканкою ОСОБА_13 та матір`ю ОСОБА_15 (1937 року народження), за місцем проживання характеризується позитивно, скарг та заяв до Степівської сільської ради Миколаївського району не надходило, судимостей не має, скарг та заяв від потерпілих та свідків не надходило, йому було повідомлено про підозру у вчиненні одного епізоду крадіжки худоби 27 січня 2017 року, вину у вчиненні цього злочину визнає повністю, будь-яких даних про наявність інших кримінальних проваджень або оголошення про підозру по іншим епізодам крадіжок прокурором суду не надано; що проживання ОСОБА_7 в іншому районі, а не в тому, де здійснюється досудове розслідування, не може розцінюватися, що підозрюваний буде переховуватися від органу досудового розслідування; і прийшов до висновку, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим судом ризикам.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Аналогічним доводам, викладеним прокурором ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя дав належну оцінку і прийшов до висновку про неможливість такого.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Висновки суду про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 та наявність ризику вчинити інші аналогічні злочини апелянтом не оскаржуються, а тому в цій частині судове рішення у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядається.
Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Є вірним висновок слідчого судді про не доведеність прокурором під час розгляду клопотання наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, - що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж та у інших аналогічних кримінальних провадженнях.
Голослівними та неприйнятними є апеляційні доводи прокурора в цій частині.
Так, обізнаність ОСОБА_7 про місце проживання свідків та потерпілих не свідчить про те, що він може вплинути на них тим, що змусить змінити показання. А тим більш за умови, що за епізодом крадіжки від 27 січня 2017 року свою вину він визнав повністю.
Що стосується апеляційних доводів прокурора про перевірку причетності ОСОБА_7 до вчинення більш як 10 передбачених ч. 3 ст. 185 КК України злочинів на території Березанського та Веселинівського району Миколаївської області, то прокурором під час розгляду клопотання слідчого суду першої інстанції не надано будь-яких даних про те, що зареєстровані інші кримінальні провадження та встановлено потерпілих і свідків по цим іншим кримінальним провадженням, і що ОСОБА_7 повідомлені інші підозри.
Крім того, сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , не свідчить про наявність ризику переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Про це також неодноразово наголошувалося ЄСПЛ у своїх рішення, в тому числі і проти України.
Також, слідчий суддя вірно вказав, що підозрюваний має постійне місце проживання.
Окрім того, не ґрунтуються на законі і твердження апелянта про наявність ризику переховуватися від органу досудового розслідування та суду з урахуванням того, що підозрюваний ОСОБА_7 є мешканцем іншого району, де проводиться досудове розслідування, оскільки діючий КПК України таких обмежень не містить. Слідчий суддя вірно вказав, що проживання ОСОБА_7 в іншому районі, а не в тому, де здійснюється досудове розслідування, не може розцінюватися, що підозрюваний буде переховуватися від органу досудового розслідування.
З урахуванням наявності у підозрюваного постійного місця проживання, за яким він проживає із співмешканкою ОСОБА_13 та матір`ю ОСОБА_15 (1937 року народження), за місцем проживання характеризується позитивно, судимостей не має, скарг та заяв від потерпілих та свідків не надходило, підозрюється у вчиненні одного епізоду крадіжки, вину у вчиненні якого визнає повністю; суду прокурором не надано даних про наявність інших кримінальних проваджень або оголошення йому про підозру по іншим епізодам крадіжок; відсутності підстав розцінювати проживання ОСОБА_7 в іншому районі, а не в тому, де здійснюється досудове розслідування, не може, як доказ, що підозрюваний буде переховуватися від органу досудового розслідування; слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленому судом ризику.
Апелянтом (прокурором) не наведено переконливих доводів щодо наявності передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а також того, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою (у даному випадку цілодобового домашнього арешту) не забезпечить належної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків та не дасть можливості запобігти встановленому судом ризику.
Надані прокурором ОСОБА_8 матеріали на впливають на суть прийнятого апеляційним судом рішення, оскільки ці матеріали суду першої інстанції не надавалися і ними клопотання слідчого не обґрунтовувалося.
Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя дотримався вимог ст. ст. 176 - 178, 194 КПК України щодо оцінки всіх обставин кримінального провадження в сукупності при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 .
З огляду на зазначене, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою і відсутні підстави для її скасування, про що просить апелянт.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Залишити без змін ухвалу слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2017 року про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням передбачених ст. 194 КПК України обов`язків строком на 20 діб, до 16 лютого 2017 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча:

Судді: