Єдиний унікальний номер 236/3165/16-к
Номер провадження 11-кп/775/277/2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмут

в складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула в відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Красний Лиман Донецької області, громадянку України, українку, з середньою освітою, маючу малолітню дитину, не працюючу, не заміжню, раніше судиму 12.10.2016р. Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст.309 Кримінального кодексу України, яка проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною та призначено покарання за ст..317 ч.1 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки. На підставі ст..71 КК України за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, якщо протягом 2 років іспитового строку вона не скоїть нового кримінального правопорушення, з самостійним виконанням вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.10.2016 року у вигляді штрафу на користь держави в сумі 850 грн. -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченою ОСОБА_6 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ст. 317 ч.1 КК України, за наступних обставин.

28 жовтня 2016 року близько 13 години 40 хвилин ОСОБА_6 , за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15.02.1995 року,Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» № 64/25 ВР від 15.02.1995 року, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, будучи особою, яка періодично вживає наркотичні засоби, в силу чого, знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України, а так само про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, діючи умисно, не переслідуючи корисливого мотиву, з метою створення сприятливих умов для незаконного вживання наркотичних засобів надала приміщення зальної кімнати за вказаною вище адресою для незаконного вживання громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наркотичного засобу опію ацетильованого. В свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_10 скористалися наданим обвинуваченою приміщенням, використовуючи 2 одноразових пластмасових медичних шприца, проградуйованих на 5 мл., та вжили шляхом ін`єкції наркотичний засіб опій ацетильований, обіг якого заборонено. Після вживання наркотичного засобу пластмасові медичні шприци, проградуйовані по 5 мл. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 викинули у стаціонарну опалювальну піч за вищевказаною адресою.

Також, у вказаний час ОСОБА_6 , використовуючи одноразовий пластмасовий медичний шприц, проградуйований на 2 мл., вжила шляхом ін`єкції наркотичний засіб опій ацетильований, обіг якого заборонено. Після вживання наркотичного засобу медичний шприц обвинувачена поклала на тумбу в кімнаті будинку за вищевказаною адресою.

Таким чином, ОСОБА_6 , надавши приміщення за адресою : АДРЕСА_1 , забезпечила можливість для вживання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Того ж дня, 28 жовтня 2016 року, в період часу з 14 години 52 хвилин до 15 години 20 хвилин, працівниками поліції проведено обшук будинку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою : АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено одноразовий пластмасовий медичний шприц, проградуйований на 2 мл., за допомогою якого обвинувачена вжила наркотичний засіб.

Згідно довідки медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 28.10.2016р. № 1899 у ОСОБА_9 встановлено стан наркотичного сп`яніння.

Згідно довідки медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 28.10.2016р. № 1900 у ОСОБА_8 встановлено стан наркотичного сп`яніння.

Згідно довідки медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 28.10.2016р. № 1902 у ОСОБА_6 встановлено стан наркотичного сп`яніння.

У апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, апелянт прохає постановити новий вирок і призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі..

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинувачену та захисника, які прохали залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення апелянтом не оскаржуються.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка має задовільну суспільну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважалась такою, що не має судимості за умисний злочин, оскільки вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.10.2016 року на момент вчинення нового злочину законної сили не набрав; як обставину, що пом`якшує покарання визнання вини та щире каяття і призначив покарання в межах мінімального строку покарання, передбаченого кримінальним законом із застосуванням вимог ст..75 КК України. Факт перебування на відповідному обліку у нарколога не може бути перешкодою для застосування ст..75 КК України.

Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає правомірним застосування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 вимог ст.ст. 75, 76 КК України, приймає до уваги процесуальну і соціальну поведінку ОСОБА_6 після винесення оскаржуваного судового рішення, а саме: в умовах складної політичної і економічної ситуації в регіоні вона своєчасно оплатила штраф, який їй був призначений вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.10.2016 року.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і таку правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: