Справа № 755/7434/16-к
В И Р О К
іменем України
"06" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю сторін кримінального провадження:

прокурів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001213 від 26 січня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Хмільник, Вінницької обл., громадянина України, з повною середньою освітою, ФОП, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_10 24.01.2015, приблизно о 14 годині 30 хвилин, перебував на громадських слуханнях з приводу проведення забудови по АДРЕСА_3 , які відбувалися у приміщенні актової зали Київського університету туризму, економіки і права за адресою: АДРЕСА_3 . У цей самий час, у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх намірів і дій, при цьому, свідомо допускаючи їх наслідки та маючи на меті їх настання, з мотивів раптово-виниклого особистого неприязного відношення до ОСОБА_7 , наніс останній один удар кулаком своєї правої руки в область обличчя, від чого ОСОБА_7 втратила рівновагу, чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку СМЕ № 2275/е від 25.11.2015 - 12.01.2016, при проведенні судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вивченні медичної документації на її ім`я виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом, характерні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, за давністю може відповідати вказаному терміну та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 пояснив суду, що вину не визнає в повному обсязі, а обвинувачення висунуте йому є надуманим. Та показав, що 24.01.2015 о 14 год. 00 хв. він перебував на громадських слуханнях. Там перебувала група активістів, які були ніби-то проти забудовника, на меті у них було зірвати слухання. Один з активістів, ОСОБА_11 , перевіряв у всіх паспорти для того, щоб перевірити хто з присутніх прописаний в будинку, а хто ні. У нього він також паспорт перевірив. Коли почались виступи, активісти які були проти забудови, оточили мікрофон та не давали нікому іншому шансу виступити. Коли з їх сторони виступило приблизно п`ять осіб, до мікрофону підійшов і він. Підійшовши до мікрофону він стояв збоку і чекав поки закінчить свій виступ громадянка ОСОБА_12 . Коли вона закінчила свій виступ, він підійшов до мікрофону і попросив дозволу сказати слово. У відповідь на це він почув образи від активістів. Потерпіла ОСОБА_7 почала вимагати у нього паспорт. На запит потерпілої він дістав свій паспорт. Зажавши в правому кулаці паспорт в твердій обкладинці, він показав його потерпілій. В цей час потерпіла стояла перед ним, ОСОБА_13 стояв з правого боку від нього, також збоку стояла ОСОБА_12 , позаду нього було сцена. Після того як він протягнув паспорт потерпілій, отримав удар від потерпілої правою рукою в обличчя. Від цього удару він відсахнувся та, так як позаду була сцена, він трохи не втримався на ногах, а рука в нього в цей час піднялася до верху. Ціїю ж рукою, бачачи що потерпіла йому може нанести повторний удар він просто відштовхнув її від себе. Прямого удару не було, і він взагалі не впевнений що попав їй саме в область голови. Після чого ОСОБА_13 вже наніс йому прямі удари.

Вказані показання обвинуваченого щодо часу та місця, де відбувалися події, суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, щодо показань в частині перебігу подій, які мали місце, у тому числі наявності, або ж відсутності у нього умислу на спричинення тілесного ушкодження, підстави та способу його вчинення, то суд вважає за необхідне надати їм оцінку після аналізу усіх доказів у провадженні в сукупності.

Зокрема, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_7 надала суду показання в яких підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його часу, місця, способу вчинення та зокрема зазначила, що 24.01.2015 о 14 год. 00 хв. вона перебувала на громадських слуханнях з приводу проведення забудови по АДРЕСА_3 , яке проходило за адресою м. Київ, вул. Жмаченка, 26. Коли настала її черга говорити, ОСОБА_14 підійшов до неї та вихватив в неї з рук мікрофон. Люди які стояли з нею поруч попросили його повернути мікрофон та стати в чергу. А вона, в свою чергу, попросила ОСОБА_10 показати свій паспорт, для того щоб пересвідчитися в тому що він дійсно зареєстрований по АДРЕСА_4 та має право перебувати на слуханнях. На що отримала в свою адресу погрози. Після цього він дістав свого паспорта та декілька разів підніс його в притул до її обличчя. Коли вона зрозуміла що зараз він їй знову в притул до обличчя піднесе свого паспорта, то відвела його руку від свого обличчя, точніше зупинила її. Після чого отримала удар в обличчя від ОСОБА_10 . Після чого їй допомогли вийти з залу та в подальшому було надано перша медичну допомогу й викликано швидку медичну допомогу.

При цьому потерпіла переконливо зауважила, що їй дійсно були нанесені травми вказані у висновку судово-медичної експертизи № 2275/е від 25.11.2015-12.01.2016, як-то (дані висновку): закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку.

Вказані показання потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце, спосіб вчинення даного кримінального правопорушення та механізм нанесення тілесного ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_13 , зазначив суду, що 24.01.2015 о 14 год. 00 хв. він перебував на громадських слуханнях з приводу проведення забудови по АДРЕСА_3 , яке проходило за адресою АДРЕСА_3 . Слухання відбувались з приводу забудови частину парку «Перемога» висотними будинками. Частина присутніх була за забудову, частина проти. Після проведеної представниками забудовника презентації, кожен міг виловити свою думку, в зв`язку з чим присутні вишикувались в чергу та по черзі почали виступати. Всього в залі знаходилось близько сотні осіб. Безпосередньо перед ним в черзі стояла потерпіла ОСОБА_7 , а ОСОБА_10 в якийсь момент почав виривати в неї мікрофон та намагатися виступити поза чергою. При цьому йому деякі присутні , зокрема і ОСОБА_7 , зазначили що є черга та щоб він її дотримувався, та взагалі потерпіла зазначила, що мають виступати лише місцеві мешканці, та попросила ОСОБА_10 показати паспорт, на підтвердження його реєстрації. На що останній відреагував дуже агресивно, різкими рухами він дістав паспорт та просунув їй впритул до обличчя. Вона відвела його руку від свого обличчя, після чого ОСОБА_10 наніс удар ОСОБА_7 в голову. Він, в свою чергу, намагався перешкодити цьому удару, але не встиг. Після цього потерпілій стало зле, їй було викликано швидку медичну допомогу.

Крім того, будучи допитаними у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , кожна окремо підтвердили, зокрема, час та місце вчинення кримінального правопорушення що зазначений в обвинувальному акті. При цьому зазначивши, що ОСОБА_10 без черги пройшов до мікрофону. На прохання ОСОБА_7 показати паспорт почав висловлювати образи в її адресу та в притул до обличчя різкими рухами почав протягувати свій паспорт. Після чого ОСОБА_7 спробувала захиститись та відвести його руку від свого обличчя, а ОСОБА_10 у відповідь на це вдарив її в обличчя. Вони чітко бачили удар ОСОБА_10 по обличчю ОСОБА_7 , а саме нижньою частиною долоні правої руки він наніс удар в праву верхню ділянку лоба потерпілої. Після цього потерпіла похилилась, їй стало зле, потім було викликано швидку медичну допомогу. На лобі у правій верхній частині у потерпілої була велика гуля та ссадина.

Також, свідок ОСОБА_16 будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, підтвердив час та місце вчинення кримінального правопорушення, що вказані в обвинувальному акті, та зазначив що його дружина ОСОБА_7 стояла в черзі до мікрофону для виступу. ОСОБА_10 вихватив міркофон перед тим як вона мала виступати. Після чого відбувся конфлікт, що саме говорили він не чув, бачив лише що ОСОБА_10 протягнув паспорт в притул до обличчя ОСОБА_7 , та вдарив її рукою в обличчя. Після цього її голова відхилилась назад, що було в наступні декілька хвилин він не бачив, оскільки почав спускатися до дружини вниз до сцени. Коли спустився дружини вже там не було, її вивели до вестибюлю де надавали медичну допомогу. На лобі у дружини була велика гуля, їй надавали медичну допомогу. Будучи в вестибюлю вона втратила свідомість, та їй було викликано швидку медичну допомогу. На цей час ОСОБА_7 постійно відчуває головні болі, в неї постійно піднімається тиск, вона дуже морально схвильована, приймає дуже велику кількість ліків.

Вказані показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце, спосіб вчинення даного кримінального правопорушення та механізм нанесення тілесного ушкодження.

Серед іншого, будучи допитаними у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 показали, що 24.01.2015 о 14 год. 00 хв. вони перебували на громадських слуханнях з приводу проведення забудови по АДРЕСА_3 , яке проходило за адресою АДРЕСА_3 . Слухання відбувались з приводу забудови частину парку «Перемога» висотними будинками. Крім того, зазначили, що самого моменту удару та конфлікту як такого не бачили, а були свідками лише того що відбувалося після конфлікту уже поза межами залу у вестибюлі.

Аналізуючи зміст показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 суд визнає їх допустимими, оскільки вони отриманні у порядку встановленому КПК України, однак вважає належними лише в частині часу та місця скоєння кримінального правопорушення, однак вважає неналежними в іншій частині оскільки вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, не забезпечують виконання завдань кримінального провадження (встановлення винних осіб в нанесені тілесних ушкоджень особі), а тому не можуть бути прийняті судом, як належні.

Крім того, свідок ОСОБА_20 будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, зазначила суду, що 24.01.2015 о 14 год. 00 хв. вона перебувала на громадських слуханнях що проходили за адресою АДРЕСА_3 . та була свідком того, як ОСОБА_21 почала вимагати у її чоловіка ОСОБА_10 його паспорт. Після того як він пред`явив їй свій паспорт, потерпіла почала протягувати до нього руки. Він ОСОБА_7 , лише відштовхнув, але будь-яких ударів не наносив. Після цього вона бачила як ОСОБА_7 надавали першу медичну допомогу, а її чоловіка забрала швидка. Свого чоловіка ОСОБА_10 охарактеризувала як спокійну та неконфліктну людину.

Тож суд, аналізуючи зміст показань свідка ОСОБА_20 визнає їх допустимими, оскільки вони отриманні у порядку встановленому КПК України, однак вважає належними лише в частині часу та місця даного кримінального правопорушення та в частині характеристики обвинуваченого ОСОБА_10 як особистості, в іншій частині, зокрема у механізмі нанесенні ушкоджень потерпілій, покази даного свідка спростовуються показаннями потерпілої, інших свідків, та дослідженими письмовими доказами, а тому не можуть бути прийняті судом, як належні.

Також, свідок ОСОБА_22 , будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, зазначила суду, що 24.01.2015 о 14 год. 00 хв. вона перебувала на громадських слуханнях з приводу проведення забудови по АДРЕСА_3 , яке проходило за адресою АДРЕСА_3 . Щодо самого конфлікту то остання зазначила, що на прохання ОСОБА_7 пред`явити паспорт ОСОБА_10 ввічливо пред`явив свого паспорта та всім його показав. Після цього потерпіла вдарила ОСОБА_10 по обличчю. На що він обурився та просто відштовхнув її від себе лодонями в плечі.

Суд, аналізуючи зміст показань свідка ОСОБА_22 визнає їх допустимими, оскільки вони отриманні у порядку встановленому КПК України, однак вважає належними лише в частині часу та місця даного кримінального правопорушення, в іншій частині, покази даного свідка спростовуються показаннями потерпілої, інших свідків, та дослідженими письмовими доказами, а тому не можуть бути прийняті судом, як належні.

В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством встановлено наступне.
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.01.2015 з якого слідує, що гр. ОСОБА_7 , звернулася до Дніпровського РУ ГУ МВС України в М. Києві з заявою про вчинене кримінальне правопорушення. Зокрема, у даному протоколі зафіксовано що ОСОБА_7 вказує що 24.01.2015 о 14 год. 30 хв. по вул. Жмаченка, 28 невідомий чоловік наніс їй тілесні ушкодження. (а.п. 195 том № І).

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 234, 237, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Переглянуто в судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України цифровий відео та фото запис. Зокрема, при відтворенні файлу компакт диск типу СD-R фірми «АNB» серійний номер КРБ80М-80685, на поверхні якого знаходиться надпис: «Відеозапис події 24.01.2015 р., Доказ по справі 0001213 ОСОБА_7 », який виконаний маркером чорного кольору, встановлено, що під час запуску вказаного диску, на робочому столі комп`ютера з`являється вікно автозапуску відкриття компакт диску. Під час відкриття вказаного компакт диску встановлено, що на ньому знаходяться чотири файли: 1) відео файл «1. Інцидент 24.01.2015», об`ємом 43 245 Кб; 2) відео файл «2. Потерпіла Сергієнко», об`ємом 21 159 Кб; 3) відео файл «3. Брехня Горхівського», об`ємом 16 651 Кб; 4) електронна фотографія «Побої», об`ємом 144 Кб;
Під час запуску відео файлу «1. Інцидент 24.01.2015», встановлено, що на ньому знаходиться відеозапис який триває 1 хвилину 02 секунди.
На 38й секунді вказаного відеозапису, зображено як ОСОБА_10 , під час перебування на громадських слуханнях в приміщенні актової зали КУТЕП, по вул. Г. Жмаченка 26 в м. Києві, наносить один удар кулаком своєї правої руки в область обличчя потерпілої ОСОБА_7 .
Під час запуску відео файлу «2. Потерпіла ОСОБА_23 » встановлено, що на ньому знаходиться відеозапис який триває 30 секунд. Протягом перегляду даного відеозапису було встановлено, що на ньому зображено, як потерпіла ОСОБА_7 демонструє крововилив в області лобової ділянки обличчя, який з`явився внаслідок удару від ОСОБА_10 .
Під час запуску відео файлу «3. Брехня Горохівського» встановлено, що на ньому знаходиться відеозапис який триває 24 секунд. Протягом перегляду відеозапису, вбачається ОСОБА_10 , який повідомляє обставини конфлікту.
Під час запуску електронної фотографії «Побої» встановлено, що на ньому знаходиться фотознімок обличчя потерпілої ОСОБА_7 . Під час перегляду даного фотознімку встановлено, що на ньому зображено, як потерпіла ОСОБА_24 демонструє крововилив в області лобової ділянки обличчя, який з`явився внаслідок удару від ОСОБА_10 .
Таким чином даний доказ підтверджує факт існування та перебігу самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші обставини вчинення, дані про розташування учасників події в період її настання, та певні її наслідки.

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 228, 231, 240 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Переглянутими в судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України даними цифрового відео та фото запису - компакт диск типуСD-R фірми «АNB» серійний номер КРБ80М-80685, при відтворенні якого зокрема, встановлено, що під час запуску вказаного диску, на робочому столі комп`ютера з`являється вікно автозапуску відкриття компакт диску. Під час відкриття вказаного компакт диску встановлено, що на ньому знаходяться один відео файл «111.», об`ємом 18,7 Мб;
Під час запуску відео файлу «111» встановлено, що на ньому знаходиться відеозапис який триває 1 хвилин 15 секунд. Протягом перегляду відеозапису, на 31-й секунді вказаного відеозапису, зображено як ОСОБА_10 , під час перебування на громадських слуханнях в приміщенні актової зали КУТЕП, по вул. Г. Жмаченка 26 в м. Києві, наносить один удар кулаком своєї правої руки в область обличчя потерпілої ОСОБА_7 .
Таким чином даний доказ підтверджує існування та перебігу самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші обставини вчинення, дані про розташування учасників події в період її настання, та певні її наслідки.

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 228, 231, 240 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

При цьому, з досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експерта, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено наступне.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2275/е від 25.11.2015 12.01.2016 слідує, що дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , 1955р.н., свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 24.01.2015 о 14.35, у неї мало місце тілесне ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку. Необхідно загострити увагу на наступному: п. 1.2 „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою Безпеки України (далі по тексту «Правила») надано вичерпне визначення терміну ушкодження - «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних»; п. 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів».
Відновлення анатомічної цілісності травмованої ділянки та початок відновлення порушеної функції будь-якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, виявлене тілесне ушкодження, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно п. п. 2.3.3. та 4.6. Правил; у п. 2.3. Правил визначено таке: Легке тілесне ушкодження: -2.3.3. Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день) .
Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчить про те, що воно утворилось від травматичної дії тупого предмету, характерні властивості якого в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати вказаному терміну. З`ясування обставин спричинення тілесних ушкоджень є виключно компетенцію судово-слідчих органів.
Дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , 1955 р.н., свідчать про те, що на момент звернення за медичною допомогою, їй був встановлений наступний діагноз Забій м`яких тканин лобної ділянки, який достатнім обсягом об`єктивних клінічних даних не підтверджені (відсутність опису стану м`яких тканин зазначеної ділянки, обсяг якого (опису) надавав би можливість судити про характер змін, які були виявлені лікарями під час надання медичної допомоги).Тому, відповідно п. 4.6 Правил, слід утриматися від судово-медичної оцінки встановлених діагнозів.
Діагнози, які були встановлені ОСОБА_7 під час її звернення за медичною допомогою після подій 24.01.2015 Гіпертонічна хвороба-2, кризовий перебіг. Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопаія-2, прогресуючий перебіг з когнітивним зниженням, вестибуло- атактичними порушеннями, лівобічною пірамідною недостатністю, церебрастенічним синдромом є відображенням перебігу хронічних соматичних захворювань, тобто для їх розвитку необхідний тривалий період часу. З огляду на вищевикладене, вказані діагнози взагалі не підлягають судово-медичній оцінці ступеня тяжкості. Відсутність даних про забір крові та сечі у ОСОБА_7 , 1955р.н., для токсикологічного дослідження, з метою виявлення наявності та концентрації спиртів, не дозволяє дати відповідь на дане питання) (а.с. 201 - 2016 том № І).

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак останніми такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, зазначений висновок суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки останній містить в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Тобто, цей доказ, як належний та допустимий, підтверджує безпосередньо факт отримання потерпілою легких тілесних ушкоджень.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України , кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом . Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тож, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідка ОСОБА_25 яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено. В свою чергу, стороною захисту було заявлено клопотання про відмову від допиту свідка ОСОБА_26 яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи та докази в частині перебігу подій, а саме що обвинувачений не наносив потерпілій удари, а лише відштовхнув її від себе, беручи до уваги показання свідків, характер та спосіб вчинення злочину, за своєю суттю в цій частині сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При цьому, суд в черговий раз наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України оскільки він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 відповідно до 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_10 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше не судимий, одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 125 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_10 (а.п. 46-50 том № І) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином) суд виходить з наступного.

Цивільний позивач та її представник, у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили суду, що матеріальна шкода складається із витрат понесених потерпілою на лікування, моральна ж шкода полягає у пережитих нею стражданнях після вказаних подій, та з урахуванням тривалої втрати працездатності.
У судовому засіданні цивільний відповідач та його захисник заявлений цивільний позов не визнали, та зауважили, що будь-яких неправомірних дій відносно потерпілої обвинувачений не вчиняв, а відтак, відсутні підстави для відшкодування бідь-якої шкоди.
Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Так, у даному випадку, судом визнано доведеним, що в наслідок дій обвинуваченого потерпілій було завдано легке тілесне ушкодження, яке призвело до розладу здоров`я та вартісного лікування.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тож, суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним наявність матеріальної шкоди у цивільного позивача у вигляді фактично понесених витрат останньою на призначене їй лікування у загальному розмірі, з урахуванням наданих доказів, 2202,55 грн.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілої/цивільного позивача моральну шкоду у розмірі - 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В частині цивільного позову про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 12 000,00 грн., то останні грунтуються на положень ст. ст. 118, 124 КПК України, які зобов"язують обвинуваченого відшкодувати потерпілій витрати на правову допомогу у разі ухвалення обвинувального вироку. За таких обставин понесені потерпілою витрати, згідно квитанції №18 від 22.02.2016, у розмірі 12000,00 грн. підлягають віудшкодуванню у повному обсязі.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому в період судового провадження не обирався, однак, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про його особу слід визначити йому останній у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України до набрання вироком законної сили.

Питання процесуальних витрат у провадженні суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_10 визнати винним у пред"явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Застосувати до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися за межі місця проживання Київської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на лікування у сумі 2202,55 гривень, 12000 гривень витрат на правову допомогу та 5000 гривень моарльної шкоди, а всього 19202 (дев"ятнадцять тисяч двісті) гривні 55копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Речові докази: CD-R - диски залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні для відома, а прокурору також і контролю в частині застосування заходу забезпечення кримінального провадження та в частині обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання передати через прокурора для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_10 для виконання та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.

С у д д я: ОСОБА_1