Провадження № 1-кп/243/145/2017
Справа № 243/791/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2017 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , освіта неповна середня, одруженого, працює волонтером у церкві «Християнська надія», раніше судимого:
23 травня 2001 року Совєтським районним судом м. Макіївка, Донецької області, за ч.3 ст. 83, ст. 46-1 КК України в ред. 1960 року до позбавлення волі строком на 3(три)роки з відстрочкою виконання вироку на 2(два) роки та застосуванням штрафу у розмірі 680 грн. 00 коп.;
23 січня 2003 року Центрально-міським районним судом м. Макіївка, Донецької області, за ст.. 71, ч.5 ст. 72, ч.2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 3(три) роки 5(п`ять) місяців. Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 24 листопада 2005 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 5(п`ять)місяців, 7(сім) днів;
21 грудня 2006 року Ворошилівським районним судом м. Донецька за ст.ст. 70, 71, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 2(два) роки 1(один) місяць. Постановою Червоногвардійського районного суду Донецької області від 17 квітня 2008 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 5(п`ять)місяців, 19 днів;
12 червня 2009 року Гірняцьким районним судом м. Макіївки Донецької області за ст. ст. 70, 71, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на 4(чотири) роки 3(три) місяці. Постановою Червоногвардійського районного суду Донецької області від 20 червня 2012 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 11(одинадцять)місяців, 20 днів;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України, -
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
потерпілий ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 разом із ОСОБА_9 , обвинувальний вирок відносно якого про вчинення ним 16 травня 2013 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, набув законної сили, 16 травня 2013 року, приблизно о 01 год. 30 хв. знаходилися на зупинці громадського транспорту, розташованої поблизу будинку за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, м. Миколаївка, вул. Коцюбинського, 1-а/2, де розпивали спиртні напої. В указаний час, на скутері «Honda dio», сірого кольору, об`ємом двигуна 49.9 куб. см, до зупинки під`їхав ОСОБА_8 , який залишив вищевказаний скутер поряд із зупинкою та сів поряд із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Вони стали спілкуватися та вживати разом спиртні напої.
В ході спільного вживання спиртних напоїв із ОСОБА_8 , у ОСОБА_4 та ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення особистого майна ОСОБА_8 із застосуванням насильства, що не є небезпечним для його життя та здоров`я, та на незаконне заволодіння транспортним засобом. В указаний час, у вищевказаному місці, діючи умисно, повторно, з корисним умислом, за попередньою змовою групою осіб, розподіливши ролі між собою та ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , підійшов до ОСОБА_8 , коли останній сидів на лавці, розташованої на зупинці, та наніс йому удар кулаком лівої руки в область обличчя. В подальшому ОСОБА_8 встав з лавки та ОСОБА_4 наніс йому ще два удари руками в область обличчя. Після цього ОСОБА_9 наніс чотири удари кулаками в область обличчя ОСОБА_8 ..
Від спричинених ударів ОСОБА_8 впав на землю біля алеї, що розташована поблизу зупинки.
Навмисними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у виді синців навколо очей, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Доводячи свій злочинний намір до кінця, ОСОБА_4 в указаний час, знаходячись на зупинці громадського транспорту поблизу за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, Миколаївка, вул. Коцюбінського, 1 - а/2, діючи умисно, повторно, відкрито, з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , усвідомлюючи що їх дії очевидні для потерпілого, викрали майно ОСОБА_8 , а саме:
мобільний телефон «Samsung SGHХ200», придбаний в 2013 році, вартістю 112 гривень, в якому знаходилась сім карта оператора « МТС», вартістю 10 гривень та на рахунку були грошові кошти в сумі 32 гривні;
два ключи від врізних замків, загальною вартістю 40 гривень;
спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 194 грн.00 коп.;
а також незаконно заволоділи скутером «Honda dio», сірого кольору, об`ємом двигуна 49.9 куб. см, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на суму 2000 грн. 00 коп..
Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_9 місце вчинення злочину залишили.
Судом досліджені такі докази.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою провину у вчиненому правопорушенні визнав частково та пояснив, що дійсно у той час він приїхав до м. Миколаївка Слов`янського району, Донецької області, з тим, щоб заробити грошей на тимчасових заробітках, а саме: різав метал. У вказаний у обвинувальному акті день та час, він та ОСОБА_9 вживали пиво на зазначеній у обвинувальному акті зупинці. Дійсно у зазначений у обвинувальному акті час до них із ОСОБА_9 підійшов потерпілий, який також був у стані алкогольного сп`яніння, вони стали спілкуватися. Оскільки пройшов значний час від тих подій, він на сьогодні не може достеменно пам`ятати як вони відбувалися, наскільки він пам`ятає, що була якась конфліктна ситуація із потерпілим, внаслідок якої він міг нанести йому удари, однак стверджувати це не може. Як він наносив удари він також не може пригадати, однак допускає, що міг нанести удари потерпілому, допускає, що міг розсердитися на якусь поведінку потерпілого та нанести йому удари. Пам`ятає лише, що після того, як вони із ОСОБА_9 нанесли удари потерпілому, останній впав, а він перевірив, чи потерпілий живий, після чого дійсно забрали у нього телефон, ключі, сіли на скутер та поїхали. Потім він та ОСОБА_9 хотіли здати метал у пункт прийому металобрухуту. Під`їхали на скутері, стали стукати у двері. У цей час вийшли якісь хлопці стали наносити їм побої, то вони звідти пішли у різні сторони. Він пішов разом із мопедом в сторону м. Макіївки, по дорозі. Він не мав водійських прав та не вмів керувати транспортними засобами, а тому то їхав на мопеді, то просто вів його у руках по дорозі. Наскільки пам`ятає, що його навіть зупинили працівники ДАІ з цим мопедом, потім він його кинув десь на дорозі. Чому документи на мопед потім були виявлені у м. Артемівську Донецької області він не може пояснити. Після цього прикрого випадку, він повернувся у Макіївку, а потім потрапив у м. Донецьк, де пішов у реабілітаційний центр та пройшов курс реабілітації, а після цього, він переїхав у м. Київ, став волонтером у церкві «Християнська надія», де став працювати, допомагати у роботі церкви, також їздив у колонії, для зустрічі із засудженими, було таке, що навіть його показували по телебаченню у телепередачах. Через деякий час одружився. На сьогодні він має сім`ю, постійне місце проживання, у нього зовсім змінилося життя, він став віруючим. Йому прикро визнавати, але він про цей вчинок за період часу з моменту вчинення ним правопорушення до затримання зовсім забувся, а тому коли його вибрали з тим, щоб їхати за кордон, у Німеччину, він міг ствердно казати, що у нього немає ніяких правопорушень, і що він може спокійно їхати. Однак, коли 08 листопада 2016 року він пішов отримувати закордонний паспорт, то його затримали та повідомили, що він весь цей час перебуває у розшуку. Однак насправді, він умисно не переховувався від правоохоронних органів. Дійсно, 08 листопада 2016 року, приблизно біля 11 год. 00 дня, він був затриманий, і не міг спілкуватися із своїми рідними та друзями, щоб повідомити де він, і що з ним відбулося. Після цього він був доставлений на поїзді у м. Слов`янськ, де 09 листопада 2016 року зміг повідомити рідних про те, що з ним відбулося. І весь час до ухвалення рішення щодо обрання до нього запобіжного заходу, - 11 листопада 2016 року, він перебував у Слов`янському відділі поліції, де знаходився у різних кабінетах на стільцях, де також і ночував. Стверджує, що якихось недозволених методів до нього не застосовувалося, оскільки ніхто йому не погрожував, не примушував давати показання проти себе, не наносив тілесні ушкодження, однак у цей період часу він був позбавлений можливості вільно піти з відділу поліції. Під час розгляду справи обвинувачений визнав всі обставини, викладені у обвинувальному акті, у вчиненому розкаявся, матеріальну шкоду потерпілому відшкодував, разом з тим, лише не погодився із кваліфікацією його діянь, вважає, що його дії не підпадають під кваліфікацію 289 КК України, оскільки мопед не відноситься до механічних транспортних засобів. Просив суворо його не карати, зважаючи, що після вчинення ним правопорушення, він став на шлях виправлення, одружився, став працювати, приносити користь суспільству.
Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що дійсно 16 травня 2013 року, приблизно о 01 год. 30 хв., він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на скутері «Honda dio», сірого кольору, об`ємом двигуна 49.9 куб. см, під`їхав до зупинки громадського транспорту, розташованої поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де розпивали спиртні напої ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .. Він залишив вищевказаний скутер поряд з зупинкою та сів поряд із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Вони стали спілкуватися та вживати разом спиртні напої. Після чого, ОСОБА_4 спочатку пішов на протилежну сторону вулиці, де знаходилася інша зупинка, а потім повернувся, та зненацька наніс йому удар в обличчя, він похитнувся, встав із лавки, став відходити, і вони разом із ОСОБА_9 стали наносити йому удари, внаслідок яких він впав на траву, за зупинкою. Вони стали шарити у його кишенях, на що він лише попросив, щоб хоч документи залишили. Після чого він побоюючись за життя прикинувся непритомним, і вони забравши ключі та телефон, відійшли від нього, а потім він почув, як завівся скутер. Потім він піднявся, скутера не було. Після цього він написав заяву у правоохоронні органи щодо здійснення відносно нього правопорушення. Телефон йому повернули, який був вилучений у ОСОБА_9 , а щодо скутера, то дійсно ОСОБА_4 відшкодував йому частково шкоду, сплативши кошти у сумі. Вважає, що обвинувачений повинен понести відповідальність, однак на суворому покаранні не наполягає.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що він є пастирем церкви «Христянська надія». Може ствердити, що він знає ОСОБА_4 у період часу, коли останній проживав у м. Києві. Йому було відомо, що ОСОБА_4 був раніше судимий, що його життєвий шлях не був простим, однак ОСОБА_4 пройшов курс реабілітації по програмі «Пізнай істину», яка змінила його життя. Він у своїх вчинках розкаявся, після чого став на шлях виправлення. Він може ствердити, що за весь час коли він знав ОСОБА_4 , з 2014 року, останній працював у церкві, у своїх вчинках був порядний, відповідальний, добросовісно виконував покладені на нього обов`язки. Також може ствердити, що ОСОБА_4 ніколи не ховався від правоохоронних органів, у всякому разі з його поведінки це не було помічено, він брав участь у таких місіях, як поїздки у колонії, де проводив заходи серед в`язнів, також приймав участь у телепередачах, тобто вів відкрите життя. У нього налагодилося і особисте життя, він одружився, у них із дружиною чудові сімейні стосунки. Так сталося, що у них у сім`ї трапилася трагедія, вони втратили дитину, після чого ОСОБА_4 став ще більше опікувати свою дружину, яка потребувала матеріальної та моральної підтримки. За його поведінку, він був відібраний серед ста людей, щоб їхати до Німеччини. Перед тим, як внести його кандидатуру що цього списку, він особисто мав з ОСОБА_4 розмову щодо його кримінального минулого, і щодо того, чи немає у останнього будь-яких перепон для виїзду за кордон, на що ОСОБА_4 запевнив його, що будь-яких перепон немає, оскільки він повністю відбув покарання за всіма вироками. Після чого 08 листопада 2016 року ОСОБА_4 пішов оформляти закордонний паспорт, і зник. Вони почали його розшукувати, і лише наступного дня дізналися, що він був затриманий у зв`язку із розшуком по якійсь старій справі.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він працює юристом у благодійній організації «Варнава». ОСОБА_4 знає понад два роки, оскільки його часто залучали до співпраці у їх організації. ОСОБА_4 ніколи не приховував свого кримінального минулого, щиро розкаявся у своїх минулих вчинках, намагався спокутувати свою провину за колись вчинене своєї поведінкою. У роботі був дисциплінований, відповідальний, ніколи не відмовляв у допомозі, одружився. 08 листопада 2016 року, біля 11 год. 00 хв., ОСОБА_4 пішов отримувати закордонний паспорт, потім зателефонував йому та повідомив, що він паспорт отримав, однак йому треба дочекатися працівників поліції, з тим, щоб з`ясувати якійсь обставини, і після цього дзвінка ОСОБА_4 більше не дзвонив, а коли він намагався додзвонитися до ОСОБА_4 , останній або був поза зоною досяжності, або не відповідав на дзвінки, і лише наступного дня вони дізналися, що його затримано по якій старій справі.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показала, що вона є дружиною ОСОБА_4 , їй зрозуміла ст. 63 Конституції України, однак вона погоджується дати показання. Пояснила, що вона знала про кримінальне минуле свого чоловіка, однак про те, що її чоловік у розшуку їй не було відомо. Весь час їх знайомства, її чоловік вів нормальний образ життя, брав активну участь у житті церкви, приймаючи участь у організації концертів, займався волонтерством, працював, матеріально їй допомагав, став на шлях виправлення, розкаявся у своєму минулому житті, став віруючим. Може додати, що ніколи не приховував своє кримінальне минуле, проходив військову комісію. У житті намагався уникнути конфліктних ситуацій. Також може повідомити, що у них сталося нещастя, вона втратила дитину, після чого знаходилася у лікарні, і зараз за станом здоров`я потребує допомоги, хоч є працездатною, і саме її чоловік надавав їй ту необхідну підтримку, як моральну так і матеріальну. 08 листопада 2016 року він пішов отримувати закордонний паспорт, після чого з 12 години дня вона не могла йому додзвонитися. До ранку 09 листопада 2016 року вона взагалі не знала, де він знаходиться, дзвонила у лікарні, морги, поліцію, СБУ, однак ніякої інформації про свого чоловіка не дізналася. 09 листопада 2016 року їй подзвонив її чоловік та повідомив, що був затриманий по старій справі, коли він отримував закордонний паспорт, що він саме не пам`ятає точно, що то за справа, і він знаходиться у м. Слов`янську, де йому дали можливість їй подзвонити.
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні ствердила, що вона працює у Слов`янському ВП слідчим. У її провадженні перебувала справа щодо ОСОБА_4 09 листопада 2016 року, дійсно до відділу поліції був доставлений ОСОБА_4 , якому була пред`явлена підозра за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України біля 17 год. 30 хв. у той день. Обставини, яким чином він був доставлений до Слов`янського ВП вона не пам`ятає. Куди він пішов після пред`явлення йому підозри, і де він після цього перебував, їй невідомо. Пояснила, що дійсно 11 листопада 2016 року вона виходила з подання про обрання ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у виді взяття під варту до суду. Дійсно він був доставлений у суд працівником поліції. Зі слів обвинуваченого, їй відомо, що він був затриманий 08 листопада 2016 року у м. Києві, коли оформляв закордонний паспорт, а 09 листопада 2016 року приїхав у Слов`янськ. Як він приїхав у Слов`янськ, самостійно, чи у супроводі працівника поліції, їй невідомо. Також пояснила, що клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому вона вручила 10 листопада 2016 року. Щодо неправомірних дій відносно нього, ОСОБА_4 їй нічого не повідомляв.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що він працює у Слов`янському ВП.. Йому невідомо, де знаходився ОСОБА_4 до суду, він може ствердити, що 11 листопада 2016 року біля 09 год. 00 хв. 10 год. 00 хв. йому усно було повідомлено, що він повинен супроводити ОСОБА_4 до приміщення суду, де щодо нього буде вирішуватися питання про обрання запобіжного заходу. Вперше він його побачив безпосередньо перед тим, як йти до суду у приміщенні Слов`янського ВП. Він не пам`ятає, чи пояснював ОСОБА_4 за яких обставин він був затриманий. Наручники на ОСОБА_4 не надягали.
Судом також досліджені письмові докази у справі:
Відповідно до витягу, до ЄДРДР 20 червня 2013 року, 09 листопада 2016 року внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України ОСОБА_4 ;
Постановою від 06 липня 2013 року провадження відносно ОСОБА_4 було зупинено, а ОСОБА_4 оголошено у розшук;
Постановою від 08 листопада 2016 року провадження у справі за обвинуаченнням ОСОБА_4 відновлено;
Відповідно до протоколу огляду місця події із фототаблицями за заявою ОСОБА_9 від 16 травня 2013 року, в ході огляду у ОСОБА_9 , у одязі, одягненому на нього були вилучені грошові кошти, дві пластикові картки банку «Промінвестбанк», мобільний телефон «Samsung SGHХ200»;
Відповідно до протоколу огляду місця події із фототаблицями від 16 травня 2013 року, була оглянута ділянка місцевості біля зупинки громадського транспорту, розташованої поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_3 . В ході огляду біля лавки з правої сторони зупинки, під навісом була виявлена пара ключів, яка скріплена між собою кільцем. Ключі були вилучені та поміщені у ПЕТпакет;
Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання від 17 травня 2013 року із участю потерпілого ОСОБА_8 , останньому були пред`явлені мобільні телефони марки «Samsung», серед яких потерпілий за зовнішніми ознаками під номером 1 у телефоні, вилученому у ОСОБА_9 впізнав телефон, який у нього був викрадений на зупинці двома особами;
Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання від 17 травня 2013 року із участю потерпілого ОСОБА_8 , останньому були пред`явлені зв`язки ключів, серед яких потерпілий за зовнішніми ознаками під номером 1 у зв`язці ключів, які були вилучені під час огляду місця події на зупинці громадського транспорту, впізнав ключі, які у нього були викрадені на зупинці двома особами;
Відповідно до протоколу огляду предмету від 17 травня 2013 року, був оглянутий телефон марки«Samsung SGHХ200» за участю потерпілого ОСОБА_8 ;
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19 травня 2013 року, за участю потерпілого ОСОБА_8 , останній під номером 3 серед чотирьох осіб, впізнав за зовнішніми ознаками у ОСОБА_9 особу, яка спільно із іншою особою вчинив викрадення його речей 16 травня 2013 року;
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 червня 2013 року, за участю потерпілого ОСОБА_8 , останній під номером 3 серед чотирьох осіб, впізнав за зовнішніми ознаками у ОСОБА_4 особу, яка спільно із ОСОБА_9 вчинив викрадення його речей 16 травня 2013 року;
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 07 червня 2013 року, проведеного із потерпілим ОСОБА_8 ,, останній показав при яких обставинах щодо нього був вчинений злочин, вказавши, де він залишив свій мопед, після чого вказав на лавки на зупинці громадського транспорту, де знаходилися учасники події. Потім вказав як йому наносили удари нападники, локалізацію ударів, їх кількість, черговість нанесення ударів нападниками, місце де він впав, і як у його карманах нишпорили та викрали кошти, телефон;
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 12 червня 2013 року, проведеного із обвинуваченим ОСОБА_9 , останній показав при яких обставинах ним разом із ОСОБА_4 був вчинений злочин, вказавши, де знаходилися учасники події, на якій лавці кожен з учасників події сидів, показав місце залишення потерпілим скутера. Потім показав на статисті, як ОСОБА_4 , в ході конфлікта, наніс удари в обличчя ОСОБА_8 .. Потім вказав, як він особисто наносив удари ОСОБА_8 , Потім показав, як ОСОБА_4 обшукав кишені потерпілого та заволодів майном потерпілого. Після чого показав, як вони із ОСОБА_4 заволоділи скутером та вказав напрямок куди вони із ОСОБА_4 на скутері поїхали;
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 13 листопада 2016 року, проведеного із ОСОБА_4 із фототаблицями, останній показав на місце на біля зупинки громадського транспорту, де ОСОБА_8 залишив свій скутер, після чого показав, де кожен із учасників події знаходився на зупинці, потім показав, що між ним та ОСОБА_8 стався словесний конфлікт, в ході якого він наніс удар ОСОБА_8 в обличчя, після чого показав, як ОСОБА_9 приєднався до нього, і як вони нанесли його удари в обличчя, і після чого забрали його речі з кишені, а потім сіли на скутер залишили місце вчинення злочину. Після чого показав, що вони направилися до їх із ОСОБА_9 тимчасового місця проживання, взяли металеві вироби та направилися до пункту прийому металобрухту, однак там у них виник конфлікт з невідомими чоловіками, які стали наносити їм побої. Після чого він сів на скутер та виїхав на трасу «Ростов-Харків» та попрямував на скутері в сторону м. Макіївка. В районі м. Ясинувата у нього закінчилося пальне, і він залишив скутер посеред дороги, після чого до Макіївки добрався на попутному транспорті;
Відповідно до висновку експерта № 404 від 20 травня 2013 року, виявлені у ОСОБА_8 синці навколо очей утворилися від дії предметів, можливо у вказаний у постанові строк(15-16 травня 2013 року) та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку експерта № 520 від 21 травня 2013 року, локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 доступна для їх спричинення власною рукою.
В момент спричинення тілесних ушкоджень, потерпілий знаходився обличчям до травмуючих предметів. Під час нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 та нападник знаходилися у положенні стоячи та обличчям один до одного.
Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 з врахуванням їх характеру, вірогідніше за все були спричинені у короткий проміжок часу. Відомості потерпілого та підозрюваного не протирічать судово-медичним даним в частині характеру, локалізації та механізма утворення тілесних ушкоджень у потерпілого. Індивідуальні особливості травмуючих предметів не відобразилися у властивостях тілесних ушкоджень у потерпілого
Відповідно до довідки ООО «Злак», вартість книжки для документів із шкірозамінника б/у становить 20 грн. 00 коп., вартість пачки цигарок «LD» 03 грн. 00 коп., вартість куртки чоловічої спортивної до пояса, болоньєвої на синтапоні, б/у становить 700 грн. 00 коп., вартість чоловічі шкіряних рукавичок б/у становить 50 грн. 00 коп., вартість зимової в`язаної шапки б/у становить 80 грн. 00 коп., вартість одного комплекту набору ключів для ремонту скутера в сумці становить 250 грн. 00 коп., вартість ключів від врізних замків дверей у кількості 5 шт. становить 80 грн. 00 коп.;
Відповідно до довідки спеціаліста - товаровіда від 09 листопада 2016 року вартість скутера «Honda dio», сірого кольору, об`ємом двигуна 49.9 куб. см станом на 16 травня 2013 року, відповідно до середніх цін моторинку регіону могла становити 2000 грн. 00 коп.
Відповідно до висновку експерта № 446 від 20 червня 2013 року, залишкова вартість на момент вчинення правопорушення, 16 травня 2013 року, мобільного телефону марки «Samsung SGHХ200», imei НОМЕР_1 становить 112 грн. 00 коп.;
Відповідно до розписки, ОСОБА_8 передано на зберігання мобільний телефон «Samsung SGHХ200», imei НОМЕР_1 , дві картки «Промінвестбанку» на ім`я ОСОБА_8 та зв`язку ключів.
Суд приймає до уваги протоколи слідчих дій та вважає їх допустимими доказами, оскільки вони вчинені відповідно норм чинного КПК України.
Суд приймає до уваги як достовірні докази висновки експертизи, оскільки вони проведені компетентним спеціалістом, узгоджуються з іншими об`єктивними доказами по справі.
Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо викладених ним обставин вчинення злочину, суд приймає їх до уваги, оскільки вони підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , протоколами слідчих дій, висновками експертиз. Суд зважає на ту обставину, що з моменту вчинення злочину до моменту допиту обвинуваченого та потерпілого у судовому засіданні пройшло багато часу(понад три роки), а отже показання обвинуваченого та потерпілого можуть містити неточності, які обумовлюються особливостями пам`яті людини. При цьому суд зазначає, що такі неточності у показаннях обвинуваченого та потерпілого не є суттєвими та такими що містять глибинні протиріччя.
Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту в тій їх частині, що нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . ОСОБА_8 було вчинено внаслідок сварки, яка виникла між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , а не з метою заволодіння чужим майном, а отже дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки умисел ОСОБА_4 був направлений на таємне заволодіння чужим майном, та виник лише після того, як він вирішив що ОСОБА_8 втратив свідомість та не може спостерігати за його діями, виходячи з таких міркувань.
Так наведені доводи сторони захисту спростовуються показаннями потерпілого, який у судовому засіданні ствердив, що будь-яких підстав для нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не було, і останній наніс перший удар йому зненацька. Суд приймає до уваги такі показання потерпілого, оскільки вони підтверджуються протоколом слідчого експерименту, проведеного разом із потерпілим 07 червня 2013 року, де потерпілий вказував, що не було ніякої сварки між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 .. Із пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_4 видно, що він не пам`ятає, чи був у них конфлікт із потерпілим, чи не було, може лише припуститися, що якась сварка була, тому що він не міг нанести удари без будь-якої причини. Крім того, як видно із показань потерпілого, коли обвинувачений ОСОБА_4 почав обшукувати його кишені, він йому повідомив, щоб йому залишили хоча б документи, і лише після цього зробив вигляд, що втратив свідомість.
Про наявність конфлікта між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 також зазначає під час слідчого експеримента, проведеного із ним, ОСОБА_9 , разом з тим, із протоколу слідчого експеримента, проведеного разом із ОСОБА_9 не видно, щоб під час того, як ОСОБА_4 обшукував кишені потерпілого, останній втратив свідомість.
Відповідно до п.3 Постанови ВСУ № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність,стан сп`яніння).
Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності дозволяє суду дійти до висновку, що потерпілий розумів, що його грабують, про що повідомив нападників, а імітувати втрату свідомості був змушений з метою збереження свого здоров`я, і ця обставина підтверджується його показаннями у судовому засіданні та не спростована іншими зібраними по справі доказами. Крім того, в судовому засіданні достовірно встановлено, що саме внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_9 , потерпілий отримав тілесні ушкодження, впав на землю, де захищаючи своє життя та здоров`я вирішив імітувати непритомний стан. Також із показань самого обвинуваченого ОСОБА_4 видно, що він перевірив стан потерпілого, лише після того, як припинив вчиняти щодо нього неправомірні дії, при цьому незважаючи на стан потерпілого, відразу після вчинення насильства над потерпілим вчинив викрадення його майна, а після цього заволодів транспортним засобом, і всі ці події відбулися у короткий проміжок часу. За таких обставин, суд вважає, що доводи сторони захисту щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
Суд також не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо того, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 невірно кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України, оскільки мопед не є механічним транспортним засобом у розумінні КК України.
Так, згідно з приміткою ст.. 286 КК України, під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.
Відповідно до п. 1.10 ПДР України, в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення:
транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;
механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;
мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Слід зазначити, що початкова редакція поняття «механічний транспортний засіб», визначеного п.1.10 ПДР , була наступною : «механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми (крім транспортних засобів,
робочий об`єм двигуна яких не перевищує 50 куб. см), а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт», і Постановою від 26 вересня 2011 року N 1029 « Про внесення змін до Правил дорожнього руху», в абзаці сорок четвертому слова "(крім транспортних засобів, робочий об`єм двигуна яких не перевищує 50 куб. см)" виключені.
З урахуванням внесених до ПДР змін, на даний час мопед віднесений до механічних транспортних засобів, як транспортний засіб, який має двигун.
Суд не може погодитися із доводами сторони захисту в тій їх частині, що у визначенні поняття мопед відсутня така ознака як механічний транспортний засіб, оскільки аналіз чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що в даному випадку фактично йдеться про бланкетний спосіб викладення елементів правової норми, за якою окремі елементи формулюються у спеціальних правилах, що видно з тексту.
Суд також не може погодитися із доводами сторони захисту в тій їх частині, що вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_9 було засуджено лише за ч.2 ст. 186 КК України, вказаний вирок набув законної сили, і за таких обставин за яких ОСОБА_4 висунуто обвинувачення за двома статтями, оскільки вирок суду відносно ОСОБА_9 має для суду преюдиціальну силу лише в частині визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину за обставин, викладених також у обвинувальному акті у кримінальному провадженні що розглядається. Разом з тим, відповідно до ст. 337 КПК України, суд розглядає кримінальне провадження лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, в межах обвинувального акта. Чинним КПК не передбачено компетенції суду щодо надання оцінки кваліфікації дій інших осіб в іншому кримінальному провадженні, до того ж, суд при розгляді вказаного кримінального провадження жодним чином не пов`язаний із кваліфікацією дій іншої особи у іншому кримінальному провадженні.
Отже, з врахуванням наведеного, розглядаючи справу у межах пред`явленого обвинувачення, сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, і його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, а також скоїв незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.
Судом були досліджені відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки № 1022 від 16 листопада 2016 року, виданої сільським головою Рівненської сільської ради, Мурованокуриловецького району, Вінницької області, дійсно зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 , але фактично за даної адресою ОСОБА_4 не проживає;
Відповідно до даних Мурованокуриловецької лікарні, ОСОБА_4 у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває.
За даними КЛПУ «Міський наркологічний диспансер» та КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня» м. Слов`янська, ОСОБА_4 на обліку у вказаних лікарських закладах не перебуває.
За даними «Міського наркодиспансера м. Макіївки», Міського психоневрологичного диспансеру м. Донецька, Психіатричної лікарні м. Макіївки, Наркологичного диспансера м. Донецька станом на 22 травня 2013 року та 04 червня 2013 року ОСОБА_4 у вказаних закладах на обліку не перебував.
Відповідно до характеристики голови правління ГО «Товариство Християнських Комунікацій «Виноградник», ОСОБА_4 з грудня 2014 року по липень 2016 року на постійній основі перебував як волонтер громадської організації «ТХК «Виноградник». До його основних завдань входила організація музичної групи, виконання адміністративно-господарських функцій. Протягом всього часу ОСОБА_4 активно приймав участь у різноманітних благодійних акціях, у церковних служіннях. За цей період часу проявив себе, як людина дисциплінована, відповідальна, чуйна, турботлива. ОСОБА_4 має родину, разом із своєю дружиною здійснює волонтерське служіння, має чудові сімейні стосунки. ОСОБА_4 за весь цей період часу не переховувався, від відкрите життя, приймав участь і різноманітних заходах, які висвітлювалися у масс-медіа, мережах інтернет;
Згідно із характеристикою, наданою директором «Музбіржа» ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , починаючи з січня 2015 року неодноразово, безоплатно приймав участь у різноманітних благодійних заходах, які організовувала компанія «Музбіржа». За цей період ОСОБА_4 ніколи не приховував свого минулого життя, на справах доводив зміну свого світогляду. Зарекомендував себе, як людина добросовісна, відповідальна, чесна. Має родину, є гарним сем`янином.
Відповідно до характеристики Християнської церкви «Нове покоління», виданої її керівником ОСОБА_18 № 16/2016 від 16 листопада 2016 року, ОСОБА_4 , у період часу з 20 травня 2013 року по 21 червня 2014 року перебував у центрі реабілітації і адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, який працює при УХЦ «Нове покоління» м. Донецька. За час своєї реабілітації ОСОБА_4 зарекомендував себе, як особа, яка твердо вирішила докорінно змінити свій образ життя, активно приймав участь у заходах Центру, приймав участь у служінні капеланства в місцях позбавлення волі, а також в житті християнської громади. В колективі проявив себе як людина чуйна, яка готова завжди прийти на допомогу ближньому, надати йому підтримку. Успішно пройшов курс реабілітації.
Відповідно до характеристики № 123 від 28 листопада 2016 року, наданої пресвітером ПЦ ХВЄ «Християнська надія» ОСОБА_19 , ОСОБА_4 з 01 серпня 2016 року перебував у організації як волонтер технік залу Церкви «Християнська надія» у м. Києві. Протягом своєї волонтерської діяльності брав активну участь у заходах , які проводила церква, у щотижневих богослужіннях. Поведінка ОСОБА_4 свідчить про те, що його світогляд докорінно змінився, він має соціальні зв`язки, націлений на шлях виправлення, має перспективи на майбутнє без вчинення правопорушень.
Відповідно до вимог, ОСОБА_4 раніше судимий:
23 травня 2001 року Совєтським районним судом м. Макіївка, Донецької області, за ч.3 ст. 83, ст. 46-1 КК України в ред. 1960 року до позбавлення волі строком на 3(три)роки з відстрочкою виконання вироку на 2(два) роки та застосуванням штрафу у розмірі 680 грн. 00 коп.;
23 січня 2003 року Центрально-міським районним судом м. Макіївка, Донецької області, за ст.. 71, ч.5 ст. 72, ч.2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 3(три) роки 5(п`ять) місяців. Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 24 листопада 2005 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 5(п`ять)місяців, 7(сім) днів;
21 грудня 2006 року Ворошилівським районним судом м. Донецька за ст.ст. 70, 71, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 2(два) роки 1(один) місяць. Постановою Червоногвардійського районного суду Донецької області від 17 квітня 2008 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 5(п`ять)місяців, 19 днів;
12 червня 2009 року Гірняцьким районним судом м. Макіївки Донецької області за ст. ст. 70, 71, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на 4(чотири) роки 3(три) місяці. Постановою Червоногвардійського районного суду Донецької області від 20 червня 2012 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 11(одинадцять)місяців, 20 днів;
Відповідно до розписки потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував йому заподіяну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп.
Обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому. При цьому суд зазначає, що обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою провину щодо обставин вчинення ним злочину, а неточності в його показаннях суд відносить до особливостей пам`яті людини та вважає, що за спливом часу він міг не пам`ятати всіх деталей події, отже підстав для розцінення показань обвинуваченого, як даних з метою ухилення від понесення покарання у суду немає. Суд також вважає, що перебування обвинуваченого у розшуку не є підставою для не визнання в його діях активного сприяння розкриттю злочину, оскільки в судовому засіданні дійсно встановлено, що після вчинення злочину, обвинувачений умисно не переховувався від слідства, а навпаки пройшов курс реабілітації, став на шлях виправлення, ніколи не приховував свого минулого, а після затримання добровільно повідомив про всі обставини злочину, за його добровільною згодою був проведений слідчий експеримент за його участю, де обвинувачений вільно показав всі обставини, які він пам`ятав щодо вчинення ним злочину. Суд при цьому зазначає, що невизнання кваліфікації дій, не можуть бути судом розцінені як відсутність вищенаведених пом`якшувальних обставин, оскільки не впливають на визнання фактичних обставин вчинення обвинуваченим та його ставлення до вчиненого.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину.
Згідно із ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчинених злочинів, сукупність всіх характеризуючих їх обставин, віднесення їх законодавцем до категорії тяжких, характер і ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого, характер дій обвинуваченого у здійсненні ним злочинних намірів, характер майнових втрат потерпілого, дані про особу обвинуваченого.
Згідно із роз`ясненнями, зазначеними у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобовязані враховувати, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом п.2 згаданої Постанови, відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини,неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, згідно із вимогами ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
З огляду на викладене, суд приймає фактичні обставини по справі, ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність пом`якшувальних та обтяжуючих обставин, характер та мотиви протиправних діянь, і, враховуючи вищенаведені характеристики обвинуваченого, попередню соціальну поведінку обвинуваченого, ступінь небезпечності особистості обвинуваченого для суспільства, ту обставину, що обвинувачений має сім`ю, після вчинення злочину довготривалий час ніяких протиправних дій не вчиняв, навпаки став на шлях виправлення, докорінно змінивши свої погляди на життя та свою поведінку, і ця обставина знайшла своє підтвердження у судовому засіданні у показаннях свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які в судовому засіданні під присягою показали, що дійсно за період з часу вчинення злочину обвинувачений пройшов курс реабілітації та повністю адаптувався у соціальному житті, має плани на майбутнє, одружився, мав бездоганну поведінку, своїми вчинками показав, що він повністю змінив свій образ життя і на сьогодні не є небезпечним для суспільства. Такі показання свідків підтверджуються численними характеристиками обвинуваченого. Суд також приймає до уваги ту обставину, що обвинувачений у вчиненому розкаявся, сприяв своїми діями розкриттю злочину, відшкодував заподіяну потерпілому шкоду. Суд також враховує, що обвинувачений раніше судимий, у тому числі за корисливі злочини, правопорушення вчинено у стані алкогольного сп`яніння, під час дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З врахування встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті Особливої частини КК України.
Вирішуючи питання про призначення покарання за ч.2 ст. 289 КК України, суд враховує наявність кількох пом`якшувальних обставин, а саме наявність щирого каяття у вчиненому та активного сприяння у розкритті злочину, а також повного добровільного відшкодування шкоди потерпілому, що підтверджується як показаннями потерпілого у судовому засіданні так і його розпискою, яка мається у матеріалах справи. При цьому, суд також приймає до уваги особу обвинуваченого, який хоч і вчинив правопорушення за наявності кількох обтяжуючих обставин, однак за період часу з моменту вчинення злочину до його затримання вів соціально адаптований спосіб життя, одружився, докорінно змінив свій світогляд, своїми вчинками та поведінкою довів, що він не бажає повертатися до своєї колишньої асоціальної поведінки, і він став на шлях виправлення. На думку суду такі обставини обумовлюють меншу соціальну небезпечність вчиненого правопорушення, суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також свідчать про те, що обвинувачений зрозумів свою поведінку, а тому на сьогодні не представляє для суспільства великої соціальної небезпеки. У зв`язку з цим, суд з врахуванням наявності декількох пом`якшувальних обставин, особи винного, приходить до висновку про можливість застосування по відношенні до обвинуваченого ст. 69 УК України та за ч. 2 ст. 289 КК України, призначення більш м`якого основного покарання, нижче від мінімальної межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 289 КК України без застосування додаткового покарання.
З врахуванням тієї обставини, що обвинуваченим вчинено декілька злочинів, суд за вказаним вироком вважає за необхідне призначити покарання за ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
12 червня 2009 року Гірняцьким районним судом м. Макіївки Донецької області за ст. ст. 70, 71, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на 4(чотири) роки 3(три) місяці, а постановою Червоногвардійського районного суду Донецької області від 20 червня 2012 року ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 11(одинадцять)місяців, 20 днів.
З врахуванням вищевикладеного, оскільки правопорушення за вказаним вироком, вчинене обвинуваченим до повного відбуття покарання за попереднім вироком, суд приходить до висновку, що остаточне покарання обвинуваченому слід призначити із застосуванням ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарань, приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
З огляду на викладене, суд разом з тим прийшов до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів не може бути досягнуте без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вказане покарання обвинуваченому по своєму виду та розміру на думку суду буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України, ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2016 року до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
З протоколу затримання, видно що ОСОБА_4 був затриманий 11 листопада 2016 року о 13 год. 10 хв. Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2016 року йому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.
На перевірку доводів обвинуваченого щодо його затримання 08 листопада 2016 року, судом досліджені журнал обліку доставлених, відвідувачів та запрошених № 315 за 25 жовтня 14 листопада 2016 року, згідно із яким маються записи щодо перебування ОСОБА_4 у Слов`янського ВП у період часу з 09 листопада по 11 листопада 2016 року до моменту поміщення останнього в ІТЗ, де видно, що ОСОБА_4 перебув у Слов`янському ВП у різний час, навіть у ночі, показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які в судовому засіданні ствердили, що ОСОБА_4 у м. Києві пішов отримувати закордонний паспорт, і після 11 год. 00 хв. зник, про те що він затриманий вони дізналися лише наступного дня, коли він вже перебував у м. Слов`янську, покзання свідків ОСОБА_21 , яка у судовому засіданні ствердила, що проводила процесуальні дії із ОСОБА_4 у період часу з 09 листопада по 11 листопада 2016 року у м. Слов`янську, показання свідка ОСОБА_22 , який в судовому засіданні ствердив, що дійсно він за усною вказівкою керівництва супроводжував ОСОБА_4 до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з тим, щоб було вирішене питання про обрання останньому запобіжного заходу у виді взяття під варту.
У судовому засіданні достовірно встановлено, що протокол затримання ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України не складався.
Як видно із показань обвинуваченого будь-яких недозволених методів під час проведення ним у відділі поліції не застосовувалося, з ним провели певні процесуальні дії, і він весь цей час перебував по різних кабінетах та ночував на стільцях, і весь час з моменту затримання у м. Києві він перебував поряд із працівником поліції та не міг вільно піти.
Аналізуючи встановлені у судовому засіданні наведені докази, суд зазначає, що стороною обвинувачення показання обвинуваченого щодо його затримання 08 листопада 2016 року та тримання у Слов`янському ВП, а також перебування поряд із працівником поліції не спростовані та підтверджені як показаннями свідків у судовому засіданні так і записами у журналі.
Виходячи з вказаного, з врахуванням положень ст. 7, 208 - 209 КПК України, суд приймає до уваги показання обвинуваченого, та доводи захисту в цій частині, і враховуючи, що таке затримання не потягло за собою будь яких наслідків щодо обмови обвинуваченого, тощо, вважає, що термін затримання обвинуваченого слід рахувати з моменту затримання обвинуваченого 11 год. 00 хв., 08 листопада 2016 року.
Враховуючи вимоги ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08 листопада 2016 року по 10 березня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Розв`язуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до п. 14 ст. 368 КПК України, суд виходить з наступного.
Аналізуючи наведені правові позиції ЄСПЛ, можна дійти висновку про те, що зазначення у вироку строку шляхом настання певної події, а саме набрання цим вироком законної сили не суперечитиме п. 74 рішення у справі «Харченко проти України». Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК строки, встановлені КПК, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.
При цьому, якщо питання про доцільність та обгрунтованість тримання засудженого під вартою виникає на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження, суд з метою забезпечення прав засудженого в разі неможливості завершення провадження в апеляційному порядку до спливу двомісячного строку з дня ухвалення вироку судом першої інстанції необхідно незалежно від наявних клопотань сторін кримінального провадження розглянути питання доцільності та обгрунтованості тримання під вартою. У такому випадку суд застосовує правила ст. 331 КПК до завершення розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.
Отже з врахуванням роз`яснень, викладених у Листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», при вирішенні питання що належить вчинити із заходами кримінального провадження, обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на думку суду слід залишити до набрання вироку законної сили.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно норм ст. 100 КПК України, з врахуванням тієї обставини, що речові докази були повернуті потерпілому по вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, яким було засудженого ОСОБА_9 .
Цивільний позов у справі не заявлений.
Процесуальних витрат немає.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4(чотирьох) роки позбавлення волі.
за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна, що йому належить на праві власності.
В силу ч. 1 ст. 70 УК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_4 у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна, що йому належить на праві власності.
В силу ч.1. ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань, приєднавши до покарання, призначеного за цим вироком частину невідбутого покарання, призначеного за вироком Гірняцького районного суду м. Макіївки Донецької області від 12 червня 2009 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ст. ст. 70, 71, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4(чотири) роки 3(три) місяці(постановою Червоногвардійського районного суду Донецької області від 20 червня 2012 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 11(одинадцять)місяців, 20 днів), остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1(один) місяць позбавлення волібез конфіскації майна, що йому належить на праві власності.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання 11 год. 00 хв. 08 листопада 2016 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України, термін перебування ОСОБА_4 під вартою як запобіжний захід з 11 год. 00 хв. 08 листопада 2016 рокупо 10 березня 2017 року включнообчислювати із розрахунку один день утримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу залишити попередній тримання під вартою.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок складено у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1