Справа № 626/2674/14-к
Провадження № 1-кп/626/11/2017
Красноградський районний суд Харківської області

30 січня 2017 року Красноградський районний суд Харківської області
у складі: судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7
22 серпня 2014 року, близько 07-ї години 30 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем ГАЗ реєстраційний № НОМЕР_1 , став перетинати дорогу у не відведеному місці поруч АЗС "Маршал", на 95 км.+750м автодороги "Харків-Красноград-Перещепино", для того щоб продовжити рух в напрямку м.Харків. Під час руху ОСОБА_5 виявив необережність і злочинну самовпевненість до дорожньої обстановки і допустив зіткнення з автомобілем "Форд Ескорт" реєстраційний № НОМЕР_2 , що рухався в напрямку м.Перещепино Дніпропетровської області, яким керував ОСОБА_7 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи № 338-КР/14 від 06.10.2014 року отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому 2,3,4,5 лівих ребер, що є середнього ступеню тяжкості тілесним ушкодженням, а також рубець на лівому плечі і садни, що належать до легких тілесних ушкоджень.
При цьому обвинувачений не виконав вимоги Правил дорожнього руху України, а саме п.10.2 де зазначено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.
Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 , перебуває у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками що настали.
В ході судового розгляду справи ОСОБА_5 свою вину у скоєному визнав частково та пояснив, що близько 07-ї години 22 серпня 2014 року він керував автомобілем ГАЗ. Йому було необхідно виїхати з території АЗС "Маршал", проїхати по першій полосі швидкісної автодороги, потім повернути на другу полосу наліво в напрямку м. Харкова. Перед виїздом на першу полосу він подивився наліво, полоса була вільною, ввімкнув поворот та аварійку, переїхав першу полосу, з`їхав на грунтове покриття , яке знаходиться між асфальтобетонними полосами, але дорога була нерівною і двигун заглох, пройшло декілька секунд і він відчув невеликий удар в кузов його автомобіля. Рухався він зі швидкістю 15-20 км/год. Видимість була приблизно 800 м. ОСОБА_5 не заперечував, що порушив Правила дорожнього руху, але на його думку дії водія ОСОБА_7 також суперечили ПДР України.
Суд, дослідивши наданні докази, прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 за ч.1 ст.286 КК України, що виходить із такого і підтверджується зібраними доказами в їх сукупності.
Висновком судової автотехнічної експертизи №9970 від 23 вересня 2014 року де зазначено, що дії водія "Газель" ОСОБА_5 невідповідні п.10.2 Правил дорожнього руху України, знаходяться в причинному зв"язку з настанням події ДТП. ( т.1, а.с. 134-139).
Як встановлено з висновку судової автотехнічної експертизи від 30 липня 2015 року №7037, призначеної за клопотанням представника потерпілого і прокурора, дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.10.1,10.2 Правил дорожнього руху України, знаходяться в причинному зв"язку з виникненням ДТП. (т.1, а.с. 220-225).
Також висновком судової автотехнічної експертизи № 8813 від 28.11.2016 року, яка була проведена Харківським НДІ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса підтверджена вина ОСОБА_5 у порушенні Правил дорожнього руху України і ці порушення вважає експерт з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, з висновку даної експертизи витікає, що невідповідностей вимог п.11.2 Правил дорожнього руху України в діях водія ОСОБА_7 які б знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з ДТП не виявлено, а встановити невиконання водієм ОСОБА_7 п.12.3 Правил дорожнього руху України які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП не є можливим. ( т.3, а.с. 129-135).
Протоколом огляду місця події від 22.08.2014 року і схемою до нього, складених в присутності водія ОСОБА_5 і понятих, підтверджується, що на автодорозі Харків-Красноград-Перещепино зіткнулися автомобіль "Газель" , реєстраційний номер, НОМЕР_1 з автомобілем "Форд ескорт ", реєстраційним номер НОМЕР_2 . (т.1, а.с.146-156).
Як встановлено висновком експерта № 338-КР/14, 22.08.2014 року ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у виді: закритих переломів 2,3,4,5 лівих ребер, які належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я. Ссадна і забійно-рвана рана, є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров"я. (т.1, а.с. 158-159).
Допитаний в суді потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 22 серпня 2014 року вранці на автомобілі "Форд" рухався по автодорозі Харків-Красноград-Перещепіно в напрямку до м. Павлоград Дніпропетровської області. В району АЗС "Маршал" на відстані 300-350 метрів він побачив автомобіль Газель, який почав виїжджати із АЗС, його швидкість була 15-20 км/год, а швидкість керованого ним автомобіля була близько 100-110 км/год., автомобіль рухався на відстані 1 м від лівої межі проїзної частини. Автомобіль Газель подолав певну частину відстані по першій смузі руху, а потім, коли відстань між автомобілями склала 100-150 метрів, він почав меневрувати ліворуч в сторону роздільної смуги, не змінюючи при цьому швидкості руху. Таке маневрування ОСОБА_8 оцінив як намір водія переїхати на роздільну смугу. З метою надання такої можливості водію ОСОБА_5 , він знизив швидкість керованого ним автомобіля до 80 км/годину і продовжив рух. В момент коли відстань між передньою частиною автомобіля Форд та задноью частиною автомобіля Газель склала 40-50 метрів, в астомобіля Газель загорілися стоп-сигнали та він почав різко зупинятися. З метою запобіганню зіткненню автомобілів ОСОБА_8 почав різко гальмувати та маневрувати вправо. Однак автомобіль ФОРД все ж таки своєю лівою частинию контактував із задньою частиною кузова Газель. Він зміг зупинитися поруч з бар"єром праворуч за 200-250 м від "Газелі". Потерпілий вказав, що він не порушував ПДР, рухався до зіткнення по лівій полосі і не перевищував швидкість. Ознак того, що автомобіль ОСОБА_5 зупинятиметься не було. З висновком експертизи, проведеної на досудовому слідстві та в суді він не погоджується. Обвинувачений після ДТП викликав швидку допомогу, давав йому 300 грн на лікування, але свій позов підтримує.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що 22 серпня 2014 року разом з ОСОБА_5 вона їхала в автомобілі в напрямку м.Харків. Оскільки закінчувався газ, заїхали на АЗС, звідки виїхали, переконавшись, що дорога вільна. Їх швидкість була незначною, всі фари ввімкнені. На дорозі була добра видимість, водій ОСОБА_5 тверезий. Вона розуміла що ОСОБА_5 не мав права перетинати автодорогу у тому місці, але потрібно було їхати додому. Коли переїхали першу смугу автодороги і почали їхати по грунтовій дорозі автомобіль заглох і вона відчула удар по "Газелі". Автомобіль потерпілого був на значній відстані, його спочатку не побачили, але він швидко рухався і врізався в їх машину. Після ДТП викликали швидку допомогу та міліцію, надавали допомогу ОСОБА_7 .
Аналізуючи у сукупності вказані докази по справі, суд вважає вину обвинуваченого повністю доведеною.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Суд приймає до уваги особу винного, який характеризується позитивно, займається суспільно-корисною працею, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має родину, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, ступеню їх тяжкості та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують його.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом відповідно до ст.67 КК України не встановлені. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст.66 КК України визнає те, що він розкаявся у кримінальному правопорушенні, добровільно частково відшкодовував потерпілому завдані збитки, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.
Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Виходячи з положень ст.65 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі без позбавленням права керувати транспортними засобами, що буде необхідним, достатнім для його виправлення та буде справедливим, оскільки злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України є невеликої тяжкості та вчинений обвинуваченим у тверезому стані.
Також, призначаючи покарання обвинуваченому, суд звертає увагу на тяжкість вчиненого ним злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу винного. Зокрема те , що ОСОБА_5 раніше засуджений не був, є єдиним годувальником своєї родини, в суді давав правдиві пояснення та не заперечував факт порушення ним Правил дорожнього руху України. Вказані обставини пом`якшують покарання і суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого, тому суд вважає за можливе відповідно до ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, поклавши обов`язки передбачені ст.76 КК України.
Під час кримінального провадження потерпілий ОСОБА_7 заявив цивільний позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5323, 63 грн та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн, який під час судового розгляду уточнив в частині стягнення моральної шкоди і та просив стягнути з відповідачів 10 000,00 грн моральної шкоди. ( т.1, а.с. 59, т.3, а.с.51 ).
Позивач ОСОБА_7 в позові вказав, що злочином йому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 5323, 63 грн, яка складається з витрат на лікування в сумі 1164, 63 грн, послуг «Нової пошти» в розмірі 120,00 грн, витрат на поїздки до слідчого в м. Красноград Харківської області з м. Луганська в сумі 4039, 00 грн. Моральна шкода полягає у моральних і фізичних стражданнях у зв`язку з отриманою травмою, була втрачена його працездатність, що створило йому додаткові труднощі в організації його життя.
Відповідач ОСОБА_5 позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав частково в розмірі 1164, 63 грн, в іншій частині позов не визнав, тому що ОСОБА_7 не надав відповідних доказів. Позов в частині відшкодування моральної шкоди не визнав, так як дорожньо-транспортна пригода сталася через обопільне порушення правил дорожнього руху її учасниками.
Відповідач ОСОБА_10 позов не визнав, так як він не винуватий у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
Також під час судового розгляду власником автомобіля "Форд Ескорт" ОСОБА_11 заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про стягнення матеріальної шкоди. Позивач просив стягнути шкоду за втрачений автомобіль в сумі 34 208, 15 грн; за проведення товарознавчої експертизи - 894, 46 грн; за витрати на поштові повідомлення в сумі 53, 76 грн, а всього на загальну суму 35 156, 37 грн. Однак під час судового розгляду позивач позов уточнив і остаточно просив стягнути з відповідачів 39 702, 81 грн. . ( т.1, а.с. 63, т.3. а.с. 41).
Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав, так як матеріальні збитки потерпілому повинна відшкодовувати страхова компанія.
Відповідач ОСОБА_10 цей позов також не визнав, так як він не винуватий у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
В своїх запереченнях на позовну заяву ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» зазначила, що вони не погоджуються з вимогою ОСОБА_11 про відшкодування матеріальних витрат і вважають, що заявлені вимоги не можуть бути задоволені з таких підстав.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої затрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності з принципами законодавства України вина встановлюється тільки судом. Тобто для настання цивільно-правової відповідальності водія, на підставі якої виникає обов`язок сплати страхового відшкодування повинна бути встановлена вина застрахованої особи, яка підтверджується вироком суду при розгляді кримінальної справи. Оскільки відсутній вирок суду відносно ОСОБА_5 , відповідальність якого застрахована в ПрАТ «СК`Юнівес», не має обгрунтованих на законі підстав для стягнення страхового відшкодування, оскільки підставою для настання зобов`язання СК «Юнівес» по сплаті страхового відшкодування є тільки наявність вини особи, відповідальність якої застрахована.
Пунктом 30.1, ст. 30 Закону, визначено що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.
Пунктом 30.2 ст.30 Закону встановлено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, то власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
У відповідності із ст. 36.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" та від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при розгляді кримінальної справи і постановленні обвинувального вироку суд повинен вирішити заявлені до засудженого позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, з`ясувати характер і розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненими діями і шкодою, що настала. При цьому слід мати на увазі, що солідарна матеріальна відповідальність наступає лише у випадку, коли шкоду заподіяно спільними сумісними діями кількох засуджених осіб.
Згідно ж до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.
Вислухавши доводи сторін та провівши аналіз вищезазначеного законодавства суд з приводу позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди прийшов до такого висновку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 , як встановлено судово- медичною експертизою № 338-Р/14 від 06.10.2014 року, отримав тілесні ушкодження середнього і легкого ступеня тяжкості. Згідно довідки Красноградської центральної районної лікарні від 22.08.2014 року ОСОБА_7 рекомендоване амбулаторне лікування за місцем проживання (ар.к.п.161).
Разом з тим матеріали справи не містять відомостей про рекомендоване лікування, необхідність придбання ліків та інших медичних препаратів, на які були витрачені кошти потерпілого ОСОБА_7 згідно з позовними вимогами, а також чеків на придбання палива.
Внаслідок, чого суд вважає за необхідне вищезазначений позов про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково в тому розмірі, який визнав обвинувачений ОСОБА_5 , а саме на 1164,63 грн..
Також частково необхідно задовольнити позов про стягнення моральної шкоди приймаючи до уваги таке..
Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 3,9 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року, із відповідними змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, в порушенні стосунків з оточуючими людьми.
Враховуючи зазначені ОСОБА_7 підстави, характер правопорушення, глибину його фізичних та душевних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суд оцінює завдану йому моральну шкоду в сумму 5000,0 гривень.
ОСОБА_10 не є винною особою у вчиненні даного кримінального правопорушення і відповідно не несе відповідальність за завдану потерпілому матеріальну і моральну шкоду, і тому в задоволенні позову йому необхідно відмовити..
Стосовно позовних вимог ОСОБА_11 до ПрАТ СК "Юнівес", ОСОБА_5 , ОСОБА_10 суд вважає наступне.
Про страховий випадок щодо ДТП своєчасно було проінформовано ПрАТ СК «Юнівес» 08.09.2014 року ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , що не заперечує представник компанії.
Автомобіль Форд Ескорт р/н НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 на праві особистої власності. В результаті ДТП він отримав значні механічні пошкодження.
Статтею 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Пунктом 30.1, ст. 30 Закону, визначено що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктом 30.2, ст. 30 Закону, встановлено що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особою, відповідальною за завданні збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
На підставі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Стосовно посилань представника ПрАТ СК «Юнівес» на вину обох водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , внаслідок чого розмір страхового відшкодування слід визначати шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість винних осіб, суд зазначає, що при розгляді даного кримінального провадження судом встановлена вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 22.08.2014 року тільки водія ОСОБА_5 , вина водія ОСОБА_7 достовірно не встановлена.
Вказана думка суду підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи № 8813 від 28.11.2016 року, яка була проведена Харківським НДІ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса з якого витікає, що невідповідностей вимог п.11.2 Правил дорожнього руху України в діях водія ОСОБА_7 які б знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з ДТП не виявлено, а встановити невиконання водієм ОСОБА_7 п.12.3 Правил дорожнього руху України які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП не є можливим.
Суд приймає до уваги саме висновки даної експертизи, так яка вона була проведена по результатам повторного слідчого експерименту від 15.08.2016 року, який проводився за участю майже всіх учасників, їх представників, свідка, захисника. Відсутність з поважної причини потерпілого ОСОБА_8 не вплинула на результати слідчого експерименту, тому що його інтереси представляв адвокат ОСОБА_6 .
Також суд не стягує різницю вартості автомобіля за результатами повторної товарознавчої експертизи від 24.11.2015 року з урахуванням росту курсу національної валюти по відношенню до долара США, так як пунктом 30.2, ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що коли транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, Законом не передбачено можливість збільшення суми відшкодовування шкоди в результаті інфляційних процесів.
Вартість витрат на залучення експертів суд рахує вірним стягнути із обвинуваченого відповідно до ст.124 КПК України. Питання про речові докази суд вирішить згідно ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369-371,373-374 КПК України , суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком на два роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку на один рік та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди - 1164,63 грн. та моральної шкоди- 5000,0 грн, а всього стягнути 6 164 (шість тисяч сто шістдесят чотири) грн 63 коп.
В іншій частині позовних вимог про стягнення матеріальної і моральної шкоди з ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 відмовити.
В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.
Позов ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.
В задоволенні позову ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди відмовити повністю.
Позов ОСОБА_11 до Приватного акционерного товариства «Страхова Компанія «ЮНІВЕС» про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.
Речові докази по справі: автомобіль "ГАЗ"реєстраційний № НОМЕР_1 , переданий ОСОБА_5 - вважати повернутим законному власнику. Автомобіль "Форд Ескорт" реєстраційний № НОМЕР_2 , що перебував на штрафному майданчику Красноградського РВ ГУМВС - повернути законному власнику.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Красноградський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім - надіслати поштою.

Суддя