№ 336/2084/17
пр. 1-кс/336/316/2017
18.04.17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 з участю слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001392 від 11.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 за погодженням із прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому зазначив, що 11 квітня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001392 внесено відомості за ст. 356 КК України за фактом самоуправства.

В клопотанні зазначив, що під час несення служби співробітниками управління патрульної поліції в м. Запоріжжі був зупинений автомобіль «Газель», державний номер НОМЕР_1 , наповнений спиляною деревиною, якою, за поясненнями водія, він наповнив транспортний засіб з дозволу керівництва ветеринарної клініки по вул. Іванова в м. Запоріжжі. Під час огляду місця події транспортний засіб був вилучений до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Посилаючись на те, що автомобіль і його вантаж мають ознаки речового доказу в кримінальному провадженні, так як деревина є предметом незаконного спилювання, а транспортний засіб - знаряддям вчинення злочину, що зберігають на собі сліди злочину, в інтересах запобігання можливості розпорядитися цим майном просить про накладення арешту на вказані речі.

В суді слідчий підтримав клопотання.
Власник транспортного засобу, належним чином повідомлений про час та місце вирішення клопотання, до суду не з`явився, що в силу ч. 1 ст. 172 КПК України не є перешкодою для вишення клопотання.
Вислухавши слідчого, перевіривши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України містить поняття речового доказу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як випливає із змісту ст. 172 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається з метою забезпечення збереження речових доказів; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Оскільки слідчий не довів правової підстави для застосування арешту, хоча автомобіль та деревина і мають ознаки речових доказів в кримінальному провадженні за ознаками самоправства, як не довів і наявність ризиків його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя не вбачає процесуальних підстав для ухвалення рішення на користь доводів клопотання. Вільне ж, у відсутність процесуальних підстав, застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що не ґрунтується на законі і може потягти настання неспівмірної шкоди для інтересів власника майна, що за вказаних обставин є неприпустимим.

При цьому слідчий суддя переконана, що навіть за доведеності ризику відчуження автомобіля його власником застосування арешту було б невиправданим, оскільки таке відчуження жодним чином не перешкоджатиме проведенню ефективного розслідування.

У зв`язку з викладеним слідчий суддя, не вбачаючи жодної з процесуальних передумов для накладення арешту, лише сукупність яких може зумовити задоволення цього клопотання, вважала б за доцільне порекомендувати слідчому визначити статус цих речі як речових доказів в кримінальному провадженні і з метою їхнього збереження в інтересах ефективного розслідування визначити в силу ст. 100 КПК України належне місце для зберігання.

Керуючись ст. ст. 167-173, 233, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 про накладення арешту на речі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення

Слідчий суддя ОСОБА_1