Справа № 461/6861/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/490/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях : - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року,-
за участю прокурора : - ОСОБА_8

обвинуваченого : - ОСОБА_9

захисника обвинуваченого : - ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, а саме : вироком Личаківського районного суду м. Львова від 18.08.2011 року за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт, відомості про відбуття покарання відсутні; вироком Галицького районного суду м. Львова від 24.04.2014 року за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію»,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та обрано йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміну місця проживання; - періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді застави.

По кримінальному провадженні вирішено питання цивільного позову та процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_9 18.08.2016 року приблизно о 17 год. 55 хв., перебуваючи біля будинку № 15 по вул. Шептицьких у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи у групі з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, відкрито, шляхом ривка викрав (зірвав з шиї) у ОСОБА_11 золотий ланцюжок вагою 21,5 грам вартістю 20640,00 грн. з золотим кулоном вагою 3 грами вартістю 4000,00 грн., заподіявши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 24640,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду прокурор у кримінальному провадженні прокурор Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Мотивує це тим, що звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції не навів доводів на підтвердження висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Суд у вироку обмежився лише перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, а саме того, що останній раніше судимий, у лікарів нарколога та психолога не перебуває, а також зазначенням щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, що не відповідає обставинам кримінального провадження. Разом з тим, судом не достатньою мірою враховано те, що ОСОБА_9 раніше судимий за вчинення аналогічного злочину (відкрите викрадення ланцюжка на вулиці шляхом «ривка»), покарання останньому було призначено із застосуванням статті 69 КК України та останній був звільнений від відбування призначеного йому вироком Галицького районного суду м. Львова від 24.04.2014 покарання на підставі Закону України «Про амністію», проте, належних висновків для себе не зробив, а знову вчинив аналогічний злочин. Окрім цього, судом не враховано те, що злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, обвинувачений в ході досудового розслідування та судового розгляду і аж до останнього слова вину не визнавав та бажання відшкодувати потерпілій заподіяні збитки не висловлював. Таким чином, норма ст.75 КК України щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не підлягає застосуванню, оскільки для цього відсутні передбачені Законом підстави. Крім цього зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий, зокрема 24.04.2014 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.2 ст.186, ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію». Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_9 в ході досудового розслідування та судового розгляду свою вину повністю не визнав, заперечував усі обставини, встановлені в ході досудового розслідування та судового розгляду, обставини, які б пом`якшували його покарання відсутні, оскільки останній «щиро покаявся» лише в ході останнього слова обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, виступ обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 , які заперечили апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_7 до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції, повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та пояснив, що дійсно скоїв це кримінальне правопорушення, визнав цивільний позов потерпілої, розкаявся.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України стверджується поясненнями свідків та іншими доказами кримінального провадження, яким суд першої інстанції надав правильну оцінку, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_11 ;

- відеозаписами з камер спостереження на вул. Шептицьких у м. Львові (містяться на двох DVD-R дисках);

- даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 12.10.2016 року, в якому зафіксована слідча дія, що була проведена в приміщенні Галицького ВП ГУНП у Львівській області, за участі двох понятих та трьох статистів;

- «біркою» (етикеткою) виробу із золота 585 проби вагою 21,5 г, в якій зазначена вартість 20640,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізував та оцінив досліджені в судовому засіданні докази, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, судом першої інстанції вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім цього, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги твердження потерпілої ОСОБА_13 щодо того, що грабіж був вчинений ОСОБА_9 із застосуванням насильства, оскільки під час судового розгляду встановлено, що останній зірвав з її шиї ланцюжок одним рухом, не завдаючи інших ударів. Такі дії обвинуваченого не можна додатково кваліфікувати як застосування насильства при грабежі. При ненасильницькому грабежі винний при вилученні майна не звертається до застосування насильства або погрози до потерпілого чи інших осіб (не здійснює цілеспрямованої дії на їх психіку чи тілесну недоторканість), а обмежується прикладенням певних зусиль лише безпосередньо для вилучення майна. Так, при вчиненні ОСОБА_9 грабежу майна ОСОБА_11 мав місце так званий "ривок", коли грабіжник несподівано для потерпілого захопив майно (зірвав золотий ланцюжок з кулоном).

Вказане підтверджується також висновком судово-медичної експертизи № 1811 від 12.09.2016 року, де зазначено, що забійне садно грудної клітки у потерпілої ОСОБА_11 ймовірно утворилося від дії тупого предмета, можливо внаслідок контакту з вільним краєм нігтьової пластинки пальця руки. Такі наслідки узгоджуються зі встановленим судом механізмом дій обвинуваченого, який захопив ланцюжок на шиї потерпілої та «ривком» зірвав його.

Відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що скоєне ОСОБА_9 кримінальне правопорушення є тяжким злочином, ОСОБА_9 раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, та вірно призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Крім цього, при розгляді цього провадження апеляційним судом, потерпіла ОСОБА_11 подала заяву про те, що свої показання вона підтримує повністю, шкода їй відшкодована, а щодо призначеного покарання покладається на розсуд суду.

Водночас, щодо доводів апелянта про вчинення раніше аналогічних злочинів, що впливає на призначення покарання, то на думку колегії суддів попередні судимості відносно ОСОБА_9 є погашеними, і він вважається особою, яка немає судимостей відповідно до сь. 89 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим та постановлений відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а обвинуваченим в цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4