Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/379/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.05.2017 року. м.Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000642 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31.01.2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плоске Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючий не офіційно, розлучений, на утриманні неповнолітня донька, 2000 року народження, прож. АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25 грудня 2007 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого з іспитовим строком на 2 роки;

-08 липня 2011 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого з іспитовим строком на 2 роки. 13 грудня 2011 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області іспитовий строк скасовано;

-21 травня 2013 року Полтавським районним судом невідбутий строк 1 рік 5 місяців 5 днів замінено на обмеження волі. Звільнився 31 липня 2013 року з Комсомольського вправного центру Полтавської області №136 на підставі ухвали Комсомольського районного суду Полтавської області від 23 липня 2013 року умовно-достроково, з не відбутим строком 11 місяців;

-14 травня 2015 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік

засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України - 2 роки позбавлення волі. У відповідності з ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2015 року і остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, мотивуючи це тим, що вирок підлягає зміні в зв`язку з призначенням занадто суворого покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, при призначенні покарання, міськрайонний суд не в повній мірі врахував те, що він визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, працює, має на утриманні неповнолітню доньку, 2000 року народження.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 30 серпня 2015 року, близько 09.00 год. перебував біля багатоквартирного будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , де у нього, коли він побачив відкрите вікно балкону однієї з квартир, розташованих на другому поверсі вищевказаного житлового будинку, раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, вилізши на дерево, потрапив на балкон квартири, розташованої по АДРЕСА_3 , де, через незачинені двері, проник в середину, звідки таємно, повторно, викрав, належне ОСОБА_8 , майно на загальну суму 198 грн., після чого ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_6 30 березня 2016 року, близько 20.00 год. знаходився в квартирі АДРЕСА_4 , де у нього раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а саме на крадіжку, належного ОСОБА_9 , водяного насосу.

Реалізуючи указаний умисел, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, обрізавши ножем пластикову трубу, на якій був закріплений водяний насос, таємно, повторно, викрав, належний ОСОБА_9 , водяний насос ТМ «Nocchi», в комплекті з латунним краном та водяним фільтром, вартістю 501 грн., який знаходився на кухні вищевказаної квартири, після чого ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 501 грн.

Заслухавши доповідача, у дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч.3 ст.349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, кваліфікувавши його дії, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, а також при призначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог статей 50, 65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року. Отже, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 про пом`якшення йому призначеного покарання, про невідповідність призначеного останньому покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином; особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, офіційно не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 КК України, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні покарання даних про особу обвинуваченого, який визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні неповнолітню доньку, є необґрунтованими, оскільки їх в повній мірі враховано, що підтверджується вироком суду, а призначене покарання є обґрунтованим та відповідає цілям покарання.

Ті обставини, що обвинувачений давав виключно правдиві, зізнавальні показання та щиро покаявся у вчиненому, а також те, що, злочини він вчинив знаходячись у безвихідному стані, і не мав засобів для існування, на які звертає увагу в апеляційній скарзі останній, на переконання колегії суддів, не є підставами застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст.69 КК України.

Крім того, повторно враховувати обставину у виді щирого каяття, як підставу для застосування ст.69 КК України колегія суддів також не вбачає.

До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання дотримано вимог зазначеної норми закону України про кримінальну відповідальність. Остаточно до відбуття призначено обвинуваченому покарання більше від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.05.2015 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, є справедливим, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку чи для пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31.01.2017 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2