Номер провадження: 11-сс/785/11/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 27 грудня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0003801 від 19 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 27 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України строку тримання під вартою. До підозрюваного застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишити місце проживання з 22:00 години до 07:00 години ранку наступної доби, а також покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Строк дії ухвали до 18:30 години 25 лютого 2017 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити підозрюваному ОСОБА_8 строк тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки слідчого судді викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що наразі досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, слідчим вживаються заходи направлені на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_8 , а ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчиняти інші злочини на теперішній час не зменшились і продовжують існувати.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням прокурора, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя в цілому виконав вимоги ст.199 КПК України та прийняв обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні цього клопотання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 19 листопада 2016 року, більш точний час не встановлений, він спільно та за попередньою змовою з іншою невстановленою особою, перебуваючи біля парадної №5 будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, що перебувало у власності потерпілого ОСОБА_9 , який на той час підходив до вищевказаної парадної.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_8 разом з невстановленою особою підбігли до потерпілого ОСОБА_9 , який в той момент заходив до парадної свого будинку та почали наносити йому удари в область обличчя та тулуба, після чого відкрито заволоділи його майном, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 690 000 грн.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколом допиту потерпілого, протоколом затримання в порядку ст.208 КПК України, протоколом пред`явлення особи для впізнання, протоколом оглядом місця мешкання ОСОБА_10 - квартири АДРЕСА_2 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 та протоколом проведення впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_11

20 листопада о 10:10 годині ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 01 листопада 2016 року до підозрюваного ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор обґрунтував своє клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики, передбачені ст.177 КПК України на теперішній час не зменшились, а досудове розслідування у кримінальному провадженні наразі завершити неможливо, оскільки до матеріалів кримінального провадження потрібно долучити висновок судово-медичної експертизи, отримати ухвали тимчасового доступу до речей та документів.

Апеляційний суд вважає правильними висновки слідчого судді про неналежне проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, а саме те, що не було перевірено версію захисту про непричетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

В свою чергу апеляційний суд вважає наявним ризик того, що ОСОБА_8 може в подальшому переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки у разі доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років. Проте апеляційний суд визнає такий ризик мінімальним, оскільки на теперішній час підозрюваний ОСОБА_8 чотирнадцять днів знаходиться під дією запобіжного заходу у виді домашнього арешту, і за цей час належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки і за першою вимогою являвся до слідчого та суду.

Крім того, апеляційний суд враховує особу підозрюваного та міцність його соціальних зв`язків, а саме те, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2006 та 2011 року народження, проживає з цивільною дружиною, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де характеризується виключно з позитивної сторони.

Під час апеляційного розгляду прокурор не довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Так, дійсно ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.186 КК України за який, у разі визнання винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 13-ти років з конфіскацією майна.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

На думку апеляційного суду викладенні обставини свідчать про те, що на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, на які прокурор посилається у своєму клопотанні.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора Одеської місцевої прокуратури ОСОБА_6 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 27 грудня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишити житло з 22:00 години до 07:00 години ранку наступної доби, а також покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4