Справа № 314/6185/16-к
Провадження № 1-в/314/16/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2 ,
представника установи: ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), уродженця міста Снігірьовка Миколаївської області. Громадянина України, освіта неповна середня, не одружений, до засудження не працював. Проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Раніше не судимий.

По даній справі засуджений: 20.10.2006 року Апеляційним судом Миколаївської області за ст.187 ч.4, 115 ч.2 п.4, 6, 9, 12, 70 ч.1 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 25.01.2007 року ст.187 ч.4 КК України перекваліфікувати на ст.186 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст.115 ч.2 п.4, 12 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.04.2016 року на підставі ст. 72 ч.5 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.03.2006 року по 25.01.2007 року з розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку: 27.03.2006 року. Кінець строку: 27.05.2019 року.

про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення, -

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського райсуду від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), надійшло клопотання, про можливість умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 06.04.2006 року.

Під час тримання в Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтС України в Миколаївській області з 06.04.2006 року по 17.12.2006 року, характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

Під час тримання в Київському слідчому ізоляторі УДПтС України в Київській області з 17.12.2006 року по 10.02.2007 року, характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

Під час тримання в Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтС України в Миколаївській області з 10.02.2007 року по 30.03.2007 року, характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

З 30.03.2007 року по 24.07.2015 року відбував покарання у Вільнянській виправній УДПтС України в Запорізькій області(№20). За час відбування покарання характеризувався наступним чином. Вимоги режиму відбування покарання порушував. За що мав 3 стягнення. Стягнення погашені в встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 14 разів заохочувався.

З 24.07.2015 року перебуває на лікуванні в міжобласній туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії УДПтС України у Запорізькій області (№55). За час відбування покарання характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не має.

На виробництві установи не працевлаштований, в зв`язку з хворобою на туберкульоз.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує стосунки із засудженими як позитивної так і негативної спрямованості.
Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
Не завжди приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ст. 65 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.
Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених.
Відповідно до ст. 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.
Відповідно до ст. 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь у роботі самодіяльних організацій. Не входить до складу ради колективу засуджених.
Відповідно до ст. 59 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.
Засуджений під час відбування покарання не перебуває на профілактичному обліку.
За вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 20.10.2006 року має позов у розмірі 12563 грн., який не відшкодовується у зв`язку з відсутністю виконавчого листа в установі.

Прокурор клопотання не підтримав і вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судом України і є обов`язковими до виконання на всій території України. В силу ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») виконання рішення суду входить до обсягу прав особи на справедливий суд.

Суд враховує, що завданням кримінального законодавства (ст.1 КК України, ст.2 КПК України) є зокрема захист прав потерпілого, яке полягає у відновленні прав потерпілого в результаті вчинення кримінального правопорушення, а в разі неможливості відновлення прав забезпечення справедливої компенсації завданої шкоди в результаті кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання за вироком суду наявне зобов`язання відшкодування шкоди завдано кримінальним правопорушенням в розмірі 12563,00 грн., яке засудженим не виконується.

Судом не встановлено об`єктивних обставин, які б унеможливлювали здійснення засудженим участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. На переконання суду, стан здоров`я засудженого не є обставиною, яка перешкоджає вчиненню вищезазначених дій.

На підставі визначеного суд приходить до висновку, що засуджений не довів свого виправлення та не досяг стану, визначеного ст.6 КВК України.

Керуючись ст. 81 КК України , ст. ст. 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені заяви засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

19.01.2017