Справа № 161/1773/15-к
Провадження № 1-кп/161/136/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 14 лютого 2017 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретара ОСОБА_2 ,
номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000615 від 5 серпня 2013 року, про обвинуваченняОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у вказаному кримінальному провадженні клопотання захисника ОСОБА_8 ,-
В С Т А Н О В И В :
В клопотанні захисник ОСОБА_8 зазначив, що в Луцькому міськрайонному суді Волинської області перебуває кримінальне провадження№0000615 від 5 серпня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Також, ОСОБА_8 зазначив, що відповідно до встановлених обставин справи в судовому засіданні, слідує, що під час розгляду справи в суді обвинувачений ОСОБА_3 захворів на тяжку тривалу хворобу яка потягла як наслідок ускладнення психіки останнього, що в свою чергу виключає його участь у судовому провадженні.

Зокрема відповідно до відомостей Луцької центральної районної лікарні від 24.11.2015 року слідує, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуває на амбулаторному лікуванні з діагнозом : Залишкові явища після перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу, ішемічного інсульту в басейні ЛСМ арт. з моторною афазією, вираженим правобічним геміпарезом відновний період.

Крім цього, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №147 від 07.06.2016 року слідує, що обвинувачений ОСОБА_3 з часу перенесеного інсульту 21.09.2015 року страждає на психічний розлад у формі астенічного варіанту психоорганічного синдрому з повною моторною та частковою сенсорною афазією.

Наявний розлад є вадою, котра позбавляє його можливості самостійно реалізувати своє право на захист. Крім цього, як констатували експерти ОСОБА_3 не здатний в повній мірі розуміти характер та фактичний зміст власних дій, керувати ними та передбачати їх наслідки, а також не може давати правильні покази та розуміти їх зміст.

Усе вищезазначене говорить про те, що обвинувачений ОСОБА_3 на стадії судового розгляду справи захворів на тяжку тривалу хворобу, яка в себе поєднує психічне захворювання, що виключає його участь у судовому провадженні, а тому відповідно до вимог ст.335 КПК України суд повинен зупинити судове провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 до його видужання і продовжити судове провадження стосовно іншого обвинуваченого.

Разом з тим сторона захисту вважає, що є неприпустимим визначати особливий порядок кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме вирішувати питання щодо застосування стосовно нього примусових заходів медичного характеру, оскільки відповідно до ч.4 ст.503 КПК України - примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними, тобто коли такі особи внаслідок свого психічного стану становлять небезпеку для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою (п.5 ч.1 ст.505 КПК України).

Однак в судовому засіданні жодних даних, щодо обставин за яких обвинувачений ОСОБА_3 у зв`язку з наявним захворюванням, в тому числі психічним, може становити суспільну небезпеку як для себе самого так і для оточуючих - не встановлено, а тому підстав для застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру не має.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.42, 45, 46, 50, 335 КПК України,

просить суд :

1.Зупинити судове провадження у кримінальному провадженні №0000615 від 05.08.2013 року за ч.1 ст.286 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_3 до його видужання;

2.Продовжити судове провадження у кримінальному провадженні №0000615 від 05.08.2013 року за ч.1 ст.286 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 клопотання підтримав та навів доводи, аналогічно тим, що зазначені в клопотанні.

Захисник ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання зазначивши, що

під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 захворів. Згідно карти амбулаторного хворого №11765 лікувався з 21.09.2015 року по 09.10.2015 року у неврологічному відділенні з діагнозом Гостре порушення мозкового кровообігу (ішемічний інсульт в басейні ЛСМА від 21.09.2015 року на грунті церебрального атеросклерозу (тромбоз лівої ВСА), моторна афазія, виражений правобічний геміпарез .ІХС. Дифузійний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба 3 ст., СН1.

Разом з тим, ОСОБА_7 зазначив, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №244926, ОСОБА_3 , Луцькою міськрайонною МСЕК при огляді 31.12.2015 року визнаний інвалідом 1Б групи внаслідок загального захворювання з потребою у постійному сторонньому догляді.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 24.02.2016 року в кримінальному провадженні призначено судово-психіатричну експертизу. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №147 від 07.06.2016 року комісія експертів, зокрема експерт ОСОБА_9 , прийшли до висновку, що 1.) ОСОБА_3 з часу перенесеного інсульту 21.05.2015 року страждає на психічний розлад у формі астенічного варіанту психоорганічного синдрому з повною моторною та частковою сенсорною афазією. 3.)… ОСОБА_3 не здатний в повній мірі розуміти характер та фактичний зміст власних дій, керувати ними та передбачати їх наслідки. 4.) ОСОБА_3 не може давати правильні покази та розуміти їх зміст. 6.) ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку до виходу із хворобливого стану. .

Окрім того, ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_3 захворів на психічну хворобу до постановлення вироку, дане психічне захворювання не є нетривалим явищем. ОСОБА_3 не здатний в повній мірі розуміти характер та фактичний зміст власних дій, може завдати собі або оточуючим істотної шкоди, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. В іншому випадку, за відсутності судового рішення про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_3 може не продовжувати (уникнути) лікування. З огляду на вказані обставини, відносно ОСОБА_3 слід вирішити питання про застосування примусових заходів медичного характеру. І навіть при цьому ймовірність видужання ОСОБА_3 є невисокою.

Також, ОСОБА_7 зазначив, що в випадку зупинення кримінального провадження щодо ОСОБА_3 таке зупинення призведе до наслідків у вигляді не вирішення питання про застосування примусових заходів медичного характеру та позбавить в повній мірі потерпілих права на відшкодування завданої їм шкоди. Крім цього, зупинення провадження триватиме невиправдано довго що буде суперечити принципам та завданням кримінального провадження ( ст.2 КПК України).

З врахуванням зазначених обставин, ОСОБА_7 посилаючись на ч.3 ст.19, ст.ст.92, 93 КК України, ст.ст.2, 335, 503, 512 КПК України, просив суд:

1.В задоволенні клопотання про зупинення кримінального провадження відмовити.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_10 -адвокат ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 , оскільки будуть порушенні права потерпілого ОСОБА_10 , в тому числі пред`являти позов про відшкодування завданої йому шкоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 підтримав захисника ОСОБА_7 та просив відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 ..

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала захисника ОСОБА_8 та просила його клопотання задовольнити.

Суд, заслухавши клопотання, з`ясувавши думку прокурора та учасників судового розгляду встановив наступні обставини.

Відповідно до відомостей Луцької центральної районної лікарні від 2 грудня 2015 року, 23 вересня 2016 року обвинувачений ОСОБА_3 визнаний інвалідом 1 Б групи з діагнозом: залишкові явища після перенесеного інсульту із вираженим спастичним правобічним геміпарезом, моторною афазією. На даний час стан здоров`я ОСОБА_3 середньої важкості, самостійно пересуватися і сприймати оточуючих може, а розмовляти не може. Здійснюється лікарський нагляд, спрогнозувати за який час хворий одужає неможливо.
Відповідно до висновку судово психіатричного експерта № 147 від 7 червня 2016 року обвинувачений ОСОБА_3 з часу перенесеного інсульту 21 вересня 2015 року, страждає на психічний розлад у формі астенічного варіанту психоорганічного синдрому з повною моторною та частковою сенсорною афазією, що позбавляє його можливості самостійно реалізувати своє право на захист, оскільки, ОСОБА_3 не здатний в повній мірі розуміти характер та фактичний зміст власних дій, керувати ними та передбачати їх наслідки, а також не може давати правильні покази та розуміти їх зміст.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_9 дав роз`яснення висновку експертів, зазначивши, що зазначений в висновку термін психічний розлад є тотожніми за змістом та поняттям терміну психічне захворювання.
Окрім того, експерт ОСОБА_9 роз`яснив, що ОСОБА_3 страждаючи психічним розладом, може створити пасивний тип суспільної небезпеки.
Разом з тим, ОСОБА_9 роз`яснив, що ОСОБА_3 сам може не продовжувати лікування, що для цього необхідна стороння ініціатива.
З врахуванням зазначеного, слід прийти до висновку, що ОСОБА_3 , можливо вчинив кримінальне правопорушення у стані осудності, оскільки йому пред`явлена підозра на досудовому слідстві, однак, захворів на психічну хворобу до постановлення вироку, що не виключає його участь в судовому засіданні та можливого застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру застосовуються до осіб, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ст.512 КПК України судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні. У разі об`єднання в одне провадження кримінального провадження, яке здійснюється у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, та кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру вони розглядаються в судовому засіданні в одному кримінальному провадженні з додержанням вимог цього Кодексу. Після закінчення судового розгляду суд виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку щодо обвинуваченого та ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

З врахуванням зазначених обставин та вимог закону, суд встановив, що доводи захисника ОСОБА_8 не містять підстав для задоволення клопотання, оскільки суперечать зазначеним вимогам закону, і здійснення провадження в суді за відсутності строни захисту ОСОБА_3 може привести до порушення рівності учасників судового розгляду перед законом та судом, що передбачено та гарантовано всім учасникам судового розгляду ст.10 КПК України.
Разом з тим, суд встановив, що доводи захисника ОСОБА_8 щодо зупинення судового провадження відносно ОСОБА_3 на підставі ст.335 КПК України не містиь підстав, оскільки захворювання ОСОБА_3 не виключає його участі у судовому провадженні.
На підставі вказаного, керуючись ст.93 КК України, ст.ст.10,335,372,503,512 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 ,про зупинення судового провадження у кримінальному провадженні №0000615 від 5 серпня 2013 року за ч.1 ст.286 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_3 до його видужання, та продовження судового провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , відмовити, за відсутністю для цього підстав.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1