Ухвала
іменем україни

22 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001804, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Сілець Львівської області,

який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 15 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, провадження закрити за відсутністю в його діях складу злочину. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що матеріали провадження не містять доказів його винуватості, висновки судів ґрунтуються на припущеннях та суперечливих показаннях свідків і потерпілої. Вказує на те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів і формально підійшов до розгляду його апеляційної скарги.

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 15 березня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що 22 вересня 2015 року близько 11.15 год. під час проведення перевірки державними виконавцями добровільного вселення в приміщення квартири АДРЕСА_2 на фоні тривалих неприязних відносин в ході сварки він придавив ОСОБА_7 дверима, завдавши їй фізичного болю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджений умисно вчинив насильницькі дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , підтверджується показаннями потерпілої, свідків, даними, що містяться у протоколі слідчого експерименту та висновку експерта.

На думку колегії суддів,висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, дані про його особу, зокрема, похилий вік і стан здоров`я, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, тобто суд дотримався вимог статей 65-67 КК України.

Крім того, доводи засудженого щодо відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, аналогічні наведеним у його касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи його апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргузасудженого залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 15 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3