1-кс/754/644/17
Справа № 754/3295/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2017 року Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011479 від 25.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшло клопотання слідчого Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 , у рамках даного кримінального провадження, що розслідується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 24.09.2016 року до Деснянського УП ГУ НП в м. Києві надійшла заява ОСОБА_5 , яка повідомила, що в період часу з 15.09.2016 року по 19.09.2016 року невідома особа, під приводом здачі квартири АДРЕСА_1 в оренду, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 5000, 00 грн., що належать останній.
Відомості про дане кримінальне провадження внесено до ЄРДР за № 0011479 від 25.09.2016 року.
Крім того, 12.11.2016 року до Деснянського УП ГУ НП в м. Києві надійшла заява ОСОБА_6 , який повідомив, що 03.11.2016 року невідома особа шахрайським шляхом під приводом здачі квартири АДРЕСА_1 в оренду заволоділа грошовими коштами в сумі 9000, 00 грн., що належать останньому.
Відомості про дане кримінальне провадження внесено до ЄРДР за № 0013498 від 12.11.2016 року.
Крім того, 23.11.2016 року до Деснянського УП ГУ НП в м. Києві надійшла заява ОСОБА_7 , яка повідомила, що 08.11.2016 року невідома особа під приводом здачі квартири АДРЕСА_1 в оренду заволоділа грошовими коштами в сумі 4800, 00 грн., що належать останній.
Відомості про дане кримінальне провадження внесено до ЄРДР за № 0013895 від 23.11.2016 року.
09.12.2017 року вказані матеріали кримінального провадження були об"єднані в одне провадження з присвоєнням єдиного номеру 0011479 від 25.09.2016 року.
10.03.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва № 1кс754/579/17 від 02.03.2017 року у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 , в якій також зареєстрований ОСОБА_9 та проживає ОСОБА_10 , було проведено обшук.

Під час обшуку було вилучено наступне майно:

-4 договори ломбарду "Скарбниця" АЖ 3080896, АД 0359652, АЖ 3034637;

-посвідчення водія про проходження медичної підготовки ОСОБА_9 ;

-блокнот "Bulldogs" з рукописними записами;

-блокнот з надписом " ОСОБА_11 " із рукописними записами;

-повістка про виклик на ім."я ОСОБА_9 на 1 арк.;

-договір оренди житлового приміщення між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на 2 арк.;

-договір житлового приміщення між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 на 3 аркушах;

-договір оренди квартири між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на 4 аркушах;

-договір оренди квартири між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на 2 аркушах;

-зошит з рукописними записами "Spring";

-три квитанції на оплату комунальних послуг із підписами ОСОБА_9 ;

-розписка від імені ОСОБА_15 про отримання грошових коштів у ОСОБА_5 на оренду житла на 1 аркуші;

-копія паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_5 на 5 аркушах;

-чернетка з записом оплати комунальних послуг на 1 аркуші;

-договір надання послуг мережі інтернет "Ip-net" на 3 аркушах;

-системний блок "Delfis" с/н 0153750, під час огляду якого було встановлено, що Ір-адреса даного комп"ютера є НОМЕР_1 .

Згідно з наданою інформацією сайту "ОЛХ" на їх сайті оголошення про здачу квартири викладалися саме з вказаної Ір-адреси. Згідно з інформацією, наданою "Ip-net", Ір-адреса НОМЕР_2 у заданий у запиті час (час виходу в інтернет згідно з відповіддю в "ОЛХ") вхід в мережу інтернет здійснювався з адреси: АДРЕСА_2 .

Даний системний блок в ухвалі про проведення обшуку вказаний не був.

Згідно із ч.2 ст. 167 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна допускається з метою забезпечення в тому числі й збереження речових доказів.

Частиною 7 статті 236 КПК України передбачено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшуковування в ухвалі вважаються тимчасово вилученим майном.

Враховуючи те, що вказаний системний блок має значення речового доказу у кримінальному провадженні, так як підтверджує вхід з даного комп"ютера на сайт "ОЛХ" та розміщення оголошень, направлені на незаконне заволодіння шляхом обману грошовими коштами потерпілих, під приводом здачі житла в оренду, слідчий просить накласти арешт на вищевказане майно шляхом заборони розпоряджатися та використовувати це майно.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, послався на обставини, що були ним викладені у клопотанні, просив суд арештувати тимчасово вилучене майно.

Інші особи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом своєчасно та належним чином, причини неявку до суду не повідомили.

Вислухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали клопотання в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що 09.12.2017 року матеріали кримінальних проваджень були об"єднані в одне провадження з присвоєнням єдиного номеру 0011479 від 25.09.2016 року, відомості внесені до ЄРДР про скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Клопотання слідчого погоджено із прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 , у ньому зазначені підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, перелік і види майна, що належить арештувати, документи, що підтверджують належність майна, тобто клопотання оформлено відповідно до вимог ст.. 171 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучені документи, що підтверджують належність майна особам, та обставини, викладені у клопотанні.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч.3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи питання про задоволення клопотання слідчого, погодженого з прокурором, та накладання арешту на вказане майно, суд враховує вимоги, передбачені ч.2 ст. 173 КПК України та приходить до висновку, що існують правові підстави для арешту майна, є можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співмірність обмеження права власності завданим кримінальним правопорушенням, наслідки арешту майна для підозрюваного і третіх осіб.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що існують підстави, визначені у ч.2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене вище майно шляхом заборони розпорядження та користування вказаним майном з метою збереження речових доказів.

При цьому, з огляду на положення ч.1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.

Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення або втрати майна, зазначеного у клопотанні слідчого, що визнано речовим доказом, чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 167-175, 309, 369, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011479 від 25.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на системний блок "Delfis" с/н 0153750, вилучений 10.03.2017 року за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони розпорядження та користування вказаним майном з метою збереження речових доказів.

Копію ухвали негайно вручити присутнім учасникам судового провадження, та не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити для відома особам, які не були присутні під час оголошення ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1