Справа № 366/3119/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/588/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 23.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 березня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванків, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Іванківського районного суду Київської області від 13 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цим же вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 5000 (п`ять тисяч) гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі управління фінансів Іванківської РДА на суму 2184 гривень 84 копійки залишено без задоволення. Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
За вироком суду, ОСОБА_6 , визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

06 квітня 2016 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки ЗАЗ, моделі 11027, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг між с.Болотня-с.Федорівка та с.Сукачі-с.Макарівка, Іванківського району, Київської області, в напрямку від с.Федорівка до с.Болотня, в порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху, порушуючи вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», установленого по ходу напрямку його руху, не надав пріоритет в першочерговому проїзді перехрестя мопеду марки Хонда Леад, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по головній дорозі, та на перехресті допустив зіткнення з ним.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда Хонда Леад ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_6 вищезазначених приписів Правил дорожнього руху, знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманням потерпілим ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 березня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 змінити, пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, та призначити ОСОБА_6 покарання у виді та розмірі, визначеному судом першої інстанції без позбавлення права керувати транспортними засобами, а також відмовити потерпілому ОСОБА_8 в задоволенні його позову про відшкодування моральної шкоди. Підставою для зміни вироку суду першої інстанції захисник зазначає невідповідність призначеного судом ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що суд першої інстанції при призначенні додаткового покарання його підзахисному не врахував стан здоров`я ОСОБА_6 , який є інвалідом другої групи, а тому позбавлення права керувати транспортними засобами неминуче призведе до фізичних незручностей обвинуваченого. Крім того, на думку апелянта, призначене ОСОБА_6 додаткове покарання звузить його можливості для задоволення своїх життєвих потреб, зокрема, придбання продуктів харчування, медикаментів, отримання медичної допомоги, так як проживаючи в приватному секторі смт. Іванків ОСОБА_6 змушений буде пішки пересуватися на значні відстані, що, з урахуванням стану його здоров`я, є досить проблематичним.

Також, у своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить відмовити потерпілому ОСОБА_8 в задоволенні заявленого ним цивільного позову до обвинуваченого в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень, посилаючись на те, що в позовній заяві потерпілого відсутнє об`єктивне обґрунтування розміру моральної шкоди, не зазначено обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат. Таким чином, на думку захисника, задоволення судом першої інстанції позовної заяви потерпілого ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному потерпілим, є несправедливим.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою захисника, потерпілий ОСОБА_8 подав на неї заперечення, в яких вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора та потерпілого, які заперечили проти апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є обґрунтованими, відповідають встановленим фактичним обставинам кримінального правопорушення, і підтверджені наявними доказами в їх сукупності, які перевірялися судом під час судового розгляду і учасниками судового провадження не оскаржуються.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , в тому числі і додаткового, повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, має статус потерпілого від аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, пенсіонер, інвалід 2-ї групи, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеного виду покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та з урахуванням наявності кількох обставин, що його пом`якшують, застосування положень ч.1 ст.69 КК України в поєднанні з вимогами ч.2 ст.53 КК України щодо розмірів такого виду покарання.
Таким чином, місцевим судом враховано всі обставини, які мають значення при призначенні покарання ОСОБА_6 , в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, та додаткове покарання, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
На переконання колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами конкретних обставин вчиненого злочину, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, а також даних, що характеризують особу обвинуваченого. Всі зазначені обставини враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , в тому числі і при застосуванні положень ч.1 ст.69 КК України.
Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і доводи скарги захисника щодо необґрунтованого задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого 5000 гривень моральної шкоди з підстав, на думку апелянта, відсутності в позовній заяві потерпілого об`єктивного обґрунтування спричинення ОСОБА_8 моральної шкоди. Як вбачається з цивільного позову, потерпілий ОСОБА_8 , обґрунтовуючи спричинення йому моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини обвинуваченого, зазначав, що в момент отримання ним тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями приниженості гідності, тривоги, страху за своє здоров`я. Також, потерпілий в позовній заяві вказував про те, що наслідки перенесеної травми призвели до негативних психосоматичних та психоемоційних змін, а саме: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, замикання на негативних переживаннях, тривога з приводу майбутнього.
Таким чином, потерпілий належним чином обґрунтував спричинення йому немайнових збитків у виді моральної шкоди в результаті злочинних дій обвинуваченого з чим обґрунтовано погодився і суд першої інстанції, стягнувши з ОСОБА_6 в рахунок її відшкодування грошові кошти в сумі 5000 гривень. Колегія суддів вважає, що саме такий розмір стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди є належним компенсатором того комплексу фізичних та моральних переживань, які потерпілий переніс внаслідок дій обвинуваченого.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Іванківського районного суду Київської області від 13 березня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Судді:
___________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4