Справа № 137/1863/16-к
Провадження №11-кп/772/296/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2015 року за №0000271, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисинка Жмеринського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, ФОП, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 5000 (п`ять тисяч ) гривень моральної шкоди.
Судом визнано доведеним вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення за наступних обставин.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 03.06.2014 року ОСОБА_9 зобов`язано щомісячно сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі 500 гривень на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним повноліття.

На виконання рішення суду Літинським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист № 137/878/14 від 03.06.2014 про стягнення аліментів з ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої дитини. У зв`язку із цим, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції 15.07.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, ОСОБА_9 , порушуючи вимоги ст.ст. 180, 181, 188 Сімейного кодексу України, достовірно знаючи про необхідність сплати аліментів, будучи 15.07.2014 року та 24.12.2015 року попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, умисно, систематично не сплачує аліменти починаючи з травня 2014 року, чим грубо порушує обов`язки, які покладаються на нього Конституцією України та сімейним законодавством і посягає на нормальний розвиток та здоров`я дитини та будучи фізичною особою підприємцем має заробіток, але приховує його. Заборгованість по аліментах складає 9914,45 гривень, а ОСОБА_9 будь-яких мір до її погашення не приймає, тим самим злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу на вирок суду, в якій просить змінити вирок, відмовити ОСОБА_10 в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Вважає рішення суду в частині вирішення цивільного позову незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. На думку апелянта суд безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_10 , які нічим не доводяться.

Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для її задоволення немає.

Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказах, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим і ніким не оскаржується. Також є вірною кваліфікація дій останнього за ч. 1 ст. 164 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність вироку в частині вирішення цивільного позову колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не можуть слугувати для задоволення вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , суд в повній мірі обґрунтував своє рішення, дотримався норм кримінального процесуального та цивільного процесуального законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із положеннями ст. 23 ЦПК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стягуючи на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 5000 гривень, суд взяв до уваги матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_9 , факт його протиправної поведінки, душевні страждання потерпілої ОСОБА_10 , яких вона зазнала у зв`язку з такою поведінкою щодо неї та їх спільного сина у зв`язку зі злісним ухиленням ОСОБА_9 від сплати аліментів, що впливало на матеріальне забезпечення дитини, а відтак і на душевний стан матері, яка хвилювалася з цього приводу.
Визначений судом розмір моральної шкоди є співмірним з перенесеними потерпілою моральними стражданнями, ґрунтується на принципах розумності, справедливості і є достатнім для відшкодування шкоди завданої потерпілій.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Літинського районного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року, яким визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно оригіналу.
Суддя: