Справа № 565/1724/16-к
Провадження № 1-кп/565/16/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2017 року м. Вараш
Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корсині, Рожищенського району, Волинської області, громадянина України, одруженого, проживаючого АДРЕСА_1 , працюючого начальником караулу ДПРЗ №6 ДПРЧ №13, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-
ОСОБА_5 28.08.2012 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин, керував автомобілем марки «Volkswagen Passat B4», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись з швидкістю до 60 км/год, автодорогою сполученням «Кузнецовськ- ВП «РАЕС» із сторони м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області в напрямку ВП «РАЕС». Неподалік стели з відображенням назви ВП «РАЕС» не врахував дорожню обстановку та не впорався з керуванням автомобіля, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку.
При цьому ОСОБА_5 порушив вимоги пункту 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.
Таким чином, порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, в результаті якої ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, по критерію спричинення довготривалого розладу здоров`я потерпілого, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому 2-го ребра справа, забою правого колінного суглобу, множинних різано-осаднених ран тіла.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні злочину не визнав. Пояснив, що 28.08.2012 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин, керував автомобілем марки «Volkswagen Passat B4», д.н.з. НОМЕР_1 . Рухався з швидкістю до 60 км/год, автодорогою сполученням «Кузнецовськ- ВП «РАЕС» із сторони м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області в напрямку ВП «РАЕС». Під час роз`їзду автомобілів під його керуванням і під керуванням ОСОБА_7 відбулося зіткнення на смузі руху по якій рухався саме автомобіль ОСОБА_5 . Удар був кутовий з лівого боку його автомобіля. На зустрічну смугу руху він не виїзджав. Цивільний позов не визнає у повному обсязі.
Така позиція обвинуваченого повністю спростовується та його провина у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, повністю знайшла своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.
Вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується показаннями потерпілого.
Так, потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 28.08.2012 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин, керував автомобілем марки «ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 . Рухався з швидкістю до 60 км/год, автодорогою сполученням «Кузнецовськ- ВП «РАЕС» із сторони ВП «РАЕС» в напрямку м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області. Приблизно за 100м до місця зіткнення помітив автомобіль яким керував обвинувачений, а за 60 м даний автомобіль виїхав на смугу руху по якій рухався саме потерпілий. Стверджує, що бачив як обвинувачений не контролював дорожню обстановку, бо дивився не на дорогу, а на пасажира. Тому потерпілий почав скеровувати автомобіль в ліву сторону та застосував екстрене гальмування, але зіткнення відбулося фактично лобове. На зустрічну смугу руху він не виїзджав. Безпосередньо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому ребра, забою колінного суглобу, множинних різано-осаднених ран тіла. Просив суд задовольнити його цивільний позов у повному обсязі. Погоджується з думкою прокурора щодо міри покарання.
Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину підтверджується також наступними дослідженими у судовому засіданні доказами.
Протоколом огляду місця події від 28.08. 2012 року (а.с.38 т.2), схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.08.2012 року (а.с.46 т.2) та фототаблицями до нього (а.с.39-45, 97-103 т.2) встановлено, що дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода 28.08.2012 року та оглянуто і описано місце дорожньо-транспортної пригоди - автодорогу сполученням «Кузнецовськ- ВП «РАЕС» біля конструкції стели «РАЕС».
Згідно з протоколами огляду та перевірки технічного стану транспортних засобів від 28.08.2012 року, як в автомобілі марки «ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 ,(а.с. 47 т.2) так і в автомобілі «Volkswagen Passat B4», д.н.з. НОМЕР_1 , (а.с. 48 т.2) деформовано всю передню частину.
Відповідно до висновку експерта № 78 від 20.03.2014 року (а.с.129-134 т.2), на момент експертного огляду та дослідження, робоча гальмівна система автомобіля марки «ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , знаходилася в працездатному стані, а система рульового керування в технічно несправному стані, оскільки пошкодження виникли в момент дорожньо-транспортної пригоди.
У відповідності до висновку експерта № 77 від 19.03.2014 року (а.с.138-143 т.2), на момент експертного огляду та дослідження, робоча гальмівна система автомобіля марки«Volkswagen Passat B4», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходилася в працездатному стані, а система рульового керування в стані часткової відмови, оскільки пошкодження виникли в момент дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 8408 від 30.12.2013 року (а.с. 148-156 т.2) встановлено, що в первинний момент зіткнення у контакт увійшли ліва кутова частина переднього бампера автомобіля марки«Volkswagen Passat B4», д.н.з. НОМЕР_1 , та ліва передня частина переднього бампера автомобіля марки«ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 ,при цьому повздовжня вісь автомобіля марки«Volkswagen Passat B4», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходилась під кутом близько 160 градусів по відношенню до повздовжньої осі автомобіля марки«ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , проти напрямку руху годинникової стрілки, а місце зіткнення автомобіля марки«ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , з автомобілем марки«Volkswagen Passat B4», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться повністю на правій смузі автодороги сполученням «Кузнецовськ- ВП «РАЕС», по напрямку на м. Кузнєцовськ, в місці закінчення слідів гальмування автомобіля марки«ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому в момент зіткнення ліве переднє колесо даного автомобіля знаходилося на осьовій лінії дорожньої розмітки.
Місце зіткнення автомобіля марки«Volkswagen Passat B4», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля марки«ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , визначене дослідженим висновком також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 07.11.2013 року (а.с.111-112 т.2).
Згідно з висновком експерта № 285 від 25.10.2016 року про проведення судово-медичної експертизи (т.2 а.с. 4-5 т.3), встановлено, що у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому 2-го ребра справа, забою правого колінного суглобу, множинних різано-осаднених ран тіла, які відносяться до середнього ступеня тяжкості спричинивши довготривалий розлад здоров`я і могли виникнути внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.08.2012 року.
Зібрані у справі докази відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України є належними та допустимими, та такими, що в сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діянь, інкримінованих стороною обвинувачення.
Твердження захисника обвинуваченого та обвинуваченого ОСОБА_5 щодо того, що описова частина висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 8408 від 30.12.2013 року не відповідає висновку суд відхиляє, оскільки не виявлено розбіжностей між описовою частиною висновку та висновкам до яких прийшов судовий експерт. Зокрема, у резолютивній частині висновку зазначено, що в момент зіткнення ліве переднє колесо автомобіля марки«ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , знаходилося на осьовій лінії дорожньої розмітки і дане твердження відповідає описовій частині висновку експерта. Також висновок експерта відповідає іншим дослідженим у судовому засіданні доказам. Зокрема, показанням потерпілого, схемі місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.08.2012 року, протоколу огляду місця події від 28.08.2012 року та фототаблицям до нього.
Суд відхиляє посилання обвинуваченого та його захисника на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 23.05.2013 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 за ст. 124 КУпАП, як на доказ невинуватості обвинуваченого у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.08.2012 року. Оскільки, згідно з копією протоколу про адміністративне правопорушення серія ВК1 №157733 від 20.09.2012 року (а.с. 68 т.2), на підставі якого було винесено вищезазначену постанову, ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченою ст. 124 КУпАП за порушення п. 1.2, п.11.2 та п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку з причинно-наслідковим зв`язком між виникненням дорожньо-транспортної пригоди, шкідливими наслідками, які настали, та порушенням обвинуваченим п. 11.3 Правил дорожнього руху України.
Суд також відхиляє посилання обвинуваченого та його захисника на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03.10.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 13.11.2013 року по справі № 565/900/13-ц, оскільки вказані судові рішення не мають преюдиціального значення для суду при вирішенні питання про допустимість доказів, оскільки не відносяться до рішень судів передбачених ст. 90 КПК України.
Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_8 , оскільки вони не містять інформації щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.08.2012 року.
Аналізуючи позицію обвинуваченого щодо не визнання вини у скоєні злочину, суд на підставі встановлених фактичних даних та наданих прокурором доказів, їх аналізу у судовому засіданні, вважає, що вина ОСОБА_5 у скоєні інкримінованого йому злочину знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні, а позиція обвинуваченого є лінією захисту та повністю спростовується.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме порушив вищенаведені вимоги п. 11.3 Правил дорожнього руху України. Також у судовому засіданні встановлено, що згідно з висновком експерта, потерпілий ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Судом встановлений причинний зв`язок між зазначеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху і наслідками у виді отримання середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Суд, дослідивши всі зібрані у кримінальному провадженні докази та оцінивши їх в своїй сукупності, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку прокурора та потерпілого щодо міри покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , 2005р.н., та ОСОБА_10 , 2009р.н., має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає те, що обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивну характеристику з місця роботи та проживання.
Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлені.
За таких обставин, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів - у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.
Разом з тим, відповідно до норм ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Частиною п`ятою статті 74 КК України передбачено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання та його відбування на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Суд також враховує роз`яснення, що надані в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року, а саме: особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності та відбування покарання за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
У зв`язку з чим, суд, призначивши покарання за ч.1 ст.286 КК України, враховуючи вимоги п.2 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України, приходить до висновку, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного за вироком покарання за ч.1 ст.286 КК України, оскільки з часу вчинення ОСОБА_5 вказаного злочину минуло понад три роки.
Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , в частині спричинення матеріальної шкоди, завданої злочином, слід задоволити частково на підставі наступного.
Згідно з ч.1 ст. 22 ЦК України,особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В судовому засіданні документально підтверджено чеками на придбання ліків і медичних засобів, дата яких збігається з перебуванням потерпілого на лікуванні, та копією епікризу № 4810 понесені витрати потерпілого ОСОБА_7 на лікування в розмірі 2838 (дві тисячі вісімсот тридцять вісім)грн. 92 коп.
За таких обставин цивільний позов у цій частині підлягає до задоволення.
У частині решта позовних вимог щодо відшкодування матеріального збитку завданого внаслідок пошкодження автомобіля марки«ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , слід відмовити, оскільки із протоколу огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу від 28.08.2012 року,(а.с. 47 т.2) встановлено, що станом на 28.08.2012 року, на момент заподіяння шкоди, власником автомобіля марки «ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , була ОСОБА_11 .
Відповідно до ст.386 ч.3 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Нормою ст.3 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Із наведеного слідує, що ОСОБА_7 не має права вимоги відшкодування йому майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля марки «ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , так як до суду не подано доказів, що він є власником даного автомобіля. Представлені докази засвідчують, що власником автомобіля марки «ВАЗ-211040», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент заподіяння шкоди була ОСОБА_11 , однак вона не є цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Суд вважає, що потерпілому ОСОБА_7 , вчиненим злочином спричинено моральну шкоду: внаслідок одержаних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, він переніс, як фізичну біль, так і психологічні страждання з-за втрати здоров`я, звичного нормального способу життя. Тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, те, що злочин вчинений з необережності, характер та глибину моральних страждань потерпілого ОСОБА_7 , їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень, суд вважає, що з врахуванням вимог розумності і справедливості розмір відшкодування моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення процесуальних витрат не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно п.1 ч.1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати на правову допомогу.
У відповідності до ч.2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи про надання правової допомоги, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому неналежними та недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам закону.
Однак, в матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги від 09.09.2012 року укладений між адвокатом ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_7 , тому суд не може встановити, які саме правничі послуги було надано ОСОБА_7 та на яких умовах.
Представництво інтересів потерпілого ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні адвокат ОСОБА_12 здійснює на підставі договору про надання правової допомоги від 08.08.2016 року (а.с. 249 т.2), який приймав участь тільки в одному судовому засіданні 23.02.2017 року протягом розгляду даного кримінального провадження судом.
За таких підстав, суд відхиляє надані потерпілим докази щодо понесених ним витрат на правову допомогу.
Відповідно до статтей 124-126 КПК України, витрати органу досудового розслідування на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого повністю.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 124-126, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень.
Звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання за ч.1 ст.286 КК України, на підставі ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, визначених п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 2838 (дві тисячі вісімсот тридцять вісім) гривень 92 копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 5000 (п`ять тисяч)гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в даному кримінальному провадженні на загальну суму 6 248 (шість тисяч двісті сорок вісім) гривень 28 копійок.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити, що інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію данного вироку.
Суддя: ОСОБА_1