Справа № 559/4/17
Номер провадження 1-кс/559/14/2017
УХВАЛА
"06" січня 2017 р. Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3
представника скаржника адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого ОСОБА_6 від 06.12.2016 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000026 від 16.05.2014,
ВСТАНОВИВ:
03.01.2017 року до Дубенського міськрайонного суду надійшла скарга ОСОБА_5 на постанову слідчого ОСОБА_6 від 06.12.2016 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000026 від 16.05.2014, яка обґрунтовується наступними доводами.

13 травня 2014 року, ОСОБА_5 звернувся до прокуратури Рівненської області, з заявою про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення громадянином ОСОБА_7 , який в шахрайський спосіб заволодів його коштами та умисно ухиляється виконувати рішення суду, яке набрало законної сили.

16 травня 2014 року заяву було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 з попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 382 КК України та розпочато досудове розслідування. Кримінальне провадження для проведення досудового розслідування було скеровано до слідчого відділу Дубенського MB УМВС України в Рівненській області.

31 травня 2014 року начальник СВ Дубенського MB УМВС України в Рівненській області ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.ст. 39, 214 КПК України доручив проведення досудового розслідування старшому слідчому цього підрозділу - ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_8 у своєму дорученні вказав, що вимагає вжити заходів щодо всебічно, повно і неупереджено дослідження обставин кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та прийняти законні процесуальні рішення.

Скаржник неодноразово звертався до прокуратури зі скаргами стосовно бездіяльності слідчого при розслідуванні кримінального злочину. Під час реагування на його скарги прокуратурою фактично було визнано вимоги скарг, у зв`язку з чим, прокуратурою тричі надавалися письмові вказівки та було запевнено, щодо оголошення підозри ОСОБА_7 .

Однак ОСОБА_5 випадково стало відомо, що 6 грудня 2016 року постановою старшого слідчого слідчого відділення Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 кримінальне провадження № 0000026, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, було закрито з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

02 квітня 2009 року між скаржником та ОСОБА_7 , було укладено договір позики, відповідно до якого скаржник позичив та передав для ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 240 000 гривень. Відповідно до умов договору ОСОБА_7 взяв на себе зобов`язання повернути кошти частинами, в період з 02.05.2009 року по 02.10.2009 року. Однак в зазначений термін у договорі термін ОСОБА_7 грошові кошти не повернув, внаслідок чого скаржник був змушений звернутися із позовом до суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_7 . За результатами розгляду його позовної заяви судом було ухвалено рішення про примусове стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за договором позики.

У добровільному порядку ОСОБА_7 відмовляється виконувати судове рішення, а тому 13 травня 2014 року ОСОБА_5 звернувся із заявою про вчинення злочину до прокуратури Рівненської області. За результатами моєї заяви відомості викладені в ній були внесені до ЄРДР за № № 0000026.

З постановою слідчого про закриття кримінального провадження скаржник не згодний та вважає, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, висновки слідчого не відповідають фактичним обставина справи скоєного кримінального правопорушення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Конституційне положення коментована стаття розтлумачує як по суб`єктах, так і по території, на яку розповсюджується обов`язковість судових рішень.

Згідно частини 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом (ч. 4 ст. 13).

Під час винесення оскаржуваної постанови, на думку скаржника, порушено порядок збирання доказів та дачі їм правової оцінки.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Крім того, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, а сам процес доказування полягає доказування у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Проте, на думку скаржника, орган досудового слідства в порушення вказаних вимог Закону досудове розслідування провів поверхово, обмежившись за два роки лише допитом потерпілого, свідка ОСОБА_7 та перехресним допитом.

Слідчим не проведено оцінку даних обставин в сукупності з іншими доказами зібраними в кримінальному провадженні, слідчий не вжив всіх передбачених законом заходів по їх зібранню та оцінці відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, та в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи із загальних завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

Таким чином, на думку скаржника, під час досудового розслідування було допущено ряд порушень чинного кримінального процесуального законодавства, зокрема, не вжито всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення, не з`ясовано та не перевірено всіх обставин, на які зазначені в заяві про злочин, що унеможливило встановлення істини у кримінальному провадженні.

Пунктом 3 частини 1 статті 303 Кримінально процесуального кодексу України передбачено, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження можуть бути оскаржені заявником, потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 Кримінально процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

При вивченні матеріалів справи, на думку скаржника, у слідчого не було підстав для закриття кримінального провадження а були підстави для пред`явлення підозри ОСОБА_7 . Копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження обов`язково надсилається заявнику, потерпілому та прокурору (ч. 5 ст. 284 КПК України). Однак скаржнику, як потерпілому, повідомлень до сього часу немає.

Оскаржувана постанова від 06.12.2016р. отримана ОСОБА_5 26 грудня 2016 року, то ж строк для оскарження діє до 5 січня 2017 року.

Враховуючи вказане вище ОСОБА_5 просить у своїй скарзі скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта ОСОБА_6 від 06 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000026, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2016 року, як незаконну та направити матеріали провадження до слідчого відділу Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області для провадження досудового розслідування.

В судовому засіданні представник скаржника та скаржника підтримали скаргу із викладених у ній обставин, надали письмові пояснення.
Прокурор в судовому засіданні просила відмовити у задоволені скарги, оскільки досудове розслідування проведено в повному обсязі, слідчим виконано усі вказівки, а оскаржувана постанова є обґрунтованою і законною.
Вислухавши пояснення скаржника, його представника та прокурора, можна дійти висновку, що скарга є необгрунтованою та не підлягає до задоволення.
За диспозицією статті 382 КК України склад правопорушення полягає в умисному невиконання рішення суду.
З боку ОСОБА_7 таких дій не встановлено. Він не приховував свого заробітку чи доходу, не приховував майна, не вчиняв ніяких інших дій щодо умисного ухилення від виконання рішення суду. І ці доводи перевірені слідчим. Доводи скаржника щодо неповноти досудового слідства та передчасності винесення постанови слідчим не містять ніяких конкретних даних. А тому, на думку суду, досудове слідство проведено повно і дає можливість зробити висновок щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_7 , а оскаржувана постанова слідчого є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст.303- 307, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого ОСОБА_6 від 06.12.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000026 від 16.05.2014 року - відмовити за безпідставністю скарги.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня ухвалення.
Слідчий суддя: