АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/733/17 Справа № 192/3267/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000902 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянин України, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 25 серпня 2016 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого і кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року до покарання за цим вироком та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 20 днів, в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в недостатній мірі врахував, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 5 місяців, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року до покарання за цим вироком та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на 5 місяців 20 днів.
За обставин, викладених у вироку, 25 серпня 2016 року ОСОБА_7 вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт, а 06 жовтня 2016 року ОСОБА_7 був ознайомлений інспектором кримінально-виконавчої інспекції в Солонянському районі Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області з порядком відбування покарання та попереджений про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст.389 КК України і в цей же день винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію першого вівторка кожного місяця та вручено направлення до Святовасилівської сільської ради, згідно якого він повинен був приступити до відбування покарання з 07 жовтня 2016 року.

07 жовтня 2016 року ОСОБА_7 приступив до виконання покарання у виді громадських робіт з яких відпрацював 40 годин. Однак, порушуючи умови відбування покарання ОСОБА_7 з 24 жовтня 2016 року без поважних причин перестав виконувати громадські роботи і надалі відбувати призначене йому судом покарання у виді громадських робіт відмовився, чим злісно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт строком 160 годин, призначених вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок суду- без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, раніше судимий, та враховуючи обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, і з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання, прийшов до висновку про призначення покарання у виді арешту, з чим погоджується і колегія суддів.
Призначене судом першої інстанції покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
В апеляційній скарзі прокурора не наведено обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та у зв`язку із чим призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо обрання обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту, оскільки за відсутності обставин, які обтяжують покарання, та наявності обставин, які його пом`якшують, за вчинення злочину невеликої тяжкості вимоги апеляційної скарги прокурора щодо призначення найбільш суворого виду покарання, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, у виді обмеження волі є необґрунтованими.
Судом правильно призначено покарання і на підставі ст.71 КК України.
З урахуванням викладеного, у колегії суддів відсутні підстави для призначення більш суворого покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4