Справа № 639/9793/16-к
Провадження №1-КП/639/140/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 21 лютого 2016 р. за №0000464 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шеки Азербайджан, азербайджанця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова з Жовтневого відділу Харківської місцевої прокуратури №2 надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні на обговорення учасників процесу поставлено питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор висловив думку про необхідність продовження терміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , пославшись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник проти заявленого клопотання заперечував та в свою чергу заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти залишення його під вартою та просив суд визначити запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Потерпілий не заперечував проти зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку сторін, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.10.2016 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід під час досудового розслідування у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.12.2016 р. продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обраний під час досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою до 25.02.2017 р.

В судовому засіданні прокурором не доведено та не надано доказів про наявність на теперішній час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у їх сукупності, які давали б підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків. Прокурор, обґрунтовуючи ризики, обмежився тільки їх переліком, який наведений КПК України тане надав відповідних доказів на підтвердження їх існування.

Твердження прокурора суперечить наступному.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України», під час розгляду клопотань про зміну чи скасування запобіжного заходу судам необхідно враховувати положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, а також підстав для зміни запобіжного заходу, зобов`язаний прийняти рішення відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України.

Посилаючись на необхідність залишення обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, прокурор посилається на тяжкість підозри як головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений буде переховуватися від правосуддя, перешкоджати ходу судового розгляду або вчинити нові злочини.

Суд не може с таким твердженнями прокурора погодитись та звертає увагу, що Вищі суди неодноразово відзначали, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятком абстрактного погляду, беру до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не може застосовуватися як передбачення вироку у формі позбавлення волі Рішення Європейського суду з прав людини «Мамедов проти Росії від 01 червня 2006 р».

Ризик того, що ОСОБА_6 може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами Рішення Європейського суду з прав людини «Бекчієв проти Молдови».

Ризик тиску на свідків та потерпілу може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено Рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань - Рішення Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії».

Ризик переховування ОСОБА_6 від суду не може вимірятися від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.

Суд припускає, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання обвинуваченого у здійснення правосуддя міг виправдовувати їх тримання під вартою. Однак після того, як докази були зібранні, ця підстава своє значення втратила - Рішення Європейського суду з прав людини «Мамедов проти Росії».

Відповідно до рішення ЄСПЛ, тягар доказування у цих питаннях не повинен перерозподілятися так, щоб на затриману особу покладався обов`язок доводити наявність підстав для її звільнення «Биков проти Росії».

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, з урахуванням вищезазначеного, зокрема, даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту можливо забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 відповідних процесуальних обов`язків.

За таких обставин, суд вважає, що відсутня доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та відповідно клопотання його захисника про зміну запобіжного заходу є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 181 КПК України, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Судом встановлена можливість перебування ОСОБА_6 за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 327, 331, 369, 372, 392, 532, 533 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обраний під час досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 змінити на домашній арешт, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно, поклавши на обвинуваченого такі обов`язки:

-не відлучатися з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 17:00 години по 09:00 годину наступного дня;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Виконання ухвали доручити Слобідському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити начальнику Харківської УВП № 27.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1