АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1127/17 Справа № 205/9072/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004410 від 13.12.2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра, громадянина України, маючого середню технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2013 та 2015 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України

за участю учасників судового провадження:
обвинуваченого: ОСОБА_6
прокурора: ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року, ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 , згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська №2-4068/11 від 18.08.2011 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_9 , починаючи з 06 липня 2011 року.

Проте, ОСОБА_6 , будучи обізнаним про рішення суду, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів.

В період часу з 06 липня 2011 року до 01 грудня 2012 року ОСОБА_6 виплат по аліментах на утримання свого неповнолітнього сина не здійснював та іншої допомоги на його утримання не надавав, тобто 17 місяців 25 днів злісно ухилявся від сплати аліментів.

З метою ухилення від кримінальної відповідальності в грудні 2012 року здійснив виплату по аліментах на загальну суму 2 985 гривень, в січні, липні, вересні 2013 року ОСОБА_6 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності, здійснив виплати по аліментах на утримання свого неповнолітнього сина на загальну суму 1 098,50 гривень.

Однак, починаючи з 01.10.2013 року до 23.12.2015 року ОСОБА_6 виплат по аліментах на утримання неповнолітнього сина не здійснював, тобто 32 місяці 13 днів злісно ухилявся від сплати аліментів, іншої допомоги не надавав.

В Центр зайнятості Ленінського району не звертався та заходів до працевлаштування не вживав, на попереджувальні листи ВДВС Ленінського району міста Дніпропетровська щодо необхідності погашення заборгованості і сплати аліментів не реагував, в результаті чого в нього утворилася заборгованість по аліментах на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 23.12.2015 року на загальну суму 49 348,61 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, та призначити покарання у вигляді мінімального строку обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання, з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказує, що не оспорює правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.1 ст. 164 КК України, але вважає вирок суду першої інстанції незаконним в частині призначеного покарання, оскільки призначене покарання є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення.

Як зазначено в апеляційній скарзі обвинувачений був обізнаний про рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2011 року про зобов`язання сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно до його повноліття, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 липня 2011 року, на користь матері дитини ОСОБА_9 .

Незважаючи на те, що обвинувачений не оспорює кваліфікацію кримінального правопорушення, вказує що з моменту постановлення судом рішення сплачував колишній дружині аліменти у 2012 та 2013 роках регулярно, частково передаючи їх особисто потерпілій, частково пересилав поштою. З початку 2016 року регулярно перераховує потерпілій аліменти на картковий рахунок в Приватбанку.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції обираючи вид та міру покарання повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного діяння, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. Однак. суд першої інстанції встановив максимальну міру покарання передбаченого ч. 1 ст. 164 КК, у виді 2 років обмеження волі, що на думку обвинуваченого являється суворим покаранням.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на пом`якшуючі обставини, що не були прийняті судом першої інстанції, а саме, наявність двох малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які знаходяться на утриманні обвинуваченого, щиро каяття.

Вислухавши суддю - доповідача, думку обвинуваченого який просив задовольнити його апеляційну скаргу та зменшити покарання, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те що, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація кримінального правопорушення в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційної інстанцію не перевіряються.

Перевіривши матеріали кримінального провадження , колегія суддів вважає доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі являються необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання.

Згідно до ч.1 цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому, покарання в межах санкції ч.1 ст. 164 КК України, врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відсутність пом`якшуючих чи обтяжуючих обставин відповідно до ст. 66, 67 КК України та з урахуванням вищенаведеного, обґрунтовано призначив покарання у виді обмеження волі строком 2 роки . Суд обгрнутовано прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та застосував вимоги ст. 75, 76 КК України.

Посилання обвинуваченого про те, що він щиро розкаявся та в подальшому зобов`язується виплачувати аліменти, колегія суддів не може визнати як щире каяття, оскільки посилання обвинуваченого про наявність допомоги та виплати аліментів, а ні у суді першої інстанції, а ні в апеляційній інстанції не знайшли свого підтвердження з урахуванням заборгованості по виплаті аліментів за період 32 місяці на суму 49 348.61 гривень.

Не надано обвинуваченим при апеляційному розгляді даних про виплату заборгованості, на які посилався в судовому засіданні суду першої інстанції державний виконавець ОСОБА_12 .

За таких обставин, обвинувачений не навів інших переконливих обставин, які є пом`якшуючими у скоєнні інкримінованого обвинуваченому злочині та є підставами призначення більш м`якого покарання, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових правопорушень.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року, відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 164 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_13