Ухвала іменем україни 30 січня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

раніше неодноразово судимого, зокрема:

1) 16 липня 2004 року Камінь-Каширським районним судом Волинської області за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК з застосуванням ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

2) 10 лютого 2012 року Малинівським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187 КК,

у с т а н о в и в:

Вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11 серпня 2016 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 152 КК на строк 8 років;
- за ч. 2 ст. 187 КК на строк 7 років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04 червня 2016 року приблизно о 22.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на АДРЕСА_2 напав на потерпілу ОСОБА_6 та, демонструючи ніж, погрожуючи заподіянням шкоди здоров`ю, подолав волю потерпілої до опору, після чого повторно зґвалтував її.

Він же, під час нападу на потерпілу ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, заволодів грошима потерпілої у сумі 500 грн.

У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість. Зазначає, що суди неправомірно не врахували пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, суди не взяли до уваги позицію потерпілої, яка просила суворо не карати ОСОБА_4 , оскільки вона його пробачає та ніяких моральних чи матеріальних претензій не має.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій, при призначенні ОСОБА_4 покарання урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх характер, суспільну небезпеку, а також дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, за місцем проживання характеризується негативно, вчинив нові злочини через незначний проміжок часу після відбуття покарання за попередній злочин. Крім того, в ухвалі апеляційного суду зазначено, що обвинувачений хоча і визнав вину у скоєному, однак до своєї протиправної поведінки відноситься легковажно, критично свої діяння не оцінив, а визнавати вину у вчиненому став лише після впізнання його потерпілою, тому суд не встановив пом`якшуючих покарання обставин і визнав обтяжуючими обставинами вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів. Також взяв до уваги позицію потерпілої, яка просила суворо ОСОБА_4 не карати. З огляду на це суд призначив ОСОБА_4 мінімальне основне покарання, визначене санкцією ч. 2 ст. 187 КК та в межах санкції ч. 2 ст. 152 КК.
Таким чином, призначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, суд не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3