АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №641/8445/16-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/774/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України
30 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2016р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Торез, Донецької області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст.286 КК України до 2(двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2(два) роки.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України, а також розв`язаний цивільний позов потерпілої.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , 16.06.2016р. о 17год. 50хв. рухався на технічно справному автомобілі «GWM HOVER», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 по пр. Льва Ландау в м. Харкові з боку пр. Гагаріна в напрямку пр. Героїв Сталінграду зі швидкістю не менше 105 км/год.

В ході руху по вказаному проспекту, в районі будинку №27, ОСОБА_8 , грубо порушив вимоги п.п.12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, та допустив наїзд на водія велосипеда малолітню ОСОБА_10 , яка перетинала проїжджу частину з права на ліво по ходу руху вказаного автомобіля, по нерегульованому пішохідному переходу.

Внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_10 , заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалості розладу здоров`я у вигляді травми таза у вигляді закритого перелому лонної і сідничої кістки справа зі зміщенням, закритого перелому бічних мас крижа з обох боків, садно поперекової області, закритого перелому заднього краю лівої великогомілкової кістки з незначним зміщенням садна лівого гомілковостопного суглоба.

У поданій апеляції не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію обвинувачений звертає увагу на те, що йому було призначено занадто суворе покарання, в зв`язку з чим він просить пом`якшити призначене йому покарання до штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, апелянт просить зменшити суму цивільного позову.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, а також прокурора які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З вироку суду (т.1 а.с.95-98) вбачається, що суд встановив фактичні обставини у відповідності до положення ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження у їх оскарженні.

Оскільки, ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, в наслідок чого потерпіла отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження то суд першої інстанції вірно кваліфікував ці його дії за ч.1 ст.286 КК України.

Розглядаючи доводи, щодо призначеного покарання, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Так, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно; відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди за відсутністю обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи при вище встановлених обставинах покарання ОСОБА_8 , районний суд послався на думку законного представника потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання і вважала, що виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах обмеження волі, з чим і погодився суд першої інстанції призначивши обвинуваченому 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Як випливає з санкції ч.1 ст.286 КК України законодавець за вчинення цього злочину встановив наступні покарання: штраф від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; виправні роботи до 2 років; арешт строк до 6 місяців; обмеженням волі до 3 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Отже, наведене свідчить, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 найсуворіше покарання, яке передбачене за вчинення даного злочину.

Натомість у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертається увага на те, що з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Звідси, виходячи з рекомендацій Пленуму у суду першої інстанції, за переконанням колегії суддів, не було підстав для призначення самого суворого покарання.

Навпаки, оскільки ОСОБА_8 вперше вчинив злочин, щире розкаявся у вчиненому, добровільно частково відшкодував завдані збитки то суд повинен був призначити йому менш суворе покарання.

Таким чином, колегією суддів встановлено порушення передбачене ст.414 КПК України тобто призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.

Звідси, виходячи з положень п.1 ч.1 ст.408 та ч.2 ст.409 КПК України вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає зміні шляхом пом`якшення призначеного покарання.

Оскільки ОСОБА_8 вперше вчинив злочин, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно частково відшкодував завдані збитки то, на думку колегії суддів, враховуючи інші обставини справи йому слід призначити менш суворий вид покарання передбачений ч.1 ст.286 КК України у вигляді штрафу.

Виходячи з характеру порушень і місця вчинення ДТП, колегія суддів вважає, що розмір штрафу повинен бути наближений до максимального розміру.

Що стосується доводів апелянта з приводу позбавлення його права керувати транспортними засобами то колегія суддів вважає, що вони не лишені підстав, оскільки ОСОБА_8 , є переміщеною особою з тимчасово окупованої території разом із своєю сім`єю, який із-за цього не має постійної роботи, а робота водієм дозволяє заробляти йому на життя своєї родини. Крім того, під час вчинення ДТП ОСОБА_8 не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а отже наведені обставини, разом з положенням санкції ч.1 ст.286 КК України, переконують суд у тому, що ОСОБА_8 не слід позбавляти права керувати транспортними засобами.

Як вбачається з вироку суду, розв`язуючи заявлений цивільний позов суд першої інстанції вказав, що позовні заяви законного представника потерпілої підлягають задоволенню частково, а саме, в частині стягнення матеріальних збитків у розмірі 19994грн. (з урахуванням відшкодованих 2000грн., що підтверджуються квитанцією).

Не погоджуючись з даною сумою, апелянт звертає увагу на те, що суд стягнув з нього вартість велосипеду, який повернуто потерпілій у робочому стані. Ці обставини в суді апеляційної інстанції були підтверджені повністю прокурором, який представив протокол огляду місця пригоди з якого вбачається, що велосипед має не зазнав пошкодження.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, згідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону, а ч.2 ст.1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як випливає з тексту позовної заяви (т.1 а.с.30-32) до суми позовної заяви увійшла вартість велосипеду 5325грн.

Проте, виходячи з пояснень, які в апеляційному суді надали учасники судового провадження, велосипед майже не зазнав пошкоджень і згідно вироку був повернутий власнику, тож у суду першої інстанції не було підстав стягувати вартість цього ж велосипеду з обвинуваченого.

Звідси, колегія суддів вважає, що наведені апеляційні доводи обвинуваченого знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, а тому підлягають задоволенню.

Таким чином, розмір стягнення матеріальних збитків слід зменшити на розмір вартості велосипеду (19994-5325) тобто до 14669грн.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2016р. відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.286 КК України до штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6700грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зменшити розмір стягнення матеріальних збитків на розмір вартості велосипеду до 14669грн.

В решті той же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді