Справа№ 640/6421/16-к
н/п 1-кп/640/127/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2017 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинуваченого та цивільного відповідача - ОСОБА_11
захисника - адвоката ОСОБА_12
потерпілої - ОСОБА_13
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_14
цивільного відповідача - ОСОБА_15
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слатіно, Дергачівського району Харківської області, громадянина України, українця, освіта середня, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в :
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_11 виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом, не дотримувався безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », внаслідок чого водій автомобіля «Hyundai Tucson» - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №5497-ая/15 від 14.12.2015 року - середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у виді поєднаної черепно-мозкова травми у вигляді струсу головного мозку та садна, гематоми на обличчі з травмою кісток лицьового черепу у вигляді перелому правої виличної кістки з порушенням цілості нижньої стінки правої орбіти, а також перелому носа на рівні нижньої третини зі зміщенням на товщину кортикального шару.
Порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_11 , відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №484 від 18.02.2016 року, перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 286 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно здійснив злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснив причини та обставини скоєного.
Так, під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснив, що він, 26.10.2015 року, о 22-00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Audi A4 Avant», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на якому рухався по вул. Героїв Праці в м. Харкові, в напрямку вул. Барабашова, зі швидкістю близько 120 км/годину. Проїжджаючи навпроти будинку № 2-г по вул. Героїв Праці в м. Харкові, перевищуючи допустиму у населеному пункті швидкість, не дотримувався безпечної дистанції з автомобілем «Hyundai Tucson», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_13 , який рухався попереду, та допустив зіткнення з даним автомобілем, порушивши вимоги п.п. 12.4, 12.9 «б», 13.1 Правил дорожнього руху України.
В скоєному розкаюється, просить строго не наказувати, цивільний позов визнає частково, погоджується з сумою відшкодування витрат потерпілої у зв*язку з пошкодженням автомобіля в розмірі 165128,94 грн., з підтвердженими належним чином витратами потерпілої на лікування від ДТП за період з жовтня по грудень 2015 року в розмірі 2680,78 грн., відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Всі інші позовні вимоги не визнає та з ними не погоджується, вважає їх необґрунтованими та недоведеними.
Враховуючи, що всі учасники судового провадження не оспорюють обставини даного кримінального провадження, їх визнають, суд на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою усіх учасників процесу, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме доказів, які підтверджують подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні правопорушення, процесуальні витрати по кримінальному провадженню, та досліджує лише докази, які стосуються цивільного позову.
Суд вважає доведеною провину ОСОБА_11 у вчинені кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_13 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд визнає його щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп*яніння.
Як особа ОСОБА_11 має постійне місце проживання, з його слів працює неофіційно на будівництві, не судимий, не одружений, має постійне місце реєстрації в м. Харкові, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
При призначенні покарання ОСОБА_11 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини, за яких вчинений злочин, особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 покарання в межах санкції, встановленої ч.1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами судом враховано те, що ОСОБА_11 має посвідчення водія та вчинив правопорушення проти безпеки руху, перебуваючи у стані алкогольного сп*яніння.
Однак, в силу вимог ст. 75 КК України та враховуючи позицію потерпілої, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_11 від відбування основного призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього в силу п.2,3,4 ст.76 КК України обов`язки. При цьому, суд приходить до висновку, що даний вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Суд також вважає за необхідне керуючись ст.ст. 118, 122, 124 КПК України стягнути з ОСОБА_11 на користь держави витрати на проведення комплексних судових транспортно-трасологічних та автотехнічних експертиз у розмірі 9729 грн., комісійної судової транспортно-трасологічної експертизи у розмірі 4158 грн., судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1537,50 грн., судової автотехнічної експертизи в розмірі 1230 грн.
Стосовно цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_11 та відповідача ОСОБА_15 суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
ОСОБА_13 та її представник в судовому засіданні в обґрунтування цивільного позову зазначають, що ОСОБА_13 внаслідок ДТП 26.10.2015 року, винним в якій є обвинувачений ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження та автомобіль, якій належить їй на праві власності отримав механічні пошкодження.
З даною сумою майнової шкоди обвинувачений ОСОБА_11 частково погоджується, оскільки згоден відшкодувати тільки шкоду, яка пов*язана з лікуванням пошкоджень, отриманих під час ДТП та підтверджених належними доказами, а інші пошкодження у вигляді перелому стегна вважає, що не мають причинного зв*язку з ДТП. Таким чином, в судовому засіданні ОСОБА_11 зазначив, що визнає суму витрат потерпілої, витрачених нею на лікування від пошкоджень, отриманих від ДТП за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року в сумі 2680,78 грн., в іншій частині цих вимог не визнає.
Стосовно відшкодувань витрат у зв*язку з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП в сумі 310488,75 грн. потерпіла посилається на те, що згідно звіту № 386 від 25.04.2016 року, проведеного суб*єктом оціночної діяльності ОСОБА_16 на замовлення ОСОБА_17 вартість майнової шкоди, причинена їй як власникові автомобіля «Hyundai Tucson», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », пошкодженого внаслідок ДТП 26.10.2015 року складає 310488,75 грн. (а.с. 94-134 т.1).
Також, потерпіла просить відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 280000 грн. у зв*язку з пошкодженням її майна та здоров*я внаслідок ДТП 26.10.2015 року. Вказує, що внаслідок ДТП їй була спричинена моральна шкода та фізичні страждання, що виразилося у душевних переживаннях, страхах, фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, яку вона оцінює в розмірі 280000 грн.
Обвинувачений ОСОБА_11 проти заявлених вимог заперечував, погоджуючись з ними частково, зазначаючи, що дана сума моральної шкоди є завеликою.
Крім того, потерпіла в своєму позові просить відшкодувати їй 100000 грн. втраченого заробітку внаслідок втрати працездатності, оскілки вона після ДТП не могла працювати та втратила можливість заробити грошові кошти, оскільки є приватним підприємцем. Стосовно даних вимог обвинувачений не погоджується, зазначаючи, що дана сума витрат є необґрунтованою та недоведеною.
Цивільний відповідач ОСОБА_15 з позовними вимогами ОСОБА_13 не погодився в повному обсязі, надавши письмові заперечення, зазначаючи, що винним в ДТП є обвинувачений ОСОБА_11 , який і повинен відповідати за шкоду, спричинену його діями. Також, при цьому вказує, що син керував автомобілем на законних підставах і в розумінні вимог ст. 128 КПК України, ст.1190 ЦК України, ПДР України він не є особою, яка за законом повинна нести відповідальність за шкоду, завдану діями обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні позови не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
В обґрунтування позовних вимог цивільним позивачем надані до суду: квитанції та чеки про оплату лікарських засобів в оригіналі та копії (а.с. 17-34, 138-158,195-201 т.1, а.с. 1-21 т.2), свідоцтво ФОП ОСОБА_13 (а.с. 16 т.1), звіт про визначення вартості майнової шкоди від пошкодження автомобіля від 25.04.2016 року (а.с. 94-134 т.1), договір про надання послуг (а.с. 135-137 т.1), квитанція про оплату послуг (а.с. 104 т.2), звітність з податкової інспекції (а.с. 209-217 т.1), книга обліку доходів ФО-П (а.с. 218-232 т.1), виписки з лікарні та призначення лікарів (а.с. 207 т.1, а.с. 22, 43-47, 88-90 т.2), листки з записами (а.с. 23-42 т.2).
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Вирішуючи в судовому засіданні питання позовних вимог ОСОБА_13 про відшкодування майнових збитків внаслідок ДТП, витрачених нею на лікування, суд зазначає, що дані вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 2680,78 грн., враховуючи визнання їх відповідачем ОСОБА_11 та доведеності їх цивільним позивачем в судовому засіданні належними та допустими доказами в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.
При цьому, судом враховано, що ДТП сталося 26.10.2015 року і потерпіла ОСОБА_13 отримала під час ДТП тілесні ушкодження у вигляді поєднаної черепно-мозкова травми у вигляді струсу головного мозку та садна, гематоми на обличчі з травмою кісток лицьового черепу у вигляді перелому правої виличної кістки з порушенням цілості нижньої стінки правої орбіти, а також перелому носа на рівні нижньої третини зі зміщенням на товщину кортикального шару. Дана обставина викладена в обвинувальному акті, підтверджена висновком судово-медичної експертизи № 5497-ая/15 від 14.12.2015 року, не оспорюється сторонами під час судового розгляду та встановлена судом.
Судом також встановлено, що потерпіла ОСОБА_13 після ДТП 26.10.2015 року проходила з приводу даного ушкодження здоров*я лікування в медичних установах та їй проводилось лікування медичними препаратами: кавинтон, пірацетам, єуфелін, віт. гр. ОСОБА_18 , нікотинова кислота, церебролізін.
При цьому, суд зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження причинного зв*язку між ДТП 26.10.2015 року, винним під час якого є ОСОБА_11 та отриманою травмою через три місяця після ДТП на ТЦ «Барабашова» потерпілою ОСОБА_13 06.02.2016 року у вигляді перелому правої бедренної кості зі зміщенням суду під час розгляду справи не надано.
А тому, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілої про відшкодування витрат на лікування, не пов*язаного з тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок ДТП 26.10.2015 року та за відсутності доведеності причинного зв*язку з ушкодженнями 06.02.2016 року задоволенню не підлягають.
Стосовно відшкодування майнової шкоди від пошкодження автомобіля у розмірі 310488,75 грн., суд зазначає, що на підтвердження зазначеного розміру шкоди до суду позивачем ОСОБА_13 наданий звіт № 386 по визначенню вартості майнової шкоди від 25.04.2016 року, проведеного суб*єктом оціночної діяльності ОСОБА_16 на замовлення ОСОБА_17 (а.с. 94-136 т.1).
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Вимогами ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Суд погоджується з даним висновком експертизи від 17.02.2016 року та розміром майнової шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_13 внаслідок пошкодження автомобіля, оскільки дана судова експертиза була проведена в рамках досудового розслідування з дотриманням вимог чинного законодавства, з попередженням експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, учасниками судового розгляду визнана, не оскаржена.
При цьому, суд не погоджується з розміром майнової шкоди, визначеної згідно звіту № 386 від 25.04.2016 року, проведеного суб*єктом оціночної діяльності ОСОБА_16 , оскільки дані експерти не були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК Україна та даний звіт не є судовою експертизою та доказом в розумінні вимог ст. 57 ЦПК України. Крім того, суд звертає увагу на те, що замовником даного звіту була не потерпіла, а інша особа.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1,3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.
Позивачем потерпілою ОСОБА_13 заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 280000 грн. В обґрунтування зазначає, що вона внаслідок ДТП отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, лікувалась, перенесла операції, страждала, зазнала моральний стрес та переживання внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.
Дослідивши матеріали справи та враховуючи обставини події ДТП, яка сталася з провини обвинуваченого ОСОБА_11 , суд, визначаючи розмір моральної шкоди враховує, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого потерпілій цивільному позивачу завдано моральних та фізичних страждань у зв*язку з ДТП та тілесними пошкодженнями внаслідок цього, пошкодженням власності - автомобіля та неможливістю ним користуватися.
Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 у розмірі 150000 грн.
Відповідно до вимог цивільного позивача про відшкодування втраченого заробітку у розмірі 100000 грн. у зв*язку з втратою працездатності, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я фізичній особі, зобов*язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним після втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.
При цьому, суд зазначає, що ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків та судово-медичною експертизою - в решті випадків. ( Пункт 18 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 7 від 08.07.94 )
У зв*язку з тим, що цивільним позивачем ОСОБА_13 не представлено до суду доказів на підтвердження цих позовних вимог щодо встановлення ступеню втрати працездатності у процентному відношенню згідно висновку судово-медичної експертизи, суд відмовляє в задоволенні даних позовних вимог потерпілої.
Також, суд зазначає, що надані ОСОБА_13 книги обліків доходів підприємницької діяльності та податкова звітність ФО-П не є доказами щодо завдання або відшкодування шкоди в розумінні вимог ст. 1195 ЦК України.
Аналізуючи всі вищевикладені доводи сторін та надані докази на підтвердження зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_13 підлягають задоволенню частково та суд стягує на її користь з винної особи в ДТП обвинуваченого по справі ОСОБА_11 суму у відшкодування майнових збитків на лікування в розмірі 2680,78 грн., майнову шкоду у зв*язку з пошкодженням автотранспортного засобу у розмірі 165128,94 грн., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму в розмірі 150000 грн.
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_11 суд відмовляє за недоведеністю та необґрунтованістю.
Також, звертаю увагу на те, що підстав для стягнення на користь ОСОБА_13 в солідарному порядку з обвинуваченого ОСОБА_11 та цивільного відповідача - власника автотранспортного засобу, яким керував обвинувачений ОСОБА_15 суд не вбачає.
Відповідно до вимог ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
Вимогами п. 2.2. Правил дорожнього руху України передбачено, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України).
Судом встановлено, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_11 та порушенням ним ПДР України під час ДТП 26.10.2015 року спричинено шкоду потерпілій ОСОБА_13 , у зв*язку з чим така шкода і підлягає відшкодування в судовому порядку з винної особи.
Доказів на підтвердження того, що цивільний відповідач ОСОБА_15 спричинив шкоду потерпілій спільними діями разом з обвинуваченим, маючи з ним єдність наміру, суду під час розгляду справи не надано, у зв*язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_15 будь-якої шкоди на користь позивача ОСОБА_13 та відмовляє в задоволенні цих позовних вимог до ОСОБА_15 в повному обсязі за недоведеністю.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -
Ухвалив:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання по ч.1 ст. 286 КК України у вигляді 2 років обмеження волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Звільнити ОСОБА_11 від відбуття основного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.2 ст. 76 КК України необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_11 після набрання вироком законної сили скасувати.
Речові докази по справі (автомобілі «Audi A4 Avant», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та «Hyundai Tucson», реєстраційний номер « НОМЕР_2 »), передані власникам на зберігання залишити у їх користуванні.
Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 у відшкодування понесених витрат на лікування суму в розмірі 2680, 78 грн., майнову шкоду у зв*язку з пошкодженням автотранспортного засобу у розмірі 165128,94 грн., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму в розмірі 150000 грн., усього 317809, 72 грн.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 до ОСОБА_11 про відшкодування втраченого заробітку внаслідок втрати працездатності у розмірі 100000 грн., та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 до ОСОБА_15 про стягнення в солідарному порядку з обвинуваченим майнових збитків, моральної шкоди, втраченого заробітку відмовити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1