Ухвала
іменем україни

23 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянула кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000318, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить його змінити, застосувавши положення ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги усіх пом`якшуючих обставин та належним чином не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, а судове рішення ст.ст. 370, 420 КПК України.

У касаційних скаргах потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просять його змінити, звільнивши засудженого від відбування призначеного покарання. Свої вимоги потерпілі мотивують доводами, аналогічними до доводів захисника.

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 29 березня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 скасовано в частині звільнення його від відбування основного покарання, ухвалено новий, яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; виключено з мотивувальної частини вироку посилання місцевого суду на визнання обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 вчинення ним необережного злочину вперше.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 24 жовтня 2015 року приблизно о 00.20 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи належним йому технічно справним автомобілем «NISSAN Primastar», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись на вул. Комунарській у с. Переселення Кагарлицького району Київської області, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 12.1, та підпункту 1.1 розділу 34.1 Правил дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 11183», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 11183» ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події, а пасажир ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, засудженого та потерпілих на підтримання поданих ними скарг, пояснення прокурора, який заперечив проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів касаційних скарг захисника та потерпілих про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу засудженого, зокрема, те, що засуджений позитивно характеризується за місцем проживання, вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, відшкодував завдані потерпілим збитки, тобто суд дотримався вимог статей 65 67 КК України.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційних скаргах, колегія суддів не знаходить.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 ухвалений з дотриманням вимог ст.ст. 370, 374, 420 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скаргизахисника ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_1