Дата документу Справа № 337/7176/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 337/7176/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/70/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 121КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 березня 2017 року місто Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в апеляційному порядку кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2006 року народження, працюючого експедитором в ТОВ «Мегаполіс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання постановлено рахувати з дня його фактичного затримання.

Долю речових доказів вирішено к порядку ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за наступних обставин.

6 вересня 2014 року приблизно о 19.15 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на сходовому майданчику 4-го поверху у під`їзді № 9 будинку АДРЕСА_2 , біля квартири АДРЕСА_3 , в якій мешкає ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останній, на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин через ревнощі до неї, наніс ОСОБА_9 один удар складним ножем в область живота зліва, тим самим ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 згідно з висновком експерта № 4013 від 31 жовтня 2014 року наступні тілесні ушкодження: одиночне проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки зліва з повним пересіченням 11-го ребра зліва, наскрізним пораненням лівої долі печінки і наскрізним пораненням шлунку, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду від 8 грудня 2014 року, якою її позовна заява про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 залишена без розгляду, скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України покращання у вигляд 7 років позбавлення волі, стягнути на її користь з ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що досліджені в судовому засіданні докази, як вона вважає, доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні іншого більш тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, але розуміючи, що відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства суд не вправі вийти за межі пред`явленого обвинувачення, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини вчиненого ОСОБА_7 відносно неї злочину погрози напередодні завдання тілесного ушкодження, вживання алкогольних напоїв, просить враховувати їх в якості обтяжуючих покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Також вважає, що суд безпідставно врахував в якості пом`якшуючих покарання обставин з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування шкоди, оскільки незважаючи на відшкодування матеріальної шкоди, моральну шкоду він не відшкодував.

Також зазначає, що суд незаконно ухвалою від 8 грудня 2016 року залишив без розгляду її цивільний позов з підстав подання його не до початку судового розгляду, оскільки цей позов до канцелярії суду нею був поданий 8 грудня 2014 року саме до початку судового розгляду, тобто у порядку передбаченому ст. 128 КПК України. Враховуючи, що вказане судове рішення окремому оскарженню не підлягає, включає заперечення на нього до цієї апеляційної скарги.

Також зазначає, що злочином їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що її чоловік, мати та дитина бачили завдані їй тілесні ушкодження, що спричинило душевну травму їм та потягло в свою чергу душевні страждання у неї, внаслідок завданого тілесного ушкодження її тіло понівечено, шрами, які залишилися будуть їй нагадувати все життя про злочин, внаслідок якого вона ледве не втратила життя та не залишила свою дитину сиротою. Завдану шкоду оцінює в 50000 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вважали, що судом не в достатній мірі було враховано обставини вчиненого злочину, не враховано те, що обвинувачений готувався до нього, заздалегідь приготував ніж, вжив алкогольні напої. Вважали, що ОСОБА_7 вчинив більш тяжкий злочині, ніж той, за який його засуджено. Ці обставини просили врахувати, як такі що обтяжують покарання, вирок просили скасувати та постановити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, а також стягнути з нього на користь потерпілої 50000 грн. у відшкодування завданої злочином моральної школи.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, вирок суду просили залишити без змін. Захисник крім того зазначив, що раніше за апеляційною скаргою обвинуваченого, який призначене йому покарання вважав суворим, вирок суду вже було залишено без змін. Кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України вважав вірною, за межі якої суд не вправі вийти. Просив не враховувати обставини, зазначені в апеляційній скарзі потерпілої в якості таких, що обтяжують покарання. Крім того просив врахувати добровільне відшкодування завданої майнової шкоди та відсутність заперечень щодо відшкодування моральної шкоди. Щодо рішення суду про залишення позовної заяви потерпілої без розгляду, то вважав його законним, оскільки позов цей було потерпілою подано в третьому судовому засіданні.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду в частині виду та розміру призначеного покарання вважала законним та обґрунтованим та просила залишити його без змін. Вважала, що суд в достатній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, висловив щире каяття, добровільно відшкодував витрати на лікування потерпілої, разом з тим злочин вчинив, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тому вважала, що покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з його реальним відбуттям є необхідним та достатнім для досягнення його мети. Щодо рішення суду про залишення цивільного позову потерпілої без розгляду, то його вважала незаконним, оскільки позв цей було подано до початку судового розгляду, разом з тим, за відсутністю клопотань потерпілої про проведення судового слідства та дослідження доказів вважала, що у апеляційного суду відсутні підстави для прийняття рішення по суті цього позову.

Заслухавши доповідь судді по справі, потерпілу та її представника, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також вислухавши сторін в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у заподіянні потерпілій ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтвердженні наявними в ній доказами і юридична кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України є вірною.

Доводи апеляційної скарги потерпілої з приводу необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за іншим, більш тяжким складом злочину, предметом апеляційного розгляду в даному кримінальному провадженні бути не можуть, оскільки суд першої інстанції обвинувачення щодо ОСОБА_7 розглянув в межах того обвинувачення, яке йому було висунуто органом досудового розслідування, тобто згідно обвинувального акту за ч. 1 ст. 121 КК України і прокурором під час судового розгляду це обвинувачення не змінювалось, додаткове не висувалось, тобто в межах, передбачених ст. 337 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої з приводу невідповідності призначеного покарання даним про особу обвинуваченого та обставинам вчиненого ним злочину в наслідок його м`якості, то з ними судова колегія не погоджується також з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирок суду свідчить про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання в повному обсязі виконані вимоги ст.ст. 65-67 КК України і мотиви прийнятого рішення у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 КПК України зазначені в мотивувальній частині рішення суду.

Зокрема, суд встановив та врахував в якості обставини, що обтяжує покарання вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння, також суд врахував тяжкість та обставини вчиненого ним злочину, думку потерпілої про необхідність призначення суворого покарання і прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Разом з тим, суд першої інстанції також врахував обставини, які пом`якшують покарання і полягають в повному визнанні вини та щирому каятті у скоєному, добровільному відшкодування витрат, пов`язаних із лікуванням. Також суд врахував позитивні характеристики обвинуваченого, наявність на його утриманні малолітньої дитини, що судимий раніше вин не був.

Враховуючи вказані обставини в їх сукупності, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, яке не є мінімальним покаранням, передбаченим в санкції цієї частини ст. 121 КК України.

В ході апеляційного перегляду вироку суду встановлено дійсність наведених вище обставин, врахованих судом першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що покарання, призначене ОСОБА_7 , відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання та відповідає вимогами ст. 65 КК України та його меті і підстави для призначення йому більш суворого покарання відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими.

Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що під час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок, потерпіла ОСОБА_9 звернулася з письмовими запереченнями на неї та вирок, яким ОСОБА_7 призначене за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, просила залишити без змін (т. 1 а.с. 226-230).

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої про незаконність ухвали суду про залишення її позовної заяви без розгляду та вимоги стягнути з обвинуваченого на її користь у відшкодування моральної шкоди 50000 грн, то з ним суд апеляційної інстанції погоджується частково з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Судовий розгляд у відповідності до ч. 2 ст. 347 КПК України починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акту.

Зі змісту журналу судового засідання від 8 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 37) та ухвали суду про залишення цивільного позову потерпілої без розгляду від 8 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 39) вбачається, що судом було оголошено позовну заяву потерпілої, вислухано думку учасників судового розгляду з приводу цього позову, оголошено ухвалу про його залишення без розгляду і лише після цього прокурором було оголошено обвинувальний акт.

З огляду на наведене судова колегія констатує, що рішення суду від 8 грудня 2014 року про залишення цивільного позову потерпілої без розгляду з підстав порушення вимог закону щодо стадії його подання до суду не відповідає вимогам ст. 128, 347 КПК України, разом з тим, оскільки цей позов судом першої інстанції розглянути не був і рішення по ньому не прийнято, а в апеляційній скарзі потерпілої не міститься клопотань щодо дослідження відповідних доказів, судова колегія позбавлена правових підстав для його розгляду по суті.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4