Справа № 463/1495/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/314/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 ч.3 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000528 за апеляційною скаргою з доповненням захисника адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 28.12.2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судженого, останній раз: 14.01.2016 року Шевченківським районним судом м.Львова з врахуванням вироку Апеляційного суду Львівської області від 20.05.2016 року за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
Захисник адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненням на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 28.12.2016 року яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Згідно вимог ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням вироку Апеляційного суду Львівської області від 20.05.2016 року, шляхом часткового складання покарань, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 10 березня 2016 року по день ухвалення вироку 28 грудня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахується з часу його фактичного затримання 10.03.2016 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України по епізодах викрадення майна потерпілих ОСОБА_10 , 12.02.2016 року; ОСОБА_11 15.02.2016 року; ОСОБА_12 18.02.2016 року; ОСОБА_13 , 22.02.2016 року виправдано за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримання.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі з доповненням захисник обвинуваченого просить вирок в частині призначеного покарання змінити пом`якшивши покарання ОСОБА_7 відповідно до санкції ст.185 ч.3 КК України у мінімально можливому розмірі, зарахувати час перебування під вартою, у відповідності до ч.5 ст.7 2 КК України, по день набрання вироком законної сили.

Апелянт погоджується з вироком суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_7 по всіх інших епізодах по ч.3 ст.185 КК України, вважаючи вирок законим та обґрунтованим, в цій частині стороною захисту не оскаржується.

Апелянт покликається, що ОСОБА_7 визнано винним по епізоду з проникненням в квартиру ОСОБА_14 . Однак при обрані покарання суд першої інстанції не врахував та не вказав ряд пом`якшуючих обстави, а саме, що потерпілий ОСОБА_14 жодних матеріальних чи будь-яких інших претензій до обвинуваченого не має, шкода йому повністю відшкодована, викрадені речі повернуті. Також не враховано важкий стан здоров`я ОСОБА_7 , який хворіє на важку хворобу, що послужило звільненню ОСОБА_7 від відбування покарання через хворобу згідно ухвали апеляційного суду Львівської області від 27.03.2015 року, обтяжуючі вину обставини в справі відсутні.

Апелянт наголошує, що вищевказані факти судом першої інстанції не були належним чином взяті до уваги через що було призначено надто великий термін покарання, що є несправедливим по відношенню до обвинуваченого.

Апелянт покликається, що у відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 відбув значну частину покарання у вигляді позбавлення волі, а відтак є можливість замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким, відповідно до положення ч.4 ст. 82 КК України

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 10 березня 2016 року близько 15 год. 00 хв., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна з метою власного безпідставного збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом підбору ключа від замків вхідних дверей, проник у квартиру ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав ноутбук марки «ASUS US3», вартістю 10 000 гривень із сумкою марки «НР», вартістю 200,0 гривень, фотоапарат марки «Nikon D90», вартістю 10 000 гривень, які належать останньому, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 20200,0 гривень, після чого ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції.
Заслухавши доповідача, думку захисника-адвоката ОСОБА_9 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу адвоката, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та обвинуваченому ОСОБА_7 обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення тяжкого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку з приводу психічного захворювання не перебуває,та прийшов до висновку, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_7 було обрано покарання за сукупністю злочинів, з врахуванням покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 14.01.2016 року.

Покликання апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 хворіє на важку хворобу, не знайшло свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження та суду апеляційної інстанції стороною захисту, на підтвердження апеляційних вимог, не були представлені відповідні документи про стан здоров`я обвинуваченого.

Дане покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Щодо покликань апелянта про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ч.4 ст.82 КК України то колегія суддів вважає, що на даний час до обвинуваченого ОСОБА_7 неможливо застосувати вимоги даної статті, оскільки вирок Личаківського районного суду м. Львова від 28.12.2016 року в законну силу не вступив, тобто обвинувачений покарання по даному рішенню ще не відбуває, а статтею 82 КК України передбачено заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Згідно вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-7, який набрав чинності 24.12.2015 року, до частини 5 ст.72 КК України внесено зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з врахуванням внесених змін, визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Станом на 18.05.2017 року вирок Личаківського районного суду м. Львова від 28.12.2016 року не набув законної сили.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_7 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 10.03.2016 року по 18.05.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу захисника адвокат ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 28.12.2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк його попереднього ув`язнення в строк покарання, тобто період з 10.03.2016 року по день постановлення ухвали 18.05.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: