Справа № 278/49/17
В И Р О К
Іменем України
22 травня 2017 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Бистри Житомирського району та області, громадянки України, заміжньої, із середньою спеціальною освітою, непрацюючої, маючої на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судимої 13.07.2016 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
в с т а н о в и в :
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 13.07.2016 ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт.
6.10.2016 ОСОБА_4 ознайомлено з порядком та умовами відбування названого покарання, попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від виконання цього покарання та встановлено дні явки на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.
2.11.2016 ОСОБА_4 з`явилася до Житомирського РВ КВІ та особисто отримала направлення для відбування громадських робіт при Пісківській сільській раді Житомирського району Житомирської області.
Однак у подальшому ОСОБА_4 без поважних причин, маючи реальну можливість відбувати призначене покарання, умисно не відпрацювала 120 годин громадських робіт, тим самим ухилилась від відбування зазначеного покарання.
Обвинувачена ОСОБА_4 вину в інкримінованому злочині визнала повністю, підтвердила обставини справи, у вчиненому кається.
Беручи до уваги, що зазначені обставини ніким не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. Враховуючи, що обвинувачена відмовилась давати показання, суд обмежився дослідженням доказів, що характеризують її особу.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена, і кваліфікує її діяння за ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, є умисним злочином невеликої тяжкості.
Обвинувачена ОСОБА_4 судима, заміжня, на утримані має малолітню дитину, не працює, за місцем проживання характеризується нейтрально.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують їй покарання, не встановлено.
З урахуванням наведеного, відсутності обтяжуючих та наявності пом`якшуючої покарання обставини, наявності на утриманні малолітної (7 років) дитини, перебування чоловіка обвинуваченої в зоні проведення антитерористичної операції, суд призначає ОСОБА_4 покарання у виді арешту у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 2 ст. 389 КК України. Суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, оскільки таке звільнення можливе при призначенні покарання у виді обмеження волі, що передбачено санкцією названої статті, однак таке покарання не може бути застосовано до обвинуваченої, оскільки вона має на утриманні малолітню дитину. Суд також не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки обвинуваченій призначено покарання у мінімальному розмірі, визначеному для даного виду покарання, а менш суворе покарання у виді штрафу (обвинувачена не працює, що виключає можливість застосування виправних робіт, ухилилась від відбування покарання у виді громадських робіт) не буде сприяти її виправленню та запобіганню вчиненню нових злочинів як самою ОСОБА_4 , так і іншими особами.
Цивільний позов в провадженні не пред`явлено, дані про процесуальні витрати та речові докази матеріали справи не містять.
Підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити їй покарання у виді одного місяця арешту.
Початок строку відбування покарання обвинуваченою ОСОБА_4 обчислювати з моменту її затримання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченою в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, та дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій і прокурору.
Суддя ОСОБА_1