Ухвала іменем україни 15 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року про повернення його апеляційної скарги на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 .

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 3 роки

6 місяців, за ч. 3 ст. 185 КК України на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 190 КК України на строк 1 рік.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 цього ж Кодексу шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеним за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року, більш суворим, ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Згідно з ст. 71 зазначеного Кодексу до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 11 вересня 2012 року і ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.
На зазначений вирок прокурор подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року було залишено без руху, а ухвалою цього ж суду від 25 листопада

2016 року повернуто особі, яка її подала.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу про повернення його апеляційної скарги, стверджуючи, що в установлений законом строк подав до суду апеляційну скаргу з належним чином усунутими недоліками.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав скаргу та вважав її законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було досліджено під час судового розгляду й оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, рішення

про повернення апеляційної скарги захисника прокурора було прийнято на підставі ч. 3 ст. 399 зазначеного Кодексу, п. 1 якої передбачає, що апеляційна скарга повертається особі, котра її подала, у випадку, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків апеляційної скарги, яку залишено без руху.

Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду підставою для повернення апеляційної скарги захисника стало те, що останній, за твердженням суду, повною мірою не усунув недоліків апеляційної скарги, а саме: прохання, сформульоване у цьому документі, не узгоджувалося з положеннями ст. 408 КПК України щодо підстав зміни вироку. За твердженням суду, прокурор фактично порушував питання про погіршення становища засудженого, але просив лише змінити вирок районного суду (а не постановити новий).

Проте це рішення апеляційного суду не можна вважати законним та обґрунтованим з огляду на таке.

Як видно з первинної апеляційної скарги прокурора, останній у ній наполягав на неправильному застосуванні судом положень ч. 4 ст. 70 КК України, у зв`язку з чим просив змінити постановлений вирок щодо ОСОБА_6 та, серед іншого, постановити вважати його засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області
від 01 вересня 2016 року, визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Також вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк: за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки 6 місяців, за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 цього ж Кодексу, з урахуванням ст. 72 КК України, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 11 вересня 2012 року, та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.
Таку апеляційну скаргу було залишено без руху, у зв`язку з тим, що прокурор фактично просив порушити становище засудженого

ОСОБА_6 (оскільки останньому, відповідно до оскаржуваного прокурором вироку, за ч. 2 ст. 190 КК України було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, у той час як прокурор просив призначити йому покарання за цією ж статтею у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців), однак при цьому просив лише змінити рішення суду першої інстанції, що суперечило положенням ст. 408 КПК України, яка встановлює перелік підстав щодо зміни вироку судом апеляційної інстанції.

У встановлений судом строк прокурор надіслав повторну апеляційну скаргу, у якій змінив прохання й просив вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді не позбавлення (як у попередній скарзі), а обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Однак, незважаючи на це, суд апеляційної інстанції оскаржуваною ухвалою повернув прокурору його апеляційну скаргу, дійшовши помилкового висновку про те, що прохання у апеляційній скарзі прокурора залишилося незмінним.

Таким чином, оскаржувану ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною та обгрутованою, через що її необхідно скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Керуючись статтями 404, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 25 листопада 2016 року про повернення апеляційної скарги заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 ______________ ОСОБА_3