АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2016 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судових засідань ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000325 від 03.03.2016 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Садгірського районного суду від 17.03.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 (шести) місяців арешту, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України.
за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької місцевої прокуратури юриста 3 класу ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 жовтня 2016 року,
за участю: прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,-
В С ТА Н О В И Л А:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Єдиний унікальний № 725/1398/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9
Провадження № 11-кп/794/439/16 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 395 КК України
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 17 березня 2016 року, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту проголошення вироку, а саме з 27.10.2016 року.
Вирішено питання пов`язане з речовими доказами та судовими витратами. На вказаний вирок суду 1-ї інстанції прокурором подано апеляційну скаргу зі змісту якої вбачається, що прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та правову кваліфікацію дій останнього, вважає, що вирок районного суду є таким, що не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням судом положень ст. 70 КК України при призначенні покарання та п. 4 ст. 409 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що районний суд вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, незважаючи на вимогу, зазначену у ч. 4 ст. 70 КК України та п. 22 постанови Пленуму, не правильно призначив обвинуваченому остаточну міру покарання, оскільки за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці ОСОБА_5 призначено міру покарання у виді 6 місяців арешту, а відповідно до вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці, останньому призначено міру покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточну міру покарання шляхом часткового складання строком 5 (п`ять) місяців арешту, що є неприпустимим, оскільки остаточна міра покарання не може бути меншою ніж за попереднім вироком і, відповідно, за кожен злочин окремо.
Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.
Як встановлено вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України, а саме порушення правил адміністративного нагляду, за наступних обставин.
Так, 24.06.2015 року, постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці встановлено ОСОБА_5 адміністративний нагляд строком на 1 (один) рік, із наступними обмеженнями: забороною виходу з квартири АДРЕСА_3 з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. за виключенням роботи в даний період часу; забороною відвідування винних магазинів, барів, кафе, шашличних та інших місць, де продаються спиртні напої; забороною виїзду за межі м. Чернівці по особистим питанням без дозволу Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області (зараз Чернівецькій відділ поліції ГУНП в Чернівецькій області); зобов`язано з`являтися на реєстрацію в Органи внутрішніх справ в 1; 2; 3; 4 понеділок кожного місяця.
Разом з тим, 29.11.2015 року ОСОБА_5 , ігноруючи постановленні

на нього постановою районного суду обмеження, діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, порушуючи Закон України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі», самовільно залишив місце свого проживання не повідомивши про це Чернівецькій відділ поліції ГУНП в Чернівецькій області, чим порушив правила адміністративного нагляду.
Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, посилаючись на обставини зазначені в ній, думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційній скарзі, надавши слово усім учасникам у дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити.
Приходячи до такого висновку, колегія судів виходить із наступного.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали отриманих під час досудового розслідування доказів, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ст. 395 КК України, тим же самим визнали недоцільним їх дослідження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав в повному обсязі, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а також з цих підстав апеляційних вимог не заявлено, то колегія суддів не наводить доводів на підтвердження тих обставин, які не оспорено в апеляційній скарзі, і вважає такі обставини доведеними.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» від 15.05.2006 року, апеляційний суд перевіряє вирок суду першої інстанції у межах апеляції. У зв`язку з цим він не наводить у своєму вироку доводи на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.
Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, зокрема, може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, згідно зі ст. 413 КПК України, зокрема, визнається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 70 КК України-
є обґрунтованими, оскільки ґрунтується на законі та матеріалах кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в ч.ч. 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в кримінальному провадженні буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.
Позиція Верховного Суду України, яка відображена в п. 22 Постанови Пленуму № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарань кримінального покарання» свідчить, що принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.
Районний суд при вирішення питання про призначення покарання ОСОБА_5 не дотримався вищевказаних вимог Закону та постанови Пленуму, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке, на думку колегії суддів, не можна визнати законним.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, а саме із вироку Садгірського районного суду м. Чернівців від 17.03.2016 року, ОСОБА_5 було засуджено цим вироком за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, тобто до постановлення вироку Першотравневим районним судом м. Чернівці від 27.10.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України.
Однак, районний суд незважаючи на вимоги зазначені у ч. 4 ст. 70 КК України та п. 22 постанови Пленуму не правильно призначив ОСОБА_5 остаточну міру покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців, яке за своїм розміром є меншим, ніж покарання призначене за вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 17.03.2016 року.
При цьому, колегія суддів вважає, що районний суд безпідставно не зарахував ОСОБА_5 , за правилами передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, відбуте покарання за вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 17.03.2016 року, починаючи з 09.07.2016 року, тобто з моменту його затримання.
Враховуючи наведене, погоджуючись з позицією прокурора, вирок районного суду, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України і призначено покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання, призначено остаточну міру покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців, в частині призначення йому покарання необхідно скасувати, як незаконний, та постановити новий вирок.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу

Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 жовтня 2016 року про виправлення описки, як помилкову.
При постановленні нового вироку, колегія суддів, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції дані про його особу, зокрема те, що він раніше судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, перебуває на обліку у лікаря нарколога, офіційно працював, однак по місцю роботи негативно характеризується, одружений та має на утриманні малолітню дитину, наявність обставин, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, за відсутністю обставин, які його обтяжують, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ст. 395 КК України у такому самому виді та розмірі, як це зробив суд першої інстанції, при цьому, визначити йому остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України.
На думку колегії суддів, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Законних підстав для застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України або ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури юриста 3 класу ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, в частині призначеного покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України та призначити йому покарання, за вказаною статтею, у виді арешту на строк 3 (три) місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточну міру покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, зарахувавши останньому покарання відбуте за вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 17.03.2016 року, терміном 5 (п`ять) місяців 18 (вісімнадцять) днів.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 27.12.2016 року, тобто з моменту винесення вироку.
В іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його

проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя