Справа № 473/3251/16-к
УХВАЛА
іменем України
"10" січня 2017 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

начальник Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська звернення начальника Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області про роз`яснення вироку по кримінальному провадженню №0001796 відносно засудженої

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженка м.Вознесенськ, Миколаївської області, освіта середньо-спеціальна, не працює, раніше судима 01.10.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 3 років обмеження волі, була звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2016 року Вознесенським міськрайонний судом по справі №473/3251/16-к було засуджено ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України ст.71, ч.3 ст.78 КК України і призначено їй покарання у вигляді 3 (трьох) років 5 (п`яти) місяців обмеження волі. Вирок сторонами не оскаржувався, набрав законної сили та був звернений до виконання.

28 грудня 2016 року до суду надійшло клопотання від 24.12.2016 року від начальника Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області про роз`яснення вироку по кримінальному провадженню №0001796 відносно засудженої ОСОБА_5 , в якому зазначено, що: «16.12.2016 року до Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшли розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили та вирок від 14.11.2016 року щодо засудженої за ч.2 ст.185, ст.71, ч.3 ст.78 КК України, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки Вознесенського( району АДРЕСА_2 , до покарання у вигляді 3 років 5 місяців обмеження волі. Відповідно до вироку запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу - не застосовувався. Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_5 та доставки до Миколаївського СІЗО ДПС України в Миколаївській області доручено Вознесенському ВП ГУНП в Миколаївській області. Строк відбування покарання у вигляді обмеження волі ОСОБА_5 - обчислювати з моменту взяття під варту.

22.12.2016 року о 19.00 годині ОСОБА_5 згідно вищевказаного вироку було затримано та поміщено до ІТТ №3 ГУНП в Миколаївській області з метою подальшого етапування до Миколаївського СІЗО ДПС України в Миколаївській області.

23.12.2016 року засуджену ОСОБА_5 було етаповано до СІЗО ДПС України в Миколаївській області, але працівниками СІЗО ДПС України в Миколаївській області було відмовлено в поміщенні засудженої ОСОБА_5 без надання будь-яких офіційних роз`яснень. Засуджену ОСОБА_5 було повернуто до ІТТ №3 ГУНП в Миколаївській області.

23.12.2016 року до ІТТ №3 ГУНП в Миколаївській області надійшла вказівка керівника Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , в якій він вимагав засуджену ОСОБА_5 негайно звільнити з ІТТ №3 ГУНП в Миколаївської області, мотивуючи вимогу порушенням вимог кримінально-виконавчого законодавства України, а саме ч.1 ст.57 КВК України.

Наказом МВС України 60 ДСК від 20.01.2005 визначено порядок та підстави звільнення з ІТТ затриманих за підозрою у вчиненні злочину і взятих під варту осіб. На підставі п.9.3. вказаного наказу «якщо до ІТТ надійшла постанова прокурора про звільнення затриманого, начальник ІТТ зобов`язаний негайно звільнити цю особу».

Враховуючи вимоги наказу та вказівки прокурора 23.12.2016 року о 20.30 год. начальником ІТТ №3 ГУНП в Миколаївській області майором поліції ОСОБА_7 було складено протокол про звільнення засудженої ОСОБА_5 з-під варти».

На підставі ст.380 КПК України суб`єкт звернення просив роз`яснити порядок виконання вироку суду яким було засуджено ОСОБА_5 , - не зазначивши в чому саме є незрозумілим вирок суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ВП ГУНП та прокурор подання підтримали та просили його задовольнити, вказавши, що вирок не відповідає ч.1 ст.57 КВК України, атому підлягає зміні із посиланням на цю норму.

Щодо неприбуття засудженої ОСОБА_5 в судове засідання, то суд враховує положення ч.4 ст.539 КПК України відповідно до якої неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. ОСОБА_5 була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, а також враховує, що на 14 годину 10 січня 2017 року відносно неї було призначено розгляд іншого кримінального провадження в Веселинівському районному суді Миколаївської області.

Суд вважає, що подане клопотання в порядку ст.380 КПК України про роз`яснення вироку суду - не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2016 року по справі №473/3251/16-к було засуджено ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України ст.71, ч.3 ст.78 КК України і призначено їй покарання у вигляді 3 (трьох) років 5 (п`яти) місяців обмеження волі.

У вироку суду було вирішено за відсутності жодних клопотань від учасників процесу, але із врахуванням даних про особу обвинуваченої та її поведінки в ході судового розгляду - запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу - не застосовувати. Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_5 та доставки її до Миколаївського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області доручити Вознесенському ВП ГУНП України в Миколаївській області після вступу вироку з законну силу. Строк відбування покарання у вигляді обмеження волі ОСОБА_5 обчислювати з моменту взяття під варту після вступу вироку в законну силу.

Резолютивна частина вироку суду відповідає вимогам ч.2 ст.57 КВК України, яка передбачає, що з урахуванням особи та інших обставин кримінального провадження суд може направити засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. У цьому випадку засуджений звільняється з-під варти при прибутті до місця відбування покарання. Порядок, встановлений для осіб, засуджених до позбавлення волі, який застосується у випадку, передбаченому ч.2 ст.57 КВК врегульовано нормами ст.87 КВК України, згідно із якою особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили.

Тому, як дії працівників Вознесенського ВП ГУНП, так і Миколаївського СІЗО, а також дії прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_6 , спрямовані на невиконанні вироку суду відносно ОСОБА_5 суперечать вимогам ч.2 ст.57 та ст.87 КВК України і є незаконними, оскільки перешкоджають обов`язковому виконанню судових рішень, та є порушенням положень ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року.

Частина 1 ст.380 КПК України передбачає, що якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст. Таким чином, здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Натомість як суб`єкт звернення начальник Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, а також прокурор фактично просить змінити зміст рішення, вказавши в ньому положення ч.1 ст.57 КВК України, що є неприпустимим з огляду на положення ч.1 ст.380 КПК України та є підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Право на справедливий судовий розгляд, передбачене ст.6 Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає повагу до принципу верховенства права. Так, п.93 Рішення ЄСПЛ у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 р. зазначає, що: «Одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду. Відповідно до цього принципу жодна з сторін не може клопотати про перегляд остаточного і обов`язкового рішення переважно для того, щоб заслухати справу знову та домогтися нового рішення у справі».

Жодних виправлень до вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2016 року Вознесенським міськрайонний судом по справі № 473/3251/16-к, яким було засуджено ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України ст.71, ч.3 ст.78 КК України і призначено їй покарання у вигляді 3 (трьох) років 5 (п`яти) місяців обмеження волі - суд не має права вносити, оскільки це є неприпустимим з огляду на положення ч.1 ст.337 КПК України про межі судового розгляду, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, в п.40 Рішення Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ наголошено на тому, що: «Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду».

Згідно із ч.2 ст.21та ч.2 ст.534 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України, а письмові чи усні вказівки прокурора чи СІЗО не можуть ставити під сумнів судове рішення, яке набрало законної сили, та яке прокурором в цьому процесі не оскаржувалося з підстави нібито порушенням судом положень ч.1 ст.57 КВК України. Тим більше, що визначений вироком суду порядок його виконання відповідає вимогам ч.2 ст.57 та ст..87 КВК України.

В клопотанні начальника Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області зазначено, що ОСОБА_5 було звільнено відповідно до положень Наказу МВС України 60 ДСК від 20.01.2005, яким визначено порядок та підстави звільнення з ІТТ затриманих за підозрою у вчиненні злочину і взятих під варту осіб та зазначено, що на підставі п.9.3. вказаного наказу «якщо до ІТТ надійшла постанова прокурора про звільнення затриманого, начальник ІТТ зобов`язаний негайно звільнити цю особу». Враховуючи вимоги наказу та вказівки прокурора 23.12.2016 року о 20.30 год., начальником ІТТ № З ГУНГ1 в Миколаївській області майором поліції ОСОБА_7 , було складено протокол про звільнення засудженої ОСОБА_5 з під варти.

Разом із тим, ні прокурором ОСОБА_6 , ні начальником відділу поліції не було враховано те, що Наказом МВС України від 02.11.2012 року №1002 «Про затвердження Змін до наказу МВС України від 20.01.2005 №60дск» відповідно до нового КПК були внесені зміни до наказу МВС України від 20.01.2005 №60дск, а саме пункт 8.3 передбачає наступне: «Пункт 9.3 викласти в такій редакції: "9.3. Якщо до ІТТ надійшла ухвала слідчого судді або суду про застосування до затриманого будь-якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, особа, відповідальна за перебування затриманих, начальник ІТТ, а в разі його відсутності - черговий зобов`язаний негайно звільнити цю особу".

Керуючись ст.ст.372, 380 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання начальника Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області про роз`яснення вироку від 14 листопада 2016 року, ухваленого Вознесенським міськрайонний судом Миколаївської області по справі №473/3251/16-к по кримінальному провадженню №0001796 відносно засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Вознесенського міськрайонного суду (підпис) ОСОБА_1

Згідно оригіналу: Суддя: