Дата документу Справа № 311/1068/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/284/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/1068/14-к
Категорія: ст. 185 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000412, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Саратовської області, Лисогірського району, с. Двоєнки, ніде не зареєстрованого, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернувся заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 /а.п. 115-116/, в якій просить вирок Василівського районного суду Запорізької області від 10.10.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 /а.п. 108-109/ змінити в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з резолютивної частини вироку рішення про самостійне виконання покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., призначеного вироком Василівського районного суду Запорізької області від 19.03.2014 року на підставі ч. 3 ст. 72 КК України, та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. В решті просить вирок залишити без змін.

Апелянт зазначив, що ОСОБА_7 раніше був судимий 19.03.2014 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., тобто з дня набрання цим вироком законної сили минуло 2 роки. Водночас сама по собі несплата штрафу засудженим у певний строк не свідчить про його ухилення від відбування цього покарання, при цьому у матеріалах провадження відсутні дані про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, а отже і дані про його ухилення від відбування покарання, які б свідчили про зупинення перебігу строків давності виконання обвинувального вироку.

Також звертає увагу на те, що така ж позиція міститься в постанові від 24.12.2015 року, відповідно до якої Верховним Судом України зроблено правовий висновок, що вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання (ст. 389 КК України), а відповідно до ч. 1 ст. 458 КПК України, висновки Верховного Суду України, викладені у його постановах, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України, проте, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню - п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі.

Постановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає - 850 (вісімсот п`ятдесят гривень) грн., призначене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 19.03.2014 року, - підлягає виконанню самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироку законної сили змінений з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взятий під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 10.10.2016 року, в який на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення з 29.08.2016 року по 10.10.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий: 19.03.2014 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає - 850 гривень, штраф не сплачений.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно з вироком суду, 14 лютого 2014 року, близько 10 години 00 хвилин, в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, спрямованим на порушення права приватної власності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, перебуваючи в кв. АДРЕСА_2 , за місцем мешкання, скориставшись відсутністю його брата ОСОБА_9 , таємно, повторно викрав майно, з яким зник з місця скоєння злочину, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 872 гривні 50 копійок.

07 березня 2014 року, близько 19 години 30 хвилин, в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, спрямованим на порушення права приватної власності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, перебуваючи в кв. АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , в той момент, коли останній перебував у іншій кімнаті та не слідкував за діями ОСОБА_7 , скориставшись цим, таємно, повторно викрав зимову болоньєву куртку з синтепоновим утеплювачем марки «Calvin Klein Jeans», з якою зник з місця скоєння злочину, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 598 гривень.

Майнова шкода потерпілим відшкодована у повному обсязі.

Відповідно до змісту апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції прокурором не оскаржується в частині фактичних обставин події злочину, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, а також в частині виду та строку призначеного обвинуваченому покарання за вчинений ним злочин, у зв`язку з чим, відповідно до норм ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду апеляційною інстанцією переглядається в межах апеляційної скарги, а саме в частині правомірності застосування судом норм ст.72 КПК України до попереднього вироку Василівського районного суду Запорізької області від 19.03.2014 року.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає слушними.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_7 раніше був судимий 19.03.2014 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., який набрав законної сили 22 квітня 2014 року (а.п.28).

Згідно норм ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано, що стосується у тому числі і такого покарання, як штраф, два роки.

Отже, з дня набрання зазначеним вироком законної сили, минуло більше двох років, а наведений у вироку факт несплати штрафу засудженим у певний строк не свідчить про його ухилення від відбування цього покарання, в матеріалах провадження відсутні дані про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України, а отже і дані про його ухилення від відбування покарання, які б свідчили про зупинення перебігу строків давності виконання обвинувального вироку. Вирок суду в цій частині підлягає зміні з виключенням з резолютивної частини вироку рішення про самостійне виконання покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., призначеного вироком Василівського районного суду Запорізької області від 19.03.2014 року на підставі ч.3 ст.72 КК України.

Виходячи з зазначеного рішення на підставі ч.2 ст.404 КПК України, слід вважати обвинуваченого не судимим за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 19.03.2014 року та виключити з мотивувальної частини вироку по епізоду крадіжки від 14.02.2014 року кваліфікуючу ознаку повторність з відповідною зміною вироку.

Вироком у строк відбування обвинуваченим покарання на підставі ст.72 ч.5 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення за період з 29.08.2016 року по 10.10.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Виходячи з того, що ОСОБА_7 на час апеляційного розгляду тримається в місці попереднього ув`язнення, колегія суддів вважає, що на підставі ч.5 ст.72 КК України, йому в строк відбування покарання за вироком підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення за період з 10.10.2016 року по 17.02.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 10.10.2016 року по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вступної частини вироку вказівку суду про наявність у ОСОБА_7 судимості за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 19.03.2014 року і вважати його за цим вироком не судимим.

Виключити з мотивувальної частини вироку по епізоду крадіжки від 14.02.2014 року кваліфікуючу ознаку повторність.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про самостійне виконання покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., призначеного вироком Василівського районного суду Запорізької області від 19.03.2014 року на підставі ч.3 ст.72 КК України, та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування покарання за вироком, строк його попереднього ув`язнення за період з 10.10.2016 року по 17.02.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4