Справа № 1-1/02
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року смт.Чорнобай
Колегія суддів Чорнобаївського районного суду Черкаської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяви засудженого ОСОБА_8 , 1968 року народження, про перегляд вироку апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и л а:
Вироком апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочинів, передбачених статтями 69, 190-1, частиною 2 статті 223 Кримінального кодексу України (у редакції 1960 року), частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України (у редакції 2001 року) з застосуванням статті 42 Кримінального кодексу України (у редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Цим же вироком засуджені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Ухвалою Верховного Суду України від 09 липня 2002 року вказаний вирок залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Апеляційного суду Черкаської області із заявою від 19 вересня 2014 року про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року за нововиявленими обставинами. У вказаній заяві засуджений ОСОБА_8 посилався на рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2012 року у справі «Василь Іващенко проти України» (заява № 760/03), відповідно до змісту якого Європейським судом з прав людини встановлено факт застосування до нього фізичної сили при затриманні, що, на його думку, є нововиявленими обставинами та є підставою для перегляду вироку, його скасування та ухвалення відносно нього виправдувального вироку. При цьому просив викликати його в судове засідання для надання додаткових пояснень, а також зупинити виконання вироку.

В матеріалах кримінального провадження міститься декілька ухвал як апеляційного суду, так і місцевих судів: про повернення заяви, відмову у відкритті кримінального провадження за нововиявленими обставинами, частина з яких в подальшому була скасована ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року з огляду на те, що вирок стосовно ОСОБА_8 було постановлено апеляційним судом у складі колегії суддів як судом першої інстанції, рішення щодо наявності нововиявлених обставин з метою дотримання правил інстанційної підсудності має приймати суд першої інстанції також колегіально. З урахуванням правил територіальної підсудності, встановлених частиною 1 статті 32 Кримінального процесуального кодексу України, таким місцевим судом є Чорнобаївський районний суд Черкаської області.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду від 03 червня 2016 року заяву засудженого ОСОБА_8 від 19 вересня 2014 року повернуто заявнику.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року вказану вище ухвалу скасовано, справу направлено на новий розгляд в цей же суд.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2016 року за заявою засудженого ОСОБА_8 від 19 вересня 2016 року відкрито кримінальне провадження за нововиявленими обставинами № 1-о/709/6/16.

Крім того, засуджений ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду Черкаської області із заявою від 29 серпня 2016 року про перегляд вироку апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року за нововиявленими обставинами. Підставою для перегляду, на думку засудженого ОСОБА_8 , є той факт, що під час розгляду кримінальної справи допущено судову помилку та неправильно застосовано норми кримінального права, а саме призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, хоча на час інкримінованого йому злочину (квітень 1998 року) такого виду покарання санкція статті 190-1 Кримінального кодексу України (у редакції 1960 року) ще не містила. Водночас встановлене санкцією вказаної статті покарання у виді смертної кари вже було скасовано. У зв`язку з цим засуджений ОСОБА_8 вважав, що йому мало бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком 15 років, яке він фактично відбув, а тому просив вирок апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року скасувати. При цьому просив викликати його в судове засідання для надання додаткових пояснень.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року заяву засудженого ОСОБА_8 від 29 серпня 2016 року направлено до Чорнобаївського районного суду Черкаської області для розгляду по суті в порядку глави 34 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2016 року заяву засудженого ОСОБА_8 від 29 серпня 2016 року повернуто заявнику.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2016 року вказану вище ухвалу скасовано, а матеріали повернуто до того ж суду для розгляду по суті.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2016 року за заявою засудженого ОСОБА_8 від 29 серпня 2016 року відкрито кримінальне провадження за нововиявленими обставинами № 1-о/709/5/16 та передано колегії суддів Чорнобаївського районного суду Черкаської області під головуванням судді ОСОБА_1 для об`єднання з кримінальним провадженням за нововиявленими обставинами № 1-о/709/6/16.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду від 08 грудня 2016 року об`єднано кримінальні провадження за нововиявленими обставинами № 1-о/709/5/16 і № 1-о/709/6/16 та присвоєно № 1-о/709/6/16.

Розглянувши заяви засудженого ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що заяви засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 459 Кримінального процесуального кодексу України нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У заяві від 19 вересня 2014 року та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_8 зазначає, що під час досудового слідства мало місце штучне створення доказів, які лягли в основу обвинувального вироку, а саме неправдивих показів, наданих ним та іншими підозрюваними внаслідок побиття і катування. При цьому він стверджує, що такі неправдиві покази були отримані внаслідок зловживань міліціонерів і слідчих на досудовому слідстві, які били, катували, залякували та чинили психологічний тиск на нього та інших підозрюваних. На підтвердження вказаних обставин засуджений ОСОБА_8 посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2012 року у справі «Василь Іващенко проти України» (заява № 760/03), яким встановлено факт нелюдського поводження з ним працівниками міліції. Крім того, викладені у вказаному рішенні ЄСПЛ обставини засуджений ОСОБА_8 вважає такими, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку.

Отже, фактично засуджений ОСОБА_8 стверджує про наявність підстав для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, які передбачені пунктами 1, 2 і 5 частини 2 статті 459 Кримінального кодексу України, та встановлені рішенням Європейського суду з прав людини від 26 липня 2012 року у справі «Василь Іващенко проти України» (заява № 760/03).

Проте колегія суддів вважає, що підстав для перегляду вироку суду немає.

Так, відповідно до резолютивної частини вказаного рішення ЄСПЛ постановлено одноголосно, що мало місце порушення статей 3, 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) у зв`язку з тим, що засудженого ОСОБА_8 було піддано нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню з боку працівників міліції, а також із відмовою державних органів надати засудженому ОСОБА_8 копії документів для звернення до суду.

У мотивувальній частині рішення ЄСПЛ чітко вказано, що встановлене порушення статті 3 Конвенції було допущено 12 квітня 1998 року саме працівниками міліції під час затримання засудженого ОСОБА_8 . Разом з тим рішення ЄСПЛ не містить відомостей про аналогічні порушення, допущені працівниками міліції, а тим більше слідчими органами під час досудового слідства.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що встановлене у рішенні ЄСПЛ порушення статті 3 Конвенції, а саме нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження з засудженим ОСОБА_8 з боку працівників міліції під час його затримання, потягло за собою ухвалення неправильного чи незаконного вироку суду.

Не відповідають дійсності доводи засудженого ОСОБА_8 й про штучне створення доказів, а саме показів інших затриманих, наданих ними, на думку засудженого ОСОБА_8 , внаслідок побиття і катування, оскільки в резолютивній частині рішення ЄСПЛ одноголосно оголошено скарги засудженого ОСОБА_8 щодо жорстокого поводження з іншими затриманими неприйнятними.

Крім того, відповідно до змісту вироку апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року заяви підсудних про надання ними показів на досудовому слідстві під фізичним насильством працівників міліції та під психічним впливом слідчих прокуратури перевірялися у судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження.

Як зазначалося вище, вирок апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року переглядався у касаційному порядку та ухвалою Верховного Суду України від 9 липня 2002 року залишений без змін.

Європейський суд з прав людини не встановив порушень судами України вимог законодавства при розгляді кримінальної справи стосовно засудженого ОСОБА_8 та інших підозрюваних, які стосуються суті постановлених рішень, і більшістю голосів оголосив скаргу засудженого ОСОБА_8 на несправедливість провадження щодо нього неприйнятною.

Колегією суддів також встановлено, що під час досудового та судового слідства засуджений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнавав. Про це в заяві та доповненнях до неї зазначає і сам засуджений ОСОБА_8 .

Вказані вище обставини у своїй сукупності повністю спростовують твердження засудженого ОСОБА_8 як про штучне створення доказів, так і про наявність будь-яких обставин, що доводять неправильність вироку апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року.

Згідно із частиною 3 статті 459 Кримінального процесуального кодексу України обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку підтверджені матеріалами розслідування.

Отже, така нововиявлена обставина як зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, в силу вимог кримінального процесуального закону повинна бути встановлена вироком суду, що набрав законної сили, або підтверджена матеріалами розслідування.

Проте, під час здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами наявність будь-яких вироків суду або інших матеріалів розслідувань, що могли б підтвердити обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Інші доводи, викладені в заяві засудженого ОСОБА_8 від 19 вересня 2014 року, за своєю природою та в силу вимог статті 459 Кримінального процесуального кодексу України не є нововиявленими обставинами, а спрямовані насамперед на перегляд за будь-яких підстав вироку суду, який набрав законної сили.

У заяві засудженого ОСОБА_8 від 29 серпня 2016 року підставою для перегляду вироку апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року за нововиявленими обставинами вказано факт допущення під час розгляду кримінальної справи судової помилки, а саме, на думку заявника, невірне призначення покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що зазначені обставини також відповідно до статті 459 Кримінального процесуального кодексу України не є нововиявленими обставинами за своєю суттю.

Більше того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2013 року, у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо приведення вироку суду у відповідність з Кримінальним кодексом України від 2001 року та заміни йому покарання з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років відмовлено.

Таким чином судами фактично підтверджено законність призначення засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі та встановлено відсутність підстав для його заміни.

З огляду на викладе колегія суддів вважає доводи заяв засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року за нововиявленими обставинами безпідставними та необґрунтованими.

В силу вимог частини 4 статті 466 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якої суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими обставинами, якщо вони не оспорюються, колегія суддів не вбачає підстав для дослідження інших доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, тому клопотання ОСОБА_8 про допит свідків до задоволення не підлягає.

Враховуючи викладене та, керуючись статтею 459, частиною 4 статті 466, частиною 1 статті 467 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Залишити заяви ОСОБА_8 від 19 вересня 2014 року і 29 серпня 2016 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року без задоволення.

Ухвала суду набирає законної через сім днів з дня її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд Черкаської області.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ,

ОСОБА_2