справа №619/5554/14-к
провадження №1-кп/619/17/17
ВИРОК
іменем України

01 вересня 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зеленівка Приморського района Запорізької області, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого приватним підприємцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
представника потерпілого
ОСОБА_14 ОСОБА_15 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_16 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
18.04.2014 року приблизно о 14.00 годині ОСОБА_4 , керуючи технічно справним мотоциклом «БМВ» д.н. НОМЕР_1 , рухався по автошляху «Київ-Харків-Довжанський» на території Дергачівського району Харківської області зі сторони смт. Пісочин в напрямку м. Харкова.
Під час руху по вищевказаному автошляху в районі 477 км+950 м ОСОБА_4 , проявляючи необережність, не впевнившись у тому, що своїми подальшими діями він не створить небезпеку та перешкоду іншим учасникам руху, грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:
п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху чи перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно прийняти заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_2 під керуваннямОСОБА_14 , який виїжджав з АЗС «Маршал» з право наліво по ходу його руху, з послідуючим зіткненням з автомобілем «Мітсубісі-Аутлендер», д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному йому напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної події, а саме зіткнення автомобіля «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 та мотоцикла «БМВ» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , пасажир автомобіля «ЗАЗ» ОСОБА_17 отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у лікарні.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 126-Ат/14 від 12.05.2014 року ОСОБА_17 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів м`яких тканин лобно-тім`яної області справа; забоя легенів з розривами тканини легенів і внутрішньоплевральними крововиливами; кровивиливів у лівий купол діафрагми; кровивиливів у черевну порожнину; кровивиливів у брижейку тонкого і товстого кишківника; розривів тонкого і товстого кишківника; крововиливів у жирову клітковину обох нирок. Причиною смерті ОСОБА_17 стала поєднана тупа травма тіла, що ускладнилася в своїй течії декомпресованим незворотнім травматичним шоком.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_4 , які знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним мотоциклом «БМВ» з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді автомобіля «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_2 під керуваннямОСОБА_14 , якого він об`єктивно здатний був виявити, не прийняв своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки мотоциклу та допустив з ним зіткнення з послідуючим зіткненням з автомобілем «Мітсубісі-Аутлендер», д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_13 , що призвело до тяжких наслідків.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і пояснив, що 18.04.2014 року він рухався на мотоциклі «БМВ» по автошляху «Київ-Харків-Довжанський» по території Дергачівського району Харківської області. Піднявшись на підвищення дороги він побачив за 40-60 м. автомобіль «Таврія», який раптово почав рух. Габарити автомобіля ЗАЗ, а саме задня його частина створили перешкоду для подальшого руху, але об`їхати автомобіль по правій смузі руху він не мав можливості. Приблизно на відстані 30-40 см. Від суцільної роздільної смуги руху відбулося зіткнення на смузі руху обвинуваченого. Він перелетів через автомобіль і приземлився на землю та сталося зіткнення з автомобілем «Мітсубісі-Аутлендер». Винуватим в ДТП себе не вважає, т.я. винний ОСОБА_14 , якого засуджено за вироком Дергачівського районного суду Харківської області. Він рухався зі швидкістю 70 км/год, ніяких правил не порушував, рухався по головному шляху. Він не думав, що ОСОБА_14 почне рух, можливості об`їхати, з`їхати в бік у нього не було, т.я. назустріч рухався автомобіль. Вважав, що водій автомобіля «Таврія» його пропустить. На місці ДТП проводилися заміри і експерт прийшов до висновку, що ОСОБА_4 не мав можливості зупинитися і що він не винуватий. Удар прийшовся в передню ліву частину автомобіля. Автомобіль «Таврія» виїхав на дорогу в районі заправки і зайняв праву крайню сторону, яка була у великих ямах. Він рухався в 30-40 см. від розділювальної смуги. При проведенні слідчого експерименту 02.09.2014 року він присутнім не був, в зв`язку з чим не згодний з його висновками.
Суд приходить до висновку про те, що не визнаючи своєї провини, ОСОБА_4 обрав такий спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за скоєний злочин. Вина ОСОБА_4 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_12 про те, що 18 квітня 2014 року він був мобілізований до лав ЗСУ. Дружина йому повідомила, що сталася ДТП і ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати. Він виїжджав на місце ДТП. Стан дорожнього полотна на момент проведення слідчого експерименту був гарний, ремонтні роботи не проводились, ям не було.
Показаннями потерпілого ОСОБА_13 про те, що 18 квітня 2014 року він рухався на автомобілі «Мітсубісі» з району Олексіївки в м. Харкові в напрямку смт. Пісочин, на відмітці 474 км. в районі АЗС «Маршал» виїхав автомобіль «ЗАЗ», який виїхав не на виїзді з заправи, а на в`їзді. Коли автомобіль «ЗАЗ» опинився попереду нього та переїхав суцільну роздільну полосу руху, він знизив швидкість до 70 км/год. Назустріч йому рухався мотоцикл на великій швидкості. Він його побачив на відстані приблизно 700 метрів, а потім мотоцикл з поля зору зник, так як дорога йде на спуск. Мотоцикл, щоб уникнути зіткнення знизив швидкість приблизно до 120 км/год. та намагався об`їхати автомобіль «ЗАЗ» з лівої сторони, після чого на лівій частині роздільної смуги руху відбулося зіткнення мотоцикла та автомобіля «ЗАЗ». В результаті зіткнення автомобіль «ЗАЗ» розвернуло на 180 градусів, а мотоцикл перелетів через автомобіль «ЗАЗ» та зіткнувся з його автомобілем «Мітсубісі-Аутлендер» в передню частину, а водій ОСОБА_4 перелетів через його автомобіль. Після чого він зупинився. Пасажиру автомобіля «ЗАЗ» та водію мотоцикла викликали швидку медичну допомогу. Він вважає, що і автомобіль «ЗАЗ», і мотоцикл порушили правила дорожнього руху, в результаті чого відбулося зіткнення.
Показаннями потерпілого ОСОБА_14 про те, що 18 квітня 2014 року він виїхав з АЗС «Маршал» в сторону авторинку «Лоск», пропустив один, другий автомобіль, а потім в зоні його бачення з`явився мотоцикл, з якою швидкістю він рухався потерпілий визначити не може. В автомобілі потерпілого була його дружина ОСОБА_17 , автомобіль був дуже завантажений вагою в 1200 кг. З правої сторони АЗС дорога йде на підйом. Після цього мотоцикла він не бачив, тому вирішив продовжити рух. В результаті того, що він відволікся на автомобіль «Мітсубісі», тому відбулося зіткнення з мотоциклом, був удар, скло провалилось. Дружина вмерла у нього на руках. Водій мотоцикла ОСОБА_4 міг його об`їхати, видимість була хороша, покриття сухе, ям не було на дорозі, але сталася ДТП.
Показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що вона була присутня при слідчому експерименті двічі: 02.09.2014 року та 22.09.2014 року. ОСОБА_14 її свекор, не міг перебувати за кермом автомобіля при слідчому експерименті після ДТП, тому за кермом автомобіля знаходилась вона. 02.09.2014 року на слідчому експерименті була вона, слідчий, експерт. ОСОБА_14 хотів подивитися зі сторони, як все було. Вона рухалась на автомобілі так, як вказував ОСОБА_14 . ОСОБА_4 та його захисника не було при слідчому експерименті 02.09.2014 року. Автомобіль «Таврія» в момент ДТП був завантажений, а при слідчому експерименті ні. Слідчий експеримент був з 11-00 год. до 17-00 год. Працівники ДАІ перекривали шлях, мотоцикла не було при слідчому експерименті. Були присутні поняті.
Показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що у вересні 2014 року він їхав по окружній дорозі, його зупинили працівника ДАІ і запросили прийняти участь у якості понятого на відтворенні події ДТП біля АЗС «Маршал». Були присутні працівники ДАІ, слідчий, експерт, потерпілий, його представник та інший понятий. Проводились слідчі дії, експерт здійснював вимірювання, досліджував тормозний шлях та вчиняв інші дії.
Дослідженими в судовому засіданні даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18 квітня 2014 року та схемою до неї на а.с. 9-15 том справи 2. Даними висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 778/14 від 11 вересня 2014 року на а.с. 67-73 том справи 2, у відповідності до якого взаємне розташування автомобіля «ЗАЗ» та мотоцикла «БМВ» в момент їх первинного контакту було таким, що мотоцикл «БМВ» своєю передньою частиною контактував з лівою передньою частиною переднього бампера автомобіля «ЗАЗ». Взаємне розташування автомобіля «Мітсубісі» і мотоцикла «БМВ» в момент первинного контакту було таким, що вірогідніше всього передня частина мотоцикла «БМВ» контактувала з передньою частиною автомобіля «Мітсубісі».
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 02 вересня 2014 року на а.с. 119-123 том справи 2 за участю потерпілого ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_14 , представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_15 , понятого-свідка ОСОБА_19 .
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22 вересня 2014 року на а.с. 159-162 том справи 2 за участю експерта-автотехніка ОСОБА_20 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_16 .
Даними висновку судової авто-технічної експертизи № 893/14 від 25 вересня 2014 року про те, що в даній дорожній обстановці, виходячи з показань потерпілого ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_14 дії водія мотоцикла «БМВ» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.6 а) ПДР України, крім того водій ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти зіткненню мотоцикла «БМВ» з автомобілем «ЗАЗ» шляхом своєчасного застосуванню гальмування та зупинки мотоцикла «БМВ» до місця зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» у відповідності до п. 12.3 ПДР України на а.с. 167-184 том справи 2.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 пояснив про те, що він прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 виходячи з показів свідків, водій автомобіля «ЗАЗ» винуватий по показам ОСОБА_4 . Зауважень до нього по слідчому експерименту не було. Виходячи із інших даних ОСОБА_4 винний в ДТП. Слідчий експеримент проводився вдень на протязі двох годин за участю працівників ДАІ. Дорога була перекрита. Слідчий експеримент можливо проводився 02.09.2014 року, за кермом «ЗАЗ» була жінка, мотоцикл не використовувався при слідчому експерименті.
Даними висновку судово-медичної експертизи № 126-Ат/14 від 20.04.2014 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_17 є сполучена тупа травма тіла, що ускладнилася в своїй течії некомпенсованим незворотнім травматичним шоком, що в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень на а.с. 20-23 том справи 2.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин, суд враховує саме показання, надані виключно в судовому засіданні.
Суд, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні вищевказані докази, які у відповідності до ст.ст. 85, 86 КПК України є належними та допустимими, оцінюючи їх у своїй сукупності, приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та вважає, що його дії, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_17 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.
У відповідності до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Поняття належності та допустимості доказів визначене ст.ст. 85, 86 КПК України. Недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини передбачена ст. 87 КПК України. Визнання доказів недопустимими передбачене ст. 89 КПК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_16 подав суду клопотання про визнання протоколу слідчого експеримента від 02.09.2014 року недопустимим доказом, так як він є фіктивним, слідчий експеримент не проводився взагалі, так як сторона захисту має копію відеозапису з камери зовнішнього спостереження АЗС «Маршал» в районі розташування якої відбулася ДТП 18.04.2014 року. Крім того, за довідкою Головного управління ДАІ МВС України в Харківській області від 21.01.2015 року за № 389 екіпаж службового автомобіля ДАІ для проведення слідчого експеримента 02.09.2014 року у проміжок часу з 14 год. до 17 год. 15 хв. на 477 км+950 м не викликався (а.с. 125 том справи 1). Залучений у якості понятого за слідчим експериментом 02.09.2014 року свідок ОСОБА_19 є однокласником та товаришем потерпілого ОСОБА_13 . За поясненнями залученого стороною захисту в якості свідка працівника АЗС ОСОБА_21 ніяких слідчих дій 02.09.2014 року він не спостерігав, хоча працював у той день на АЗС у якості помічника оператора.
В ході судового розгляду було досліджено вищевказану копію відеозапису з камери зовнішнього спостереження АЗС «Маршал», на якій дійсно була відсутня будь-яка інформація про проведення 02.09.2017 року слідчого експерименту, однак суд приходить до висновку про недопустимість та неналежність вищевказаного доказу, так як суду не було стороною захисту надано доказів про законність та дотримання норм процесуального права стосовно отриманого доказу, а також висновок експерта про те, що вищевказаний відеозапис не піддавався будь-яким технічним втручанням, а саме стирався чи монтувався.
Допитаний в судовому засіданні за клопотанням захисту свідок ОСОБА_21 суду повідомив про те, що він працював помічником оператора з серпня 2014 року на АЗС «Маршал» в районі 477 км+950 м автодороги «Київ-Харків-Довжанський». 02 вересня 2014 року він працював із 6 ранку до 6 ранку 03 вересня 2014 року. Нічого незвичного 02 вересня 2014 року в період його роботи не було, а саме скупчення автомобілів, слідчих дій, робітників ДАІ на протязі робочого дня він не бачив. Камера відеоспостереження стояла на АЗС, але чи вона працювала, чи ні він не знає.
Суд критично розцінює покази вищевказаного свідка та вважає цей доказ неналежним та недопустимим, так як суду не було надано доказів про те, що ОСОБА_21 дійсно працював 02.09.2014 року на вищевказаній АЗС у якості помічника оператора, так як ні трудової книжки свідка, ні трудового договору суду для дослідження представлено не було, тому виникають сумніви чи взагалі зазначена особа працювала на АЗС «Маршал».
Що стосується довідки Головного управління ДАІ МВС України в Харківській області від 21.01.2015 року за № 389, отриманої на запит захисника ОСОБА_16 , то суд також вважає цей доказ неналежним та недопустимим, так як він спростовується довідкою Головного управління Національної поліції в Харківській області від 16.11.2016 року № 4988/119-20/03, наданою потерпілим ОСОБА_13 про те, що роту ДПС ГУНП в Харківській області ліквідовано, тому надати Постову відомость розстановки особового складу зазначеного підрозділу не можливо, так як УПД ГУНП в Харківській області не є правонаступником УДАІ ГУМВС України в Харківській області. (а.с. 200 том справи 1).
Відносно показів свідка ОСОБА_19 , залученого у якості понятого за протоколом слідчого експеримента 02.09.2014 року і який на думку сторони захисту є товаришем потерпілого ОСОБА_13 , суд приходить до наступного. Згідно довідки Харківської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів № 142 Харківської міської ради на а.с. 239 том справи 1 ОСОБА_19 та ОСОБА_13 навчалися до 18.06.1997 року, тобто є знайомими особами, але не була доведена суду особиста заінтересованість свідка ОСОБА_19 в результатах розгляду даної справи. Будь-яких обмежень, передбачених ст. 65 КПК України, стосовно можливості залучення ОСОБА_19 , як свідка, суду не надано. Як пояснив суду потерпілий ОСОБА_13 близькими друзями вони не є.
Крім того, суд звертає увагу на те, що вироком Дергачівського районного суду Хаврківської області від 07 травня 2015 року ОСОБА_14 було визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с. 118-123 том справи 1). Останнього у відповідності до п. г ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» було звільнено від відбування покарання. Судом було встановлено, що ОСОБА_4 мав статус потерпілого за вищевказаною справою. У якості доказу вини ОСОБА_14 також було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 02.09.2014 року, але жодних заперечень та посилань на його недопустимість ОСОБА_4 на той час не мав.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує, що відповідно до ст. 66 КК України та ст. 67 КК України відсутні обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який згідно статті 12 КК України являється тяжким злочином, необережним за формою вини. Суд враховує роз`яснення п. 20 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в яких зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також особу винного. Суд бере до уваги ту обставину, що дії ОСОБА_14 спровокували дану ДТП та привели до таких тяжких наслідків, як смерть ОСОБА_17 .
За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі та вважає доцільним застосування до нього додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, в межах санкції частини цієї статті, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи сукупність даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що вони істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, яка отримала матеріальну та моральну шкоду від злочину, має право пред`явити до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року з наступними змінами під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського ведення, оперативного керування або за іншими підставами.
У відповідності до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а саме в частині понесених витрат на поховання матері ОСОБА_17 в сумі 2545 грн. 90 коп. позов не підлягає задоволенню, так як потерпілим суду не надано доказів (рахунків-замовлень) на підтвердження вищевказаних витрат. Стосовно завданої моральної шкоди, яку ОСОБА_12 вказав в сумі 600000 грн. позов підлягає задоволенню частково, так як в результаті злочину потерпілому причинена моральна шкода у вигляді перенесених фізичного болю та страждань, яких він зазнав у зв`язку зі втратою рідної людини матері ОСОБА_17 . З урахуванням викладеного, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та враховуючи характер переживань, тривалості негативних наслідків, внаслідок чого потерпілий вимушений звертатися до суду за захистом порушеного права, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в сумі 300000 грн.
Процесуальні витрати за проведені експертизи та доля речових доказів у справі вирішені вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07.05.2015 року при засудженні ОСОБА_14 .
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання.
Цивільний позов ОСОБА_23 - задовольнити.
Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити частково.
Цивільний позов ОСОБА_12 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 завдану злочином моральну шкоду в розмірі 300000 грн.
В частині задоволення позовних вимог про відшкодування завданої матеріальної шкоди ОСОБА_12 відмовити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.
Суддя ОСОБА_1