Справа №359/1921/17
Провадження №1-кп/359/215/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, тимчасово не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -
ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 289 КК України, за наступних обставин.
Після цього, ОСОБА_4 , розбивши ліктем правої руки опускне скло лівих передніх дверей, намагався витягнути з автомобіля ОСОБА_5 , але останній застосував відносно ОСОБА_4 сльозогінний газ та почав опиратись та, відштовхнувши ОСОБА_4 , з місця скоєння злочину зник у напрямку вул. Центральна в с. Гора Бориспільського району Київської області.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразились в незаконному заволодінні транспортним засобом, що належав ОСОБА_4 , тобто скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого та його захисник, потерпілого та думки прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_5 інкримінованого злочину, крім допиту обвинуваченого, а саме: допиту потерпілого, інших свідків, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, часу скоєння злочину, завданого матеріального збитку потерпілому).
В судовому засіданні, ОСОБА_5 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, та не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, надати йому можливість виправитись та сплатити завдані збитки. Зазначив, що має намір повністю відшкодувати завдані матеріальні збитки та моральну шкоду потерпілому, однак не має матеріальної можливості зробити це одноразовим платежем, у зв`язку з чим просив по можливості розстрочити виплату сум за цивільним позовом. Просив також врахувати, що він отримує мінімальну заробітну плату та має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , 2011 року народження. В черговий раз вибачився перед потерпілим.
Показав, що дійсно на 06.02.2017 року, перебуваючи біля гаражного приміщення по АДРЕСА_3 , помітив автомобіль ВАЗ, бежевого кольору, та маючи намір доїхати додому за відсутності коштів, вирішив його викрасти. Оскільки він має спеціальність, пов`язано з автотехнікою, він мав навики заведення двигунів автомобілів без ключа запалення. Він використав ножиці, що мав при собі, для того щоб потрапити в салон транспортного засобу. Потрапивши до нього, розібравши внутрішній кожух облицювання рульової колонки, пошкодивши замок запалення, він завів двигун автомобіля, і намагався на ньому виїхати з території гаражів, однак власник автомобіля ОСОБА_4 помітив його дії, вискочив з гаражного приміщення та намагався зупинити його. Внаслідок чого, ОСОБА_5 , не впоравшись з керуванням, врізався задньою частиною автомобіля в гаражний бокс. При цьому, ОСОБА_4 розбив скло з боку водія та намагався витягти його з автомобіля, однак ОСОБА_5 застосував сльозогінний газ, і скориставшись цим, оскільки відволік увагу потерпілого, витік з місця події.
З сумою завданих матеріальних збитків та моральної шкоди погодився, підстав для невизнання їх не вбачає, оскільки дійсно така шкода його діями була завдана.
Крім показів обвинуваченого, судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого, матеріали цивільного позову, речові докази у справі та процесуальні витрати.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
Зміни обвинувачення прокурором та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.
З урахуванням наведеного, показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_5 дійсно вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Злочин вчинено за обставин, наведених в обвинувальному акті.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 289 КК України.
Так, санкцією ч.1 ст. 289 КК України передбачено покарання до п`яти років позбавлення волі, а тому вчинений обвинуваченим злочин є тяжким.
За час судового розгляду справи в суді, обвинувачений вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують його покарання не встановлено.
Щодо наявності пом`якшуючих їх відповідальність обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить його щире каяття.
Обвинувачений раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем свого проживання характеризуються позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.
Також, судом не встановлено підстав для застосування положення ст. 69 КК України.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді мінімального строку обмеження волі, визначеного санкцією кримінального закону.
Суд вважає за доцільне також застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України та призначити покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.
Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 підлягає вирішенню в порядку ст.ст. 127-129 КПК України та задоволенню в повному обсязі, зважаючи на позицію обвинуваченого щодо його визнання.
Так, завдані матеріальні збитки станом на момент розгляду справи в суді обвинуваченим не відшкодовані. Їх розмір учасниками провадження не оспорював ся, як і не оспорював ся розмір спричиненої моральної шкоди, що безпосередньо пов`язана з припиненням злочинної поведінки ОСОБА_5 .
Також слід врахувати, що моральна шкода дійсно була заподіяна потерпілому, зважаючи на встановлені судом обставини та отримані ОСОБА_4 пошкодження руки. При цьому суму моральної шкоди ОСОБА_5 також визнав.
При вирішенні питання про стягнення суми завданих матеріальних збитків, останні підлягають стягненню на підставі рішення суду одноразово.
Щодо спричиненої моральної шкоди то сплата такої підлягає розстроченню, зважаючи на матеріальне становище обвинуваченого, наявність на його утриманні малолітньої дитини, з урахуванням положень ст.ст. 217, 373 ЦПК України, терміном на один рік, тобто до 24.04.2018 року.
Суд вважає, що ОСОБА_5 , має матеріальну можливість сплатити такі завдані збитки та спричинену моральну шкоду, а такі витрати для нього будуть додатковою обставиною для виключення в подальшому злочинної поведінки останнього.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Доказів наявності процесуальних витрат прокурором в судовому засіданні не надано, а тому підстав для вирішення питання щодо них не виявлено.
Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту закінчив дію 08.04.2017 року. Клопотань щодо його поновлення та застосування прокурором не заявлено. Підстав для встановлення запобіжного заходу до моменту набрання вироком законної сили, судом також не встановлено.
Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 127-129, 318, 322, 342-351, 358, 363-368, КПК України, ст.ст. 217, 373 ЦПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років обмеження волі.
Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 2 (два) роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1