Справа №584/1587/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/393/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 02 березня 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Путивль, Сумської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 22.08.2016 року Путивльським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі умовно з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких:

- захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, оскільки за своїм розміром воно є явно несправедливим внаслідок суворості, просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити в бік пом`якшення та застосувати положення ст.69 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_8 також просить пом`якшити призначену йому міру покарання, шляхом застосування ст.69 КК України.

Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 02 березня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Путивльського районного суду Сумської області від 22.08.2016 та остаточно визначено до відбування за сукупністю вироків 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 02.03.2017, до якого зараховано термін попереднього ув`язнення з 19.11.2016 року по 01.03.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта в сумі 263 грн. 88 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- захисник ОСОБА_7 зазначає, що ОСОБА_8 визнав себе винним у вчиненні злочину, активно сприяв слідству у його розкритті, відшкодував спричинену потерпілому завдану шкоду, за місцем проживання та колишнього навчання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, щиро розкаявся у скоєному, а також має незадовільний стан здоров`я.

При цьому, судом не була врахована при призначенні обвинуваченому покарання пом`якшуюча покарання обставина як щире каяття так як останній заперечив корисливий мотив у своїх діях, тому суд вважав, що останній визнав вину частково, а також не врахував в якості пом`якшуючої обставини активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, захисник вказує, що потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що перебував у стані алкогольного сп`яніння і фактично не усвідомлював характеру скованих з ним дій.

Також захисник зазначає, що те, що ОСОБА_8 раніше судимий за корисливий злочин, не є підставою для призначення йому такого суворого покарання.

Таким чином, на думку захисника, за встановлених судом пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обставин, що його обтяжують, у даному провадженні необхідно застосувати положення ст.69 КК України, та пом`якшити покарання ОСОБА_8 , призначивши його нижче від найнижчої межі ніж передбачено санкцією статті.

- обвинувачений ОСОБА_8 у апеляційній скарзі посилається на стан свого здоров`я, а саме на проблеми із серцем.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судові рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, 18.11.2016 року, близько 03.30 год., ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік будівлі «Універмаг» по просп. Іоанна Путивльського, 34 в м. Путивль, Сумської області, побачив потерпілого ОСОБА_9 , який тримав у руках мобільний телефон, та, діючи повторно, шляхом виривання з руки останнього, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Lenovo S 750», вартістю 1500 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, шляхом застосування положень ст.69 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин наведених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними у справі доказами та не оспорюються учасниками судового розгляду.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, яке, на думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , є занадто суворим, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України покарання призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вказані вимоги закону було дотримано в повному обсязі.

Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше судимий, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, має незадовільний стан здоров`я, під наглядом у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - часткове визнання вини (з врахуванням того, що ОСОБА_8 заперечив корисливий мотив своїх дій), повернення викраденого майна потерпілому та примирення з ним, а також відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Тобто, судом було належним чином враховано всі обставини кримінального провадження, у тому числі й ті, на які посилаються захисник та обвинувачений в поданих апеляційних скаргах.

Проте, з врахуванням того, що ОСОБА_10 раніше судимий за вчинення умисного, корисливого злочину, належних висновків для себе не зробив, суспільно корисною працею не займається і вчинив новий злочин в період іспитового строку, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції його від суспільства, але узявши до уваги всі зазначені вище обставини, призначив йому покарання у виді позбавлення на строк 4 роки, тобто в мінімальному розмірі, який передбачений санкцією частини другої статті 186 КК України, а в силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків лише частково приєднав покарання за вироком Путивльського районного суду Сумської області від 22 серпня 2017 року - 1 місяць позбавлення волі з 1 року 6 місяців позбавлення волі, призначеного цим судом, з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів.

Перевіряючи можливість застосування в ході апеляційного перегляду, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, до призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вимог ст. 69 КК України, колегія суддів дійшла наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як роз`яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з подальшими змінами, згідно зі ст. 69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду кримінального провадження, достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_8 ст. 69 КК не встановлено.

Як вбачається із вироку, судом першої інстанції були встановлені пом`якшуючі покарання обставини часткове визнання вини, повернення викраденого майна та примирення з потерпілим, однак, на переконання колегії суддів, ці обставини не є такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, про що обґрунтовано зазначив у вироку суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання необґрунтовано не були враховані пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, не можуть бути прийняті до уваги.

Так, щире каяття передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, а не уявне визнання своєї провини, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Щире каяття повинне знайти своє відображення, зокрема, в показаннях обвинуваченого.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції належним чином надав оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_8 та дійшов обґрунтованого висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що хоча ОСОБА_8 у своїх показах не заперечував фактичних обставин справи, проте вказував на відсутність у його діях корисливого мотиву вчинення злочину, що саме по собі не може свідчити про його щире каяття у скоєному, а відтак і про повне визнання вини. Тому суд першої інстанції обґрунтовано й не встановив такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття у скоєному.

Активне ж сприяння у розкритті злочину, дійсно мало місце, але дана обставина сама по собі не дає законних підстав для застосування ст.69 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого з приводу його хвороби, то колегія суддів зазначає, що згідно ст.ст.107, 116 КВК України особи, засуджені до позбавлення волі, мають право отримувати медичну допомогу і лікування.

Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що перебував у стані алкогольного сп`яніння і фактично не усвідомлював характеру скованих з ним дій, взагалі не мають жодного відношення до можливості застосування до покарання, призначеного ОСОБА_8 , ст.69 КК України, а лише вказують на те, що обвинувачений скориставшись станом потерпілого, відкрито заволодів у нього мобільний телефон.

Так і доводи захисника про те, що посилання суду на попередню судимість ОСОБА_8 за вчинення корисливого злочину не є підставою для призначення йому такого суворого покарання, не заслуговують на увагу, оскільки колегія суддів наголошує, що обвинуваченому призначено мінімальне покарання, визначене законом за вчинений ним злочин.

Інші доводи захисника ОСОБА_7 в його апеляційній скарзі, як зазначалося вище, належним чином були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання та, на переконання колегії суддів, не є тими обставинами, які б безумовно давали підстави для застосування ст.69 КК України, оскільки аж ніяк не виправдовують вчиненого, з огляду ще й на те, що будучи засудженим за корисний злочин, ОСОБА_8 через невеликий проміжок часу знову вчинив новий умисний корисний злочин в період іспитового строку, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість.

До того ж, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, ще не свідчать про можливість застосування ст.69 КК України, оскільки, як того вимагає закон, необхідно, щоб ці обставини суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи дані про особу винного.

Саме ці дані не працює, тобто не шукає легальних шляхів заробітку, раніше судимий, вчинив тяжкий злочин в період іспитового строку, а також, що наведені у вироку та в апеляційній скарзі обставини, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та не дають можливості застосувати до покарання, призначеного ОСОБА_8 , ст. 69 КК України.

Таким чином, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю вироків покарання, у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, на думку колегії суддів, є законним та за своїм видом та розміром є таким, яке необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому доводи апеляційних скарг про суворість призначеного покарання є необґрунтованими і підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання, шляхом застосування ст. 69 КК України, як про це просять захисник та обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Порушень норм кримінального процесуального закону при розслідуванні кримінального провадження та при його розгляді в суді, які були б підставою для скасування чи зміни постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 02.03.2017 року по 20.06.2017 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк тримання під вартою із 02.03.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.