Провадження №11-сс/792/374/16
Категорія: (на ухвалу слідчого судді) Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.11.2016 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
секретаря с/з ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи, на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 14 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 14 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Савинці, Ярмолинецького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого начальником Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області Головним державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Хмельницької області, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Цією ж ухвалою щодо ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього наступних обов`язків:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії запобіжного заходу визначено рахувати з дати винесення ухвали терміном до 31 грудня 2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи, органами досудового слідства ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він 16 жовтня 2014 року, близько 09 години 00 хвилин, керуючи автомобілем «Nissan Pathfinder SE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Володимирській міста Хмельницького, в напрямку від вулиці Грушевського до вулиці Кам`янецької, в лівій смузі на ділянці де організовано односторонній рух, проїхавши пішохідний перехід, що розташований перед початком нерегульованого перехрестя з вулицею Соборною та позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра», з метою подальшого паркування автомобіля, здійснив заїзд на крайнє ліве парковочне місце в напрямку Майдану Незалежності, зупинивши автомобіль. В подальшому, у порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б» Правил, відповідно до яких водій зобов`язаний стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну та своїми діями не повинен створювати небезпеку чи перешкоду для руху, ОСОБА_8 розпочав рух транспортним засобом заднім ходом. При цьому, всупереч вимог п.10.1 Правил, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, та всупереч вимогам 10.10 Правил, рухався заднім ходом в напрямку нерегульованого пішохідного переходу через вулицю Володимирську, який позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра», рух та виїзд на який заднім ходом транспортним засобом заборонений. Так, рухаючись заднім ходом в напрямку нерегульованого пішохідного переходу вулиці Володимирської, ОСОБА_8 усвідомлював, що по ньому можуть рухатись пішоходи, розпочинати чи закінчувати перехід в різних напрямках руху, що викликає потребу у залученні інших осіб для забезпечення безпеки руху відповідно до п.10.9 Правил. Як наслідок, ігноруючи обов`язок водія, визначений п.10.9 Правил, ОСОБА_8 не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, маючи можливість об`єктивно виявити небезпеку, не вжив вчасно заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним автомобіля, крім того, в порушення вимог п.18.1 Правил, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не вжив заходи для зменшення швидкості та зупинки керованого ним автомобіля, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена небезпека, а також, в порушення вимогп.13.1 Правил, не дотримавшись безпечного інтервалу під час руху заднім ходом, допустив наїзд лівою боковою підніжкою автомобіля «Nissan Pathfinder SE» реєстраційним номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_10 , яка знаходилась на лівому краю проїзної частини вулиці Володимирської в межах розташування нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра», і в момент первинного контактування з автомобілем перебувала у вертикальному положенні з опорою на ліву ногу і була розвернута до автомобіля спиною. Внаслідок наїзду потерпіла ОСОБА_10 впала на дорожнє покриття задньою поверхнею тіла. В подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи паркування керованого ним автомобіля, в порушення вимог п.10.1 Правил, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух автомобілем Nissan Pathfinder SE» реєстраційним номер НОМЕР_1 вперед з дещо виворотом керма ліворуч, при цьому, в порушення вимог п.12.3 Правил, при виникненні перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, а саме лежачої на дорожньому покритті потерпілої ОСОБА_10 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого переднім лівим та заднім лівим колесом автомобіля здійснив наїзд через лежачу на дорожньому покритті ОСОБА_10 . Внаслідок наїзду керованим ОСОБА_8 транспортним засобом ОСОБА_10 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілої на місці події.

Відмовляючи в застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя виходив з того, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не розглянуто можливості застосування щодо підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів і не доведено, що їх застосування не може забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого щодо обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги аргументує тим, що застосування до ОСОБА_8 такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання, не може гарантувати дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків та сприяння ним досудовому розслідуванню.

Звертає увагу апелянт і на тяжкість покарання, яке може бути застосовано ОСОБА_8 за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, невизнання вини останнім та неповідомлення ним в повній мірі органу досудового розслідування про обставини вчинення кримінального правопорушення, що, на думку автора апеляції, свідчить про намір підозрюваного перешкодити досудовому слідству у проведенні досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав зазначених у ній, думку підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та безпідставність доводів апеляційної скарги процесуального опонента, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

При цьому, слідчий суддя врахував вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, які зібрані у даному кримінальному провадженні.
На переконання колегії суддів, слідчим суддею при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 саме у вигляді особистого зобов`язання дотримано вказаних вимог Закону, оскільки органи досудового розслідування в клопотанні не навели виняткових і достатньо переконливих підстав, які дали б можливість вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 буде намагатися ухилятися від досудового розслідування та суду.

Крім того, відмовляючи в обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя правильно врахував, що обставин переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та намагання ним будь-яким іншим чином перешкодити проведенню кримінального провадження не встановлено.

Так, з часу повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_8 у розшук не оголошувався, даних про те, що він переховувався від слідства до пред`явлення йому підозри, а кримінальне провадження розпочато 16 жовтня 2014 року, матеріали провадження також не містять. В матеріалах кримінального провадження відсутні і будь-які офіційні дані про те, що ОСОБА_8 незаконно впливає, або ж має намір впливати на свідків, потерпілих, інших учасників кримінального провадження, як про це зазначено в клопотанні слідчого.

Більше того, з матеріалів провадження вбачаються місці соціальні зв`язки ОСОБА_8 , який має сім`ю, постійне місце проживання та роботи, за якими виключно позитивно характеризується, не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Наведені вище обставини, з урахуванням обґрунтованості пред`явленої підозри, давали підстави слідчому судді обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього додаткових обов`язків, які у повній мірі забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування кримінального провадження та запобіжать ризикам, визначеним в ст.177 КПК України.

Посилання прокурора у поданій апеляційній скарзі на тяжкість злочину інкримінованому підозрюваному ОСОБА_8 з можливим призначенням останньому покарання у виді позбавлення волі строком до 8-ми років, ще не дає підстави вважати про бажання підозрюваного змінити постійне місце перебування з метою уникнення відповідальності чи будь-яким іншим чином ухилитися від проведення досудового розслідування. Ступінь цього ризику не є істотним, який би потребував обрання запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту.
Не визнання вини ОСОБА_8 у пред`явленій йому підозрі є його процесуальним правом і не може слугувати обставиною для визначення того чи іншого виду запобіжного заходу.

Не заслуговують на увагу при обранні запобіжного заходу і посилання прокурора на ту обставину, що підозрюваним не в достатній мірі повідомлено органи досудового розслідування про обставини вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, адже показання підозрюваного щодо обставин події, які йому ставляться в вину, жодним чином не доводять існування ризиків наведених слідчим у поданому клопотанні.

Таким чином, наведені у поданій апеляційній скарзі доводи щодо необхідності застосувати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ґрунтуються на суб`єктивних міркуваннях їх автора, позбавлених будь-яких обґрунтованих підстав, а тому колегією суддів не приймаються.
У зв`язку з наведеним та з врахуванням того, що прокурором в судовому засіданні та слідчим у поданому клопотанні погодженому з прокурором не наведено наявність достатніх та вагомих ризиків для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, судова колегія приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухвали слідчого судді.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.3 ст.407, ст.418, ст.422 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 14 листопада 2016 року про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та обрання останньому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених в ст.194 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2