АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1561/16 Справа № 205/3254/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року, постановлену щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в
с. Чаплинка Херсонської області, раніше судимого,
за участю: прокурора ОСОБА_7
у режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року, просить застосувати до нього положення ст. 81 КК України, оскільки судом не було взято до уваги, що він відбув 2/3 строку призначеного покарання, є інвалідом 2 групи, знаходиться на лікуванні у туберкульозному відділенні та за станом здоров`я працювати не може. Окрім того, засуджений був представлений на умовно-дострокове звільнення проте, адміністрацією виправної колонії йому відмовлено у зв`язку з тим, що він не працює та не має заохочень.
Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.
Суд, відмовляючи в задоволенні клопотання, послався на те, що ОСОБА_6 раніше був неодноразово судимий за умисні злочини до покарання у виді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, свою правову поведінку та відношення до суспільства не змінив і знову вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, за який на теперішній час відбуває покарання. Окрім того, засуджений має негативну характеристику, ряд системних дисциплінарних стягнень, що накладалися на нього протягом усього часу відбування покарання у різних установах відбування покарання, а також знаходиться на профілактичному обліку як особа, яка схильна до членоушкодження, у зв`язку з чим, на думку суду, засуджений не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення та до нього не можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який просив ухвалу суду скасувати та застосувати до нього положення ст. 81 КК України, прокурора, який заперечував проти цього, дослідивши доводи скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови суду у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Як вбачається з наданих матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджено вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2013 року за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 307, ст.ст. 70, 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Ухвалою Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 22 травня 2012 року по 25 червня 2013 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
З матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження і дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_8 не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання в Дніпропетровській виправній колонії №89 УДПСУ у Дніпропетровській області характеризувався негативно, режим відбування покарання порушував, за що неодноразово притягувався до дисціплінарної відповідальності, заохоченя до нього не застосовувалися, на даний час не працевлаштований у зв`язку з хворобою, вимоги лікарів виконує, але під контролем, до виконання передбачених законом вимог персоналу виправної колонії ставиться не завжди сумлінно.
Беручи до уваги, що за вироком суду ОСОБА_6 відбув 2/3 частини строку призначеного покарання; водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів дійшла висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом України, для зміни або скасування рішення місцевого суду в ході апеляційного перегляду не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4