АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року м. Дніпро

20 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0003239 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Приморську Запорізької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 5 000 гривень.

На зазначений вирок обвинувачений, його захисник, а також прокурор подали апеляції.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії за статтею 124 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Провадження № 11-кп/774/2040/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч 1 ст. 121 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що місцевий суд, розглядаючи кримінальне провадження, не виконав вказівки апеляційного суду, викладені в ухвалі від 12 травня 2015 року, внаслідок чого було ухвалено необґрунтований вирок. Так, обвинуваченим звертається увага на відсутність свідків події, яка мала місце між ним та потерпілим ОСОБА_9 , і цим ОСОБА_7 , за його переконанням, спростовує висновки суду про те, що вина обвинуваченого підтверджується показами свідка ОСОБА_10 .. Автором вказується, що між потерпілим та неведеним вище свідком дружні стосунки, що самостійно було підтверджено ОСОБА_10 , а тому, на думку ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_9 має можливість впливати на показання свідка ОСОБА_10 .. Зазначається на непослідовність та зміну пояснень стосовно фактичних обставин провадження. Обвинуваченим звертається увага на неврахування судом явної фізичної переваги потерпілого як на доказ неспроможності версії сторони обвинувачення. ОСОБА_7 посилаюсь на Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26 квітня 2002 року зазначає, що не був готовий до несподіваних дій з боку потерпілого, який в свою чергу почав наносити удари ногами в його обличчя, в той час як він сидів та стільці, що призвело до втрати свідомості. Таку поведінку потерпілого обвинувачений пояснює своєю відмовою надати йому грошові кошти задля придбання наркотичних засобів. Автор апеляції зводить до того, що суд повинен був зробити висновок про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 124 КК України, а саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Разом з цим, обвинуваченим вказується на неврахування судом при призначенні покарання наявності у нього закритої-черепно мозкової травми, отриманої ним в дитинстві. Також в апеляції зазначається, що її автор має ряд захворювань, таких як гіпертонічна хвороба 2 стадії, ішемічна хвороба серця.

Прохальна частина апеляції захисника як і доводи скарги, аналогічні з апеляцією обвинуваченого ОСОБА_7 .. Необхідність оскарження вироку адвокат зводить до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Прокурор в своїй апеляції просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Автором апеляції вказується, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, постійно змінював свої покази щодо обставин кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, що з боку обвинуваченого є цинічним намаганням уникнути відповідальності за вчинений злочин. Зазначається в апеляції, що невмотивованим є висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_7 , враховуючи позицію самого обвинуваченого, його поведінку до та після вчинення злочину, а також психічне ставлення до скоєного ОСОБА_7 , який вину не визнав. Також, в апеляційній скарзі автором звертається увага на те, що висновки суду першої інстанції стосовно даних щодо особи обвинуваченого та пом`якшуючих його покарання обставин є суперечливими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює, будучи фізично здоровим для праці чоловіком, що характеризує його як безвідповідальну особу.

Вироком суду встановлено, що 7 вересня 2014 року приблизно о 00 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 спільно зі своїм знайомим ОСОБА_9 , на ґрунті виниклих з останнім неприязних стосунків вирішив заподіяти йому тілесні ушкодження. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 , озброївшись невстановленим ножом, діючи навмисно, підійшовши ззаду до ОСОБА_9 , накинувся на нього і, обхопив його шию лівою рукою, та вказаним ножом, що знаходився у його правій руці, наніс у тулуб потерпілого не менш чотирьох ударів, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити та вказали на безпідставність апеляції прокурора.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, поряд з цим наполягав на безпідставності апеляції обвинуваченого та захисника.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає, а апеляції обвинуваченого та захисника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляцій обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 про незаконність та необґрунтованість вироку щодо ОСОБА_7 , неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з вироку, вважаючи вину доведеною та кваліфікуючи дії обвинуваченого як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, місцевий суд, перш за все, виходив з показань потерпілого ОСОБА_9 .

З послідовних та об`єктивних показів потерпілого слідує, що в ту ніч ОСОБА_7 прийшов на квартиру в стані алкогольного сп`яніння, та, сидячи на ліжку і тримаючи в руках ніж, став висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою і погрожував порізати. Він проігнорував ці висловлювання обвинуваченого. В той час, коли він вийшов з туалету, ОСОБА_7 ззаду напав на нього, обхопивши його за шию та нахиляючи до себе, і став наносити ножом, який був у обвинуваченого в правій руці, удари в живіт. Захищаючись від дій ОСОБА_7 , він хотів кинути останнього через коліно, однак вони разом впали на підлогу таким чином, що обвинувачений був зверху. ОСОБА_7 знову намагався вдарити його ножом, але він схопив ніж за лезо та тримав його, поки не відчув, що порізав сухожилля на пальцях. На його крики про допомогу прибіг ОСОБА_10 , який до цього спав, та відтягнув від нього обвинуваченого.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів покази потерпілого ОСОБА_9 , як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, у суду першої інстанції не було, а покази ОСОБА_9 повністю узгоджуються з висновками судової медичної експертизи та показами свідка ОСОБА_10 ..

Отже, досліджені судом докази, які є належними, допустимими та достатніми, вказують на те, що саме обвинувачений ОСОБА_7 спочатку погрожував, а потім напав на потерпілого та спричинив йому ножові поранення, які, за своїм характером, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Встановлені судом першої інстанції обставини кримінального правопорушення свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не знаходився в стані необхідної оборони, а навпаки, від його агресивних насильницьких дії відносно потерпілого ОСОБА_9 , останній вимушений був захищати своє життя та здоров`я.

Ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і висновки суду про те, що тілесні ушкодження обвинувачений ОСОБА_7 отримав під час боротьби з потерпілим, який захищався.

Даючи оцінку показам ОСОБА_7 щодо обставин кримінального правопорушення, які він надавав під час судового розгляду, місцевий суд обґрунтовано звернув увагу та вказав у вироку на те, що обвинувачений протягом судового розгляду неодноразово змінював покази, висуваючи різні версії отримання потерпілим тілесних ушкоджень.

Отже, висновки суду щодо винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України засновані на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а вирок ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, суд першої інстанції не врахував обставину, яка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 416 КПК України, перешкоджала суду призначити обвинуваченому покарання у такому розмірі.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що відносно ОСОБА_7 , по цьому провадженні був ухвалений вирок 4 березня 2015 року, яким, обвинуваченому за ч. 1 ст. 121 КК України було призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року цей вирок був скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції в зв`язку з тим, що суд у вироку послався на докази, які не досліджував під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 416 КПК України при новому розгляді у суді першої інстанції допускається посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого у зв`язку з необхідністю посилення покарання.

Оскільки вказаний вирок не скасовувався по апеляціях прокурора або потерпілого у зв`язку з необхідністю посилення покарання, при новому розгляді суд не вправі був призначати обвинуваченому більш суворе покарання.

За таких обставин вирок щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині призначеного покарання.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставною та юридично некоректною апеляцію прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та про його посилення вироком апеляційного суду.

На підставі ст. ст. 413, 416 КПК України, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 залишити без задоволення.

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити та пом`якшити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області