Справа № 357/5149/16-к
1-кп/357/494/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.08.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, на утриманні дітей не має, не працюючого із середньою спеціальною освітою, призваного на військову службу за мобілізацією 21.03.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишнього військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата запасу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , раніше судимого:

-16.07.2015 року - вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Штраф сплачено 20.07.2015 року.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:
Відповідно до наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади (з 01.05.2014р. військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) від 25.03.2014 року № 62 солдата ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, 25 березня 2014 року призначено на посаду помічника начальника відділення польового вузла зв`язку цієї ж військової частини, що дислокується по АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 в АДРЕСА_5 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 26 січня 2015 року № 24 (по стройовій частині) від 02.04.2015 року №90 солдата ОСОБА_4 звільненого у запас за пунктом 4 Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15.01.2015 року №113-VIII, з 02.04.2015 року виключено зі списків особового складу частини.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4,11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, ОСОБА_4 , близько 08 години 00 хвилин 05.11.2014 року, діючи умисно, в порушення вищезазначених вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_4 .

У період з 05.11.2014 року до 15.02.2015 року солдат ОСОБА_4 ухилявся від виконання обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

16.02.2015 року ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_5 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що дійсно 25 березня 2014 року був призваний на військову службу під час мобілізації. Службу проходив у військові частині, яка дислокується в АДРЕСА_5 оскільки йому не підписали рапорт на відпустку, він самовільно залишив розташування військової частини 05.11.2014 року та по 16.02.2015 року перебував вдома, допомагаючи бабі та діду, які є особами похилого віку, по господарству. При цьому зазначив, що у баби та діда є й інші внуки, які працюють та не мають можливості допомагати по господарству. Після порушення справи у повній мірі усвідомив ступінь скоєного та зробив належні висновки. Щиро розкаюється у вчиненому просить суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор, не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць вчинене особою, зазначеною в ч.2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).
Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, наслідки які настали від вчинення злочину;
Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 не одружений, на утриманні дітей не має, але має сталі соціальні зв`язки: постійне місце проживання, проживає з матір`ю, бере участь у догляданні баби та діда 76 та 78 років. За місцем служби характеризувався посередньо. Водночас прокурором не надано суду даних, що за час служби до ОСОБА_4 застосовувались заходи дисциплінарного впливу. Після скоєння даного злочину 25.09.2015 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та був засуджений за вчинення злочину проти власності, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн., який сплатив 20.07.2015 року, що підтверджується довідкою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області №11-12д від 26.07.2016 року.

В ході розгляду справи суд дійшов до переконання, що обвинувачений скоїв злочин внаслідок низької правосвідомості та заниженого почуття обов`язку та відповідальності та викривленого пріоритету життєвих цінностей. Водночас з поведінки обвинуваченого в судовому засіданні його критичного ставлення до вчиненого, суд прийшов до переконання, що останній дійсно визнав свою вину у вчиненні злочину усвідомив ступінь небезпеки скоєного та щиро розкаявся у його скоєнні.

Враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 , та попередження вчинення ним нових злочинів йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч. 3 ст. 407 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.
Однак враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші вищевказані обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
На час ухвалення вироку підстав застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-
З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч.3 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме:
1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.
Вирок може бути оскаржений, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Суддя ОСОБА_1