Справа №488/811/16-к 08.06.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 червня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000307 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2016 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити призначене йому покарання та застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що у нього було виявлено рецидив хвороби, а саме туберкульоз легенів. Зазначає, що свою вину визнав та зауважень до суду не має.

Просить застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України та пом`якшити призначене йому покарання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, 06.02.2016 року, близько 17:00 годиниобвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , керуючись злочинним умислом спрямованим на відкрите заволодіння чужим майно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_7 наніс останньому не менше двох ударів рукою в область обличчя та тулубу, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в лобну область голови, саден правого крила носу, шкіри нижньої губи зліва, четвертого пальця лівої кісті, після чого, скориставшись тим, що потерпілий втратив свідомість, зняв з пальця його правої руки золотий перстень 585 проби, вагою 7.46 грама, вартістю 8.206,00 гривень та заволодів грошима потерпілого в сумі 200,00 гривень, після чого зник з вказаним майном з місця вчинення злочину, спричинивши своїми діями матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 8.406,00 гривень.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Призначаючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відноситься до категорії тяжких корисливих насильницьких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, не одружений, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що обтяжує покарання у відповідності до пунктів 1, 15 ч.1 ст. 67 КК України, суд визнав рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття ОСОБА_5 та визнання ним вини.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про суду законність та обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація дій обвинуваченого апелянтом не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Прокурором та потерпілим апеляційні скарги на вирок не подавались.

Щодо призначеного ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання, то колегія суддів вважає, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 п.2 ст. 65 КК України та п. п.1, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання , призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, застосування ст. 69 КК України може мати місце за наявності кількох обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.

Так, призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд в достатній мірі врахував те, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується негативно, не одружений, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, новий тяжкий корисливий насильницький злочин вчинив через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Тому суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливо лише за умови ізоляції його від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі.
Врахувавши особу обвинуваченого, фактичні обставини справи , суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 186 КК України і колегія суддів вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України більш м`яке покарання ніж передбачене законом, може бути призначено при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Таких обставин, які б давали підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, про що просить апелянт, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , апеляційним судом не встановлено.
Доводи апелянта про наявність у нього на утриманні дружини та малолітньої дитини не підтверджені документально, а тому не можуть бути враховані при призначенні ОСОБА_5 покарання.
Щодо твердження ОСОБА_5 про рецидив у нього хвороби туберкульозу легенів, а за такого про неможливість останнього відбувати призначене йому покарання, апеляційний суд вважає такими, що не дають підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, а тому колегією суддів не приймаються до уваги. Крім того, ОСОБА_5 наданий час перебуває в Снігурівській ВК № 5 яка є спеціалізованою туберкульозною лікарнею (закладом) де утримуються засуджені та особи, узяті під варту та які хворі на туберкульоз та мають інші супутні захворювання, де він отримує належну медичну допомогу.

Інших обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції не встановлено, а тому підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України та пом`якшення йому призначеного покарання, колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що підстав для зміни вироку в частині призначення покарання немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд -
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2016 року відносно ОСОБА_5 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді