Справа № 751/8804/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/445/2016
Категорія - ч.2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0004162, за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2016 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючої, одруженої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше судимої:

1) 13.01.2000 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 141 КК України ( в редакції 1960 року ) до покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) 04.04.2002 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді одного року позбавлення волі;

3) 30.05.2005 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України (в редакції 2001 року) до чотирьох років позбавлення волі;

4) 25.08.2011 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

5) 06.10.2011 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України (в редакції 2001 року) до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

6) 17.10.2011 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

12.08.2014 року хвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова на підставі ст. 81 КК України звільнена умовно-достроково на невідбутий термін покарання один рік чотири місяці дев`ятнадцять днів;

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України з призначенням покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.10.2011 року та остаточно до відбування покарання визначено покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 307,20 гривень процесуальних витрат за проведення експертизи.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченої, кваліфікації її дій, звернувся апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднати частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити покарання у вигляді трьох років трьох місяців позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не в повній мірі виконано положення статті 65 КК України та, окрім пом`якшуючих, не враховано інші обставини, що можуть вплинути на можливість застосування ст. 69 КК України. На думку прокурора, той факт, що ОСОБА_7 , як особа, що вже мала судимості за вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, знову вчинила аналогічне кримінальне правопорушення свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення та про систематичний характер вчинення нею злочинів. Наполягає на тому, що посилання суду на позитивну характеристику з місця проживання не обґрунтоване, оскільки відсутність скарг свідчить лише про формально позитивну поведінку обвинуваченої. При цьому, суд в порушення вимог п. 5 Постанови пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» належним чином не вмотивував визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, оскільки остання є лише характеристикою та враховується при призначенні покарання. Стверджує про те, що судом не враховано обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину, оскільки ОСОБА_7 будучи судимою за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що є умисним, знову вчиняє новий умисний злочин. Отже, призначення більшого строку покарання призведе до досягнення цілей, покладених на покарання, а саме до виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Захисник ОСОБА_6 також не погодилась з вироком суду та в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду скасувати, в зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченої, а кримінальне провадження щодо неї закрити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд належним чином не проаналізував показання обвинуваченої, яка своєї вини не визнала та детально виклала обставини за яких її було затримано, у сукупності з іншими доказами, що не можуть бути прийняті до уваги. Зокрема, вказує на те, що одна із понятих у судовому засіданні після пред`явлення фотознімка до висновку експерта не змогла сказати чи дійсно на фото зображено той шприц, що оглядався за її участі, а інша пойнята взагалі у судове засідання не з`явилась. Таким чином, і висновок експерта, на який посилається суд, не може бути прийнятий до уваги, як допустимий доказ. Показання свідка ОСОБА_10 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки він є працівником міліції, а тому є зацікавленою особою і його показання є не об`єктивними. Крім того, не погоджується з висновком суду щодо визнання належним доказом протоколу огляду місця події, оскільки даний документ не містить підпису обвинуваченої, що суперечить вимогам статті 140 КПК України. ОСОБА_7 приймала участь у процесуальній дії, була її учасником, однак, протокол до ознайомлення та підпису їй наданий не був. На переконання захисника, ретельний аналіз зібраних доказів свідчить про те, що обвинувачення ґрунтується лише на показаннях свідка ОСОБА_10 , до яких треба відноситись критично, а всі інші докази не підтверджують вину її підзахисної, в зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю, а вирок скасуванню.

Не погодившись з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 прокурор подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а долю вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2016 року вирішити у відповідності до вимог апеляційної скарги прокурора. Зазначає, що допитані у судовому засіданні свідки підтвердили фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, надали свідчення, що повністю підтверджують вину обвинуваченої. Вказує на безпідставність посилань захисника щодо недопустимості протоколу огляду місця події, оскільки даний документ відповідає вимогам КПК України.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи раніше судимою за вчинення злочинів, передбачених ст. 309 ч.1, 309 ч. 2 КК України, судимості не зняті та непогашені у встановленому законом порядку, в період невідбутої частини покарання при умовно-достроковому звільненні, повторно, у невстановленому місці, в невстановлений час, придбала медичний шприц номінальною ємністю 2,5 мл з нарковмісною рідиною, який незаконно без мети подальшого збуту, зберігала при собі до 09.06.2015 року.

09 червня 2015 року, близько 21 години 46 хвилин, працівники міліції під час проведення огляду місця події, поблизу будинку по вул. Стахановців, 15, в м. Чернігові виявили та в подальшому вилучили вищевказаний медичний шприц з залишками рідини, яка відповідно до висновку експерта № 751 (х) від 01.07.2015 року містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,009 г, яку ОСОБА_7 зберігала без мети подальшого збуту.

Згідно із затвердженим Постановою КМУ № 770 від 06.05.2000 року «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», опій ацетильований віднесений до Списку 1 Таблиці 1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено».

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно.

Заслухавши доповідача, думку захисника ОСОБА_6 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила у відношенні її підзахисної ОСОБА_7 , вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо неї закрити, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, пояснення обвинуваченої ОСОБА_11 , яка підтримала апеляційну скаргу захисника, просила її задовольнити, оскільки вважає себе не винною, на стадії досудового розслідування не заперечувала викладене обвинувачення, однак з появою захисника змінила свою позицію, не погодилась з апеляційною скаргою прокурора та просила залишити її без задоволення, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання без застосування вимог статті 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначити покарання у вигляді трьох років трьох місяців позбавлення волі, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченої залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Так, згідно показань обвинуваченої ОСОБА_7 , вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення вона не визнала та показала, що працівниками міліції безпідставно було проведено її огляд. Заявила, що в неї з собою був шприц не бувший у вжитку, ніякої рідини в ньому не було. Вважає, що працівники міліції підмінили її порожній шприц на шприц із нарковмісною рідиною в той час, поки шукали понятих. Наголошує на тому, що шприц, який зображений на фото до експертизи не її.

Спростовуючи доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про непричетність до кримінального правопорушення, що їй інкримінується, суд першої інстанції послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі не встановлено.

З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що вона була запрошена в якості понятої. Пояснила, що працівниками міліції оглядався вміст гаманця чи косметички, що лежала на лавочці, та було виявлено шприц із залишками якоїсь рідини. При цьому, свідок не змогла згадати чи такий шприц, як зображений на фототаблиці, було виявлено під час огляду, пояснивши це тим, що на вулиці вже були сутінки.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердив, що на початку літа 2015 року була зупинена ОСОБА_7 , в зв`язку з тим, що проводилось відпрацювання міста. На його запитання про наявність заборонених предметів, обвинувачена відразу сказала, що в неї мається шприц чи із залишками наркотичної речовини, чи з наркотичною речовиною. Після цього відразу була запрошена слідчо-оперативна група та поняті. Після їх приїзду було проведено огляд, складено протокол, після цього опитана сама обвинувачена. Наголосив на тому, що до приїзду СОГ шприц із гаманця або косметички не вилучався, а знаходився всередині. Крім того, зазначив, що після вилучення шприц було належним чином опечатано.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну юридичну оцінку показанням вказаних свідків, з урахуванням того, що вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, та правильно визнав їх допустимими доказами у справі.

Не може колегія суддів погодитись з твердженням захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що суд повинен критично відноситись до показань свідка ОСОБА_10 , в зв`язку з тим, що він являється працівником міліції. Зокрема, свідок дав логічні та послідовні показання щодо подій учасником яких він був, в свою чергу суд надав їм належну оцінку не тільки як показанням окремої особи, а в сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами та прийшов до переконання, що вони є належним і допустимим доказом у даному кримінальному провадженні. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що дані показання свідка повністю узгоджуються з даними, які маються у протоколі огляду місця події.

Отже, суд першої інстанції, у відповідності до вимог законодавства, правильно дослідила усі зібрані у кримінальному провадженні докази та дав їм належну оцінку у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення.

Крім вищевикладених показань свідків вина обвинуваченої ОСОБА_7 підтверджується також іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, які перевірені та ретельно досліджені у судовому засіданні, узгоджуються між собою, показаннями свідків та іншими даними матеріалів кримінального провадження.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження захисника ОСОБА_6 про те, що протокол огляду місця події не може бути визнаний належним доказом, в зв`язку з тим, що не містить підпису обвинуваченої ОСОБА_7 .

Дійсно, відповідно до вимог статті 104 КПК України протокол має містити підпис учасників процесуальної дії, як про це зазначає захисник у своїй апеляційній скарзі.

Однак, відповідно до змісту протоколу огляду місця події від 09 червня 2015 року ОСОБА_7 не значиться серед учасників процесуальної дії, отже вона була лише присутньою під час проведення місця огляду та гаманця, що їй належить, в якому було вилучено шприц із залишками наркотичної речовини, до того ж будь якого процесуального статусу вона не мала.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на показання свідка ОСОБА_12 , яка зазначила, що під час проведення процесуальної дії ОСОБА_7 майже весь час мовчала. В разі, якщо вона мала зауваження щодо дій працівників міліції, то у присутності понятих мала можливість висловити свої зауваження.

Також, колегія суддів не може погодитись і з тим твердженням захисника, що показаннями свідка ОСОБА_12 не підтверджується, що саме той шприц, що зображений на фото до висновку експерта, було вилучено під час огляду місця події, оскільки свідок не змогла з впевненістю сказати чи саме той шприц на ньому зображений.

Таке твердження захисника, на думку колегії суддів, не в повній мірі відповідає свідченням ОСОБА_12 , які вона надала у судовому засіданні. Зокрема, свідок описала, що було вилучено шприц із залишками рідини у виді крапель. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу і на той факт, що якість фототаблиці, на якій містяться чорно-білі фотографії, є не досконалою та в деякій мірі спотворює зображення, що і могло викликати сумнів у свідка. Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що оспорювана процесуальна дія була проведена у вечірній час, і дійсно, як зазначила свідок ОСОБА_12 , на вулиці вже були сутінки. Більш того, з часу проведення огляду пройшов значний проміжок часу, що не може бути враховано під час надання оцінки показанням свідків у сукупності із зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, колегія суддів вважає, що захисником не наведено достатніх підстав вважати, що на експертизу було надано не той шприц, що був вилучений у гаманці, що належав ОСОБА_7 . Так, відповідно до дослідницької частини експертизи № 751 (х) від 01.07.2015 року, на експертизу надійшов об`єкт упакованим у прозорий безбарвний полімерний пакет, верх якого обв`язаний ниткою білого кольору. Кінці нитки приклеєні до паперової бирки відрізком паперу з відбитком круглої печатки «Для довідок/Для справок № 25», з підписами понятих, особи у якої об`єкт було вилучено та підписом оперуповноваженого. Отже, підстав сумніватись у тому, що на експертизу наданий інший шприц, як про це стверджує захисник у своїй апеляційній скарзі, колегією суддів під час апеляційного перегляду встановлено не було. Окрім того, колегія суддів не може залишити без уваги той факт що обвинувачена є наркозалежною особою, з приводу чого після скоєного проходила тривале лікування та реабілітацію, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічного злочину.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, на переконання колегії суддів, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за частиною другою статті 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, без мети збуту, вчиненого повторно.

При обранні обвинуваченій ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину та особу винної. Прийняв до уваги обставини, що пом`якшують покарання позитивну характеристику за місцем проживання, добровільне звернення останньою до Міжнародного благодійного фонду Н.Потопаевої та перебування у центрі «Новая жизнь» з метою позбавлення від наркотичної залежності, наявність у неї тяжкого захворювання, яке потребує систематичного лікування, а також відсутність обставин, що його обтяжують. З врахуванням всіх вищевикладених обставин, даних про судимість , скоєння злочину в період невідбутого покарання суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства та вважав за можливе призначити обвинуваченій покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі санкції статті, що їй інкримінується.

Колегія суддів вважає безпідставними викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне вирішення місцевим судом питання про застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченій за ч.2 ст. 309 КК України.

Так, вказаний злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості у сфері обігу наркотичних засобів , психотропних речовин , їх аналогів або прекурсорів та інших злочинів проти здоров`я населення.

Згідно встановленого судом обвинувачення предметом вказаного кримінального правопорушення є наркотичний засіб опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,009 г, яку обвинувачена ОСОБА_7 зберігала без мети збуту для власного використання, що дає підстави вважати про незначну вагу та відсутність суспільного інтересу , оскільки даний злочин в першу чергу посягає саме на здоров`я самої обвинуваченої. Окрім того суд розглядає кримінальне провадження в межах обвинувального акту , при складані якого слідчим та прокурором обтяжуюча обставина рецидив злочинів не зазначена. Що виключає можливість посилання на вказане в апеляційній скарзі, оскільки виходить за межі обвинувального акту при відсутності внесені до нього змін.

В той же час, як свідчать матеріали кримінального правопорушення, обвинувачена після скоєння вказаного злочину, знаходилась на лікуванні в Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні, а потім з метою позбавлення від наркотичної залежності проходила курс ресоціалізації в Міжнародному благодійному фонді Н.Потопаевої та у центрі «Новая жизнь» , що дає підстави вважати про добровільність бажання вилікуватись від наркотичної залежності та адаптуватись в суспільстві і свідчить про наміри обвинуваченої змінити своє життя та стати на шлях виправлення.

Згідно наданих суду додаткових доказів , обвинувачена створила сім`ю, проживає за місцем проживання чоловіка та його родини, де допомагає по господарству матері чоловіка та здійснює догляд за його бабусею, приймає участь по благоустрою прибудинкової території, виключно позитивно характеризується мешканцями будинку, займається волонтерською діяльністю, що дає підстави вважати про сталість соціальних зв`язків та соціальну адаптацію обвинуваченої в суспільстві.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначення покарання, співмірного зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, особою винного та обставинами, що впливають на визначення його виду і розміру, має на меті не тільки покарати, а й сприяти виправленню засудженого.

Відповідно до ст. 69 КК України та п. п. 5,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання із змінами від 10 грудня 2004 року за № 18 за наявності кількох обставин що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного , суд умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (санкції частини статті). Частиною 2 статті 66 КК України визначено що перелік обставин які пом`якшують покарання передбачених частині 1 вказаної статті не є вичерпним.

Врахувавши зазначені вище обставини що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та особи обвинуваченої , дані про стан її здоров`я, а саме те що ОСОБА_7 страждає на тяжку хворобу що потребує постійного систематичного медичного нагляду та лікування, колегія суддів вважає їх виключними обставинами.

Крім того, стаття 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе лише за умови ізоляції від суспільства , але на менший термін ніж пропонує прокурор в поданій апеляційній скарзі, та вважає обгрунтованним призначення останній покарання за сукупності вироків з частковим приєднанням невідбутої часини покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався основних засад призначення покарання та обгрунтованно визначив останній покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі санкції частини 2 статті 309 КК України, та частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.10.2011 року та відповідно до ст. 71 КК України остаточно визначив до відбування покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі, що буде достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування та розгляді матеріалів кримінального провадження в суді першої інстанції, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинуваченої судового рішення не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2016 року, щодо ОСОБА_11 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15