Справа № 152/755/16-к
В И Р О К
іменем України
02 червня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, з середньою спеціальною світою, раніше не судимого,

Обвинувачений ОСОБА_4 23.02.2016 року, отримавши доступ до сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , вранці 03.03.2016 року, перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вклав означену сім-карту в свій мобільний телефон та, прочитавши СМС-повідомлення, адресовані ОСОБА_5 , що надійшли на телефон після його ввімкнення, в яких були зазначені відомості про стан належного останньому банківського рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», маючи єдиний продовжуваний умисел на заволодіння грошовими коштами, належними ОСОБА_5 , вирішив скористатися інформацією по банківському рахунку останнього, до якої отримав доступ. Після цього обвинувачений ОСОБА_4 вранці того ж дня поїхав у м. Шаргород, де умисно, за допомогою прийому дзвінка від оператора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтвердив вхід до банкомату, розташованого в м. Шаргород на вул. Героїв Майдану, та зняв грошові кошти у розмірі 200 грн., що належать ОСОБА_5 , з рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Продовжуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , 04.03.2016 року ввечері, перебуваючи в м. Шаргород, через банкомат по вул. Героїв Майдану обвинувачений ОСОБА_4 зняв грошові кошти в розмірі 500 грн., а вночі 05.03.2016 року в розмірі 250 грн., що належать ОСОБА_5 , з рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 на загальну суму 950 грн., заподіявши збитку останньому на вказану суму.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 16.05.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 23.02.2016 року його знайомий ОСОБА_6 запропонував безкоштовно йому сім-карту оператора мобільного зв`язку «Київстар». Так як у нього було два телефони, а сім-карта одна, то він погодився і придбав у ОСОБА_6 сім-карту. Що вказана сім-карта належала ОСОБА_5 , він не знав, так як ОСОБА_6 запевнив його, що сім-карта належить йому. 03.03.2016 року вранці він збирався їхати в м. Шаргород і вклав сім-карту у свій телефон. При ввімкненні телефону йому на телефон надійшли СМС-повідомлення, в тому числі про поповнення кредитного банківського рахунку з основного рахунку. Чий був основний банківський рахунок та кредитний банківський рахунок, він не знав. Після цього він поїхав у м. Шаргород і вирішив скористатися тим, що йому відомий картковий рахунок та зняти кошти з банківського рахунку, використавши операцію «видача готівки без картки». Того ж дня вранці він спершу зняв кошти в сумі 200 грн. через банкомат в центрі м. Шаргород, які використав на власні потреби. Так як операція по зняттю готівки з карткового рахунку без картки відбулася вдало, то він 04.03.2016 року ввечері приїхав з с. Писарівка, де проживає, в м. Шаргород і продовжив свій умисел на заволодіння чужими грошовими коштами та через банкомат в центрі м. Шаргород зняв з карткового рахунку без картки 500 грн., які використав на власні потреби. Так само він зняв з карткового рахунку 250 грн. 05.03.2016 року вночі. Вказані кошти також витратив на свої потреби. Через деякий час він загубив сім-карту, яку йому дав ОСОБА_6 . Від працівників поліції він дізнався, що сім-карта, яку йому дав ОСОБА_6 , була останнім викрадена разом із мобільним телефоном у ОСОБА_5 . На теперішній час він відшкодував потерпілому ОСОБА_5 заподіяні злочином збитки в сумі 950 грн., а також моральну шкоду в сумі 1050 грн., як її визначив потерпілий, тому просить його суворо не карати, так як усвідомив свою протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 16.05.2016 року, та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , висловлену в заяві до суду (а.с.9), обвинуваченого ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпілий ОСОБА_5 в заяві до суду просив судовий розгляд проводити у його відсутності, так як він не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 , не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.9).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 16.05.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме: 23.02.2016 року, отримавши доступ до сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , вранці 03.03.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вклав означену сім-карту в свій мобільний телефон та, прочитавши СМС-повідомлення, адресовані ОСОБА_5 , що надійшли на телефон після його ввімкнення, в яких були зазначені відомості про стан належного останньому банківського рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», маючи єдиний продовжуваний умисел на заволодіння грошовими коштами, належними ОСОБА_5 , вирішив скористатися інформацією по банківському рахунку останнього, до якої отримав доступ. Після цього обвинувачений ОСОБА_4 вранці того ж дня поїхав у м. Шаргород, де умисно, за допомогою прийому дзвінка від оператора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтвердив вхід до банкомату, розташованого в м. Шаргород на вул. Героїв Майдану, та зняв грошові кошти у розмірі 200 грн., що належать ОСОБА_5 , з рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Продовжуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , 04.03.2016 року ввечері, перебуваючи в м. Шаргород, через банкомат по вул. Героїв Майдану обвинувачений ОСОБА_4 зняв грошові кошти в розмірі 500 грн., а вночі 05.03.2016 року в розмірі 250 грн., що належать ОСОБА_5 , з рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 на загальну суму 950 грн., заподіявши збитку останньому на вказану суму.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, відшкодував потерпілому заподіяні злочином збитки (а.с.9). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 16.05.2016 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.38, 37, 40). Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності та особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро покаявся у скоєному, позитивно виявив себе після вчинення злочину, відшкодувавши потерпілому збитки, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , який в заяві до суду зазначив, що при призначенні покарання покладається на вирішення суду, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, в умовах призначення покарання у виді штрафу.
Відповідно до ч.1 ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нового злочину.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у даній кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (однієї тисячі ста п`яти гривень).
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1