Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області
Справа № 739/781/14-к
Провадження 1-КС/739/107/14
У Х В А Л А

про відмову у зміні запобіжного заходу.
м. Новгород-Сіверський 16 травня 2014 року

Виконуючий обов`язки слідчого судді, суддя Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю:

прокурора прокурора Новгород-Сіверського району Чернігівської області - ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянув клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 про зміну застосованого відносно підозрюваного у вчиненні передбаченого ст.186 ч.3 КК України кримінального правопорушення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, не працюючого, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Перевіривши наданні матеріали та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши правову позицію захисника ОСОБА_5 , який висловися про необхідність задоволення клопотання та, фактично, послався на вказані в клопотанні доводи, думку підозрюваного ОСОБА_4 , який підтримав клопотання свого захисника та просив клопотання задовольнити та правову позицію прокурора ОСОБА_3 , який висловився про відсутність правових підстав для задоволення клопотання,

В С Т А Н О В И В:

З матеріалів клопотання убачається, що у провадженні заступника начальника слідчого відділення Новгород-Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_6 перебуває внесене 22.02.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1.000056 кримінальне провадження. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні передбаченого ст.186 ч.3 КК України кримінального правопорушення, а саме у тому, що: 22 лютого 2014 року, приблизно в період з 01 години 00 хвилин по 04 годину 00 хвилин (точного часу досудовим слідством не встановлено) ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, переслідуючи мету відкритого заволодіння чужим майном, повторно, через паркан перелізли до господарства належного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по АДРЕСА_3 , де ОСОБА_4 залишився ззовні біля будинку останньої, здійснюючи безпеку скоєння кримінального правопорушення, а він разом з ОСОБА_8 , шляхом розбиття віконного скла, через вікно проникли до вищевказаного жилого будинку, де відкрито заволоділи належними ОСОБА_9 грошима в сумі 150 грн. 00 коп. та мобільним телефоном «Нокіа 1100», вартістю відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №918/91.9/14-24 від 17.03.2014 року - 60 грн. 00 коп. в котрому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 10 грн, 00 коп. на рахунку котрого знаходилося 15 грн. 00 коп., чим спричинили потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 235 грн. 00 (наявне повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні передбаченого ст.186 ч.3 КК України кримінального правопорушення, у внесеному 22.04.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1.000056 кримінальному провадженні).
У вказаному кримінальному провадженні, враховуючи відсутність у підозрюваного джерела доходів для існування, що є підставою обґрунтовано вважати можливим вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, доведений факт проживання підозрюваного у іншій області, не встановлення осіб, за попередньою змовою з якими було вчинено кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , що є достатньою підставою вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних (причетних до вчинення кримінального правопорушення осіб) у цьому ж кримінальному провадженні, а також приймаючи до уваги доведеність під час розгляду клопотання прокурором передбачених пунктами 1, 2 та 3 ч.1 ст.194 КПК України обставин та враховуючи передбачені ст.178 КПК України обставини, 23 березня 2014 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід тримання під вартою, з подальшим утриманням у слідчому ізоляторі УДПтС України в Чернігівській області. При цьому визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у 60 (шістдесят) днів, з обчисленням строку тримання ОСОБА_4 під вартою з часу фактичного взяття під варту 23 березня 2014 року (дата закінчення дії ухвали 23 травня 2014 року у час, відповідний часу взяття під варту 23 березня 2014 року).

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про зміну застосованого відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Не оспорюючи ухвалу про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, подане клопотання адвокат обґрунтовує наступним:
«… Під час проведення досудового слідства, щодо мого підзахисного було обрано міру запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Як вбачається з ухвали суду від 23 березня 2014 року, підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стали:
-наявність обґрунтованої підозри в скоєні злочину, передбаченого ст. 186 ч. З КК України;
-наявність ризику переховуватися від слідства та суду (в зв`язку з проживанням в іншій області), незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних (через невстановлення всіх осіб свідків та співучасників), ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.
При цьому наголошую, що ризику переховування ОСОБА_4 від слідства та суду не існувало взагалі. З матеріалів справи вбачається, що мій підзахисний не затримувався правоохоронними органами в зв`язку з підозрою в злочині, натомість, проживаючи в іншій області, явився до Новгород-Сіверського районного суду добровільно за судовою повісткою. Ці дії мого підзахисного спростовують припущення, що підзахисний мав бо буде мати намір переховуватися від слідства.
Не оспорюючи ухвалу про взяття під варту, вважаю, що на даний час відпала потреба у застосуванні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, а тому він повинен бути змінений іншим запобіжним заходом, виходячи з наступного: ~;:ше наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.
Згідно з клопотанням слідчого від 08 травня 2014 р. про продовження строку досудового розслідування для закінчення розслідування залишилося вчинити дві дії отримати характеризуючі данні на ОСОБА_4 з місця проживання та отримати результати призначеної судової балістичної експертизи.
Є очевидним, що вчинення цих дій не потребує якоїсь процесуальної поведінки мого підзахисного, яка має забезпечуватися обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, під час слідства мій підзахисний жодним чином не перешкоджав слідству, в тому числі і за його допомогою встановлені всі інші особи, що скоїли злочин. Свідки, допитані в кримінальній справі, не є безпосередніми свідками скоєння злочину, їх показання навпаки вказують на меншу суспільну небезпеку мого підзахисного в порівнянні з іншими співучасниками злочину (показаннями свідків підтверджується відсутність у
ОСОБА_4 , на відміну від інших співучасників, спеціального одягу та масок «балаклав», використаних при скоєні злочину).
Тому немає підстав вважати, що мій підзахисний перешкоджатиме в майбутньому встановленню істини у кримінальній справі, в тому числі шляхом тиску на свідків.
Мій підзахисний раніше не судимий, він ніколи не перебував та не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, відсутні данні про негативні характеристики з місту проживання, не притягувався до будь-якої відповідальності у зв`язку з вчиненням правопорушень з корисливими мотивами. Підзахисний володіє на праві власності транспортним засобом, який використовував для отримання доходів (таксування). Займався підприємницькою діяльністю. А тому, з урахуванням особи мого підзахисного, органи досудового слідства не зібрали достатніх даних про те, що він взагалі може займатись злочинною діяльністю.
Більш того, в матеріалах справи є достатньо доказів того, що ОСОБА_4 брав участь в скоєні злочину під дією психологічного примусу з боку інших співучасників, що дає підстави наполягати на звільненні його від кримінальної відповідальності за відсутністю в його діях складу злочину.
Згідно з ст.. 40 КК України питання про кримінальну відповідальність особи за заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам, якщо ця особа зазнала психічного примусу, вирішується відповідно до положень статті 39 цього Кодексу. Згідно з ст.. 39 КК України не е злочином заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_4 не знав про наміри співучасників вчинити злочин, на місці злочину опинився внаслідок згоди здійснити поїздку в Новгород-Сіверський район, де зареєстрований один з співучасників ( ОСОБА_8 ) за обіцяну винагороду (як таксист). Участь в злочині була обумовлена погрозою фізичної розправи над ним у випадку відмови бути співучасником, при цьому погроза була «підкріплена» пострілом з вогнепальної зброї, вчиненим іншим співучасником, ОСОБА_10 , безпосередньо всалоні автомобіля, що належить ОСОБА_4 , після відмови останнього брати участь в злочині і з метою його примусу взяти участь в злочині. За умови вчинення пострілу небезпека для ОСОБА_4 була дійсною (реальною), що на мою думку дозволяє вести мову про повне звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності з огляду на те, що участь в злочині обумовлена станом крайньої необхідності (під реальним психологічним примусом при неможливості усунути небезпеку в інший спосіб, аніж виконати вимоги про співучасть в злочині та за відсутності більш тяжких наслідків ніж ті, що могли мати місце у разі відмови виконати вимоги співучасників).
Про зазначені обставини свідчать покази свідків та самого обвинуваченого, якими підтверджується відсутність у ОСОБА_4 , на відміну від інших співучасників злочину, ознак підготовки до вчинення злочинів (спеціального одягу та масок «балаклав», слідами пострілу в салоні автомобіля, характеризуючи ми даними на нього та співучасників: обидва інші співучасники, на відміну від ОСОБА_4 є раніше судимими за скоєння тяжких злочинів в тому числі з корисливих мотивів).
Таким чином, сукупність даних про мого підзахисного, його сімейний стан ( на утриманні в нього знаходиться двоє малолітніх дітей та дружина, які внаслідок арешту мого підзахисного опинилися в тяжких життєвих умовах), наявність постійного місця проживання, відсутність підстав вважати, що мій підзахисний перешкоджатиме встановленню істини у справі, ухилятиметься від явки до суду, свідчать про те, що немає підстав для подальшого тримання його під вартою.
Таким чином, виходячи з характеристики особи обвинуваченого немає підстав в даний час стверджувати про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою.
Оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, я вважаю, що є підстави для зміни запобіжного заходу із взяття під варту на особисте зобов`язання».
Вивчивши клопотання, дослідивши додані до клопотання матеріали та вислухавши правову позицію всіх учасників судового провадження дійшов беззастережного висновку про безпідставність клопотання, виходячи з наступного:

як під час зазначення обґрунтування клопотання, так і під час судового провадження захисником не наведено жодного доказу того, що обставини та ризики, що були підставою для

застосування запобіжного заходу, про зміну якого подано клопотання - або зменшилися, або перестали існувати;

посилання захисника, з наданням відповідних документів, на наявність у підозрюваного двох малолітніх дітей не є підставою для задоволення клопотання, оскільки вказані обставини було враховано під час застосування запобіжного заходу;

посилання захисника на те, що нібито взагалі не існувало будь-яких ризиків - є непослідовними, оскільки у клопотанні адвокат зазначає, що «не оспорює ухвалу про взяття під варту»;

захисник, як у викладенні змісту клопотання, так і в судовому провадженні вдався до суб`єктивної оцінки фактичних обставин та аналізу доказів ( стверджував що підозрюваний діяв під психологічним примусом, що у подальшому взагалі буде доведено невинуватість підозрюваного, про що свідчать матеріали кримінального провадження, що підозра є необґрунтованою, тощо) що є передчасним та не можливим у даному судовому провадженні.

Прокурором, з наданням доказів, доведено той факт, що підстави та обставини для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу не зменшилися та не перестали існувати.

Все вищевикладене свідчить про безпідставність клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 201 КПК України -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 про зміну застосованого відносно підозрюваного у вчиненні передбаченого ст.186 ч.3 КК України кримінального правопорушення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, не працюючого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого запобіжного заходу тримання під вартою на особисте зобов`язання в і д м о в и т и .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Виконуючий обов`язки слідчого судді,
суддя Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області ОСОБА_1