АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/790/1574/16 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові матеріали даного провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.09.2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою вищевказаного суду клопотання військового прокурора Харківського гарнізону про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково, застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покладено на нього певні обов`язки на строк до 18.11.2016 року, а саме: у період часу з 21-00 год. по 06-00 год. ранку кожного дня не залишати місце фактичного мешкання, а саме: АДРЕСА_1 . Та прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою (Судова справа а.с. 39-40).
На вказану ухвалу захисником підозрюваного подано апеляційну скаргу, в якій міститься прохання ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого (а.с. 43-46).
Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що прокурором порушені вимоги ст. 278 КПК України, оскільки ОСОБА_7 отримав повідомлення про підозру тільки 18.09.2016 року, через 9 місяців після складання документу та протягом цього часу ОСОБА_7 був позбавлений можливості надати свої пояснення та докази.
Також апелянт вказує на те, що слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 не взято до уваги відомості про особу, стан його здоров`я, наявність постійного місця роботи та те, що підозрюваний добровільно пішов на фронт захищати Вітчизну в зоні АТО, безпосередньо брав участь у бойових діях, та є ветераном війни.
Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 , незважаючи на отримані травми продовжував виконувати свої службові обов`язки та у зв`язку з перенесеною травмою ОСОБА_7 може знадобитися поміщення до лікарського закладу, що є неможливим для особи, яка перебуває під домашнім арештом.
Органами досудового розслідування старший лейтенант ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він при проходженні військової служби в порушення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2,9,11, 16, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 04 травня 2015 року не з`явився вчасно на військову службу без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів та начальників, а отриманий вільний час використовував на свій розсуд до 12 травня 2015 року.
За матеріалами розслідування ОСОБА_7 , 23.12.2015 року повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (а.с. 24-26).
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника підозрюваного та самого підозрюваного, які просили про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали судової справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в її задоволенні, виходячи з наступного.
В обгрунтування клопотання прокурор послався на наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 умисного злочину, наявність ризиків, передбачених п.1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів (а.с.1-2).
Відповідно до приписів ч. 1,2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
При розгляді клопотання слідчий суддя з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу та з урахуванням пояснень сторін кримінального провадження і наданих ними матеріалів, дійшов висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 слід застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Колегія суддів також приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є законним, обгрунтованим та доцільним заходом.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя по суті вказав, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу встановлено наявність обставин, визначених п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, але не встановлено обставин, визначених п.3 ч.1 ст.194 КПК України.
Вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується матеріалами справи, а саме: поясненнями підозрюваного ОСОБА_7 (а.с. 5), постановою про оголошення розшуку підозрюваного (а.с.6-7), протоколом затримання особи від 17.09.2016 року (а.с.13-16), рапортом старшого інспектора чергового ВП в а/п «Бориспіль» - ОСОБА_9 (а.с. 17), протоколом допиту свідка ОСОБА_10 (а.с. 29-30) та іншими матеріалами справи.
За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про обгрунтованість застосування слідчим суддею до ОСОБА_7 положень ст.181 та ч.4 ст.194 КПК України.
Посилання апелянта на те, що в зв`язку з перенесеною травмою ОСОБА_7 може знадобитися поміщення до лікарського закладу не спростовує правильності застосованого запобіжного заходу, оскільки обраний запобіжний захід носить тимчасовий характер, забороняє підозрюваному залишати житло без дозволу слідчого, суду лише в певний період доби та у розумінні положень 131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження та застосований з метою дієвості цього провадження, забезпечення підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду., що є неможливим для особи, яка перебуває під домашнім арештом.
Таким чином, розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178, 181, 184, 194 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу та належним чином мотивував своє рішення, а тому підстав для його скасування, з приводів зазначених в апеляційній скарзі захисника підозрюваного, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 392,404,405,407,418,419,422,423,424 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.09.2016 року про часткове задоволення клопотання прокурора та про обрання, в межах строків досудового розслідування, міри запобіжного заходу у виді ціл домашнього арешту на певний період доби, із покладенням додаткових зобов`язань, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч.4 ст.407 КК України залишити без змін.
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Оскарження даної ухвали, в порядку ч.4 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено.
Головуючий: Судді: