УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання старшого слідчого з ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковника юстиції ОСОБА_2 про арешт майна,-
В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий з ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковник юстиції ОСОБА_2 ,28.09.2016 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим прокурором відділу Генеральної прокуратури України радником юстиції ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000026, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.02.2015 року, за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 258-5, ч. 1 ст. 204 КК України,згідно якого просить накласти арешт на пластикові банківські картки ОСОБА_4 , які було вилучено під час обшуку 26 вересня 2016 року.

Кримінальне провадження №0000026, зареєстроване за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 258-5, ч. 1 ст. 204 КК України, а тому виникла необхідність у накладенні арешту на майно, оскільки, арешт накладається виключно на підставі рішення суду.

Клопотання мотивоване тим, що Головним слідчим управлінням СБ України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000026 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 258-5, ч. 1 ст. 204 КК України.

Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що воно підлягає поверненню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу (ч. 2 ст. 171 КПК України).

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчий зазначає, що майно, на яке просить накласти арешт, може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегти на собі його сліди, мати суттєве значення для встановлення істини в даному кримінальному провадженні, враховуючи, що воно може бути використано як докази, яке має значення для кримінального провадження, проте не надає підтвердження цього, крім того, відсутнє обґрунтування в зв`язку з чим слідчий прийшов до висновку, що дане майно є доказом у кримінальному провадженні №0000026, а тому ним не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене під час обшуку 26 вересня 2016 року майно, а тому подане клопотання про арешт майна не відповідає вимогам п.1 ч. 2 ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 131, 132, 163, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Клопотання старшого слідчого з ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України підполковника юстиції ОСОБА_2 про арешт майна повернути прокурору та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя