Справа № 183/4879/16
№ 1-кп/183/842/16
В И Р О К
іменем України
12 вересня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000356 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, з середньою спеціальною освітою, одруженого, призваного під час мобілізації у військовому званні «молодший сержант» до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді номера обслуги артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону ВОС 133533А, демобілізованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.08.2007 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, 70 КК України до 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України 7 років 1 місця позбавлення волі,

21.09.2012 року звільнений умовно-достроково, невідбутний строк 1 рік, 7 місяців, 11 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

07 серпня 2015 року наказом № 154 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 призвано під час мобілізації у військовому званні «молодший сержант» до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , і призначено на посаду номера обслуги артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону ВОС 133533А шик, військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Так, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України. Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 08 серпня 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаюча мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
25 серпня 2016 року місцезнаходження молодшого сержанта ОСОБА_4 встановлено та доставлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_4 у період з 08 серпня 2015 року по 25 серпня 2016 року незаконно перебував за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1
Дії молодшого сержанта ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Причиною самовільного залишення військової частини зазначив свій незадовільний емоційний стан, а також наявність хворого батька. Також зазначив, що у скоєному щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який має судимість за умисні корисливі злочини.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.
Однак, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Крім того, суд враховує той факт, що ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, а тому суд приходить до переконання про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з максимальним випробувальним терміном, тривалістю три роки, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на три роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до кримінально виконавчої інспекції у встановлені ними дні, не виїжджати без їх дозволу за межі України на постійне місце проживання, повідомляти їх про зміну місця свого проживання.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1