Справа № 640/8107/16-к
н/п 1-кс/640/5402/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Встановлено, що службовими особами ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» (код 25178393) (далі «МКДУ») вказане товариство доведено до банкрутства шляхом передачі активів та зобов`язань товариства суб`єкту господарювання - ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ» (код 35856596) на загальну суму 199 720 500,98 грн., тим самим спричинив матеріальну шкоду кредиторам на суму 124 604 420,89 гривень.
Допитана у якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що між нею, як учасником, та ТОВ «МКДУ», як забудовником - в особі директора ОСОБА_5 16.05.2007 під №104 укладено договір про спільну участь у будівництві, відповідно до умов якого вона внесла на рахунок товариства грошовий вклад у сумі 611 470,00 грн. (на момент його внесення визначений у договорі як еквівалент 118 732 доларів США), не отримала 3-кімнатну квартиру у багатоповерховому житловому будинку за адресою: м.Харків, вул. Леніна в районі СШ №116, та якій на даний час не повернуті вищевказані грошові кошти.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що між ним, як фізичною особою, та директором ТОВ «МКДУ» ОСОБА_5 укладено договір про участь у будівництві, згідно з умовами якого ним останньому передано грошові кошти в сумі 2 000 000 доларів США, торгові майданчики у торговому комплексі, який повинен бути побудований на перетині вулиць Космічна і Клочківська площею 2044,12 кв. м. йому не передані та грошові кошти не повернуті.
Крім того, допитана у якості свідка ОСОБА_7 повідомила, що з 16.10.2014 вона виконує повноваження розпорядника майна ТОВ «МКДУ» на підставі ухвали господарського суду Харківської області №922/3903/14 від 16.10.2014, а з 21.01.2016 виконує повноваження ліквідатора ТОВ «МКДУ» на підставі постанови господарського суду Харківської області №922/3903/14.
Так, у вересні 2014 року ТОВ «Алель» звернулося до господарського суду Харківської області з заявою про порушення справи про банкрутство ТОВ «МКДУ». Грошові вимоги ТОВ «Алель» виникли на підставі рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2014 по справі №922/1269/13 в загальній сумі 17 млн. 194 тис. 165 грн. 53 коп.. Вказана сума виникла у зв`язку з невиконанням ТОВ «МКДУ» своїх зобов`язань за договором про участь у будівництві, за яким ТОВ «МКДУ» був забудовником, а ТОВ «Алель» інвестором.
У процедурі розпорядження майном представник ТОВ «МКДУ» ОСОБА_8 надав ОСОБА_7 документи про те, що у 2013 році відбулася заміна керівника спільної діяльності з ТОВ «МКДУ» на ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ» внаслідок чого ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ» були передані активи та зобов`язання на загальну суму 199 млн. 720 тис. 500 грн. 98 коп. Однак, зобов`язання на суму більш ніж 100 млн. грн., в тому числі і перед інвесторами будівництва залишилися за ТОВ «МКДУ».
Слідчий вказав, що з метою забезпечення подальшого відшкодування шкоди, завданої потерпілим внаслідок кримінального правопорушення та запобігання можливості його приховування, знищення і відчуження виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно. Забезпечення схоронності необхідно покласти на керівництво СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області.
Слідчий суддя, дослідивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходить висновку про необхідність повернення клопотання прокурору, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У клопотанні слідчий вказує метою арешту майна забезпечення подальшого відшкодування шкоди, завданої потерпілим внаслідок кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Однак, в порушення вимог зазначеної вище статті слідчим в обґрунтування заявлених вимог не надані відомості щодо вартості всього нерухомого майна, що не дає суду можливості визначити її співмірність з розміром шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
З урахуванням викладеного вище, дане клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, встановивши строк сімдесят дві години, з моменту отримання копії ухвали.
При цьому, слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити право заявника звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, відповідно до вимог ст. 171 КПК України, у встановленому чинним КПК України порядку.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 171, 172, 372 КПК України,-
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1