Справа № 386/1473/13-к
Провадження № 1-в/386/47/16
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2016 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Голованівськ подання начальника Голованівського РВ Кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_4
ВСТАНОВИВ:
Начальник Голованівського відділу кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним поданням і вказала , що 28.01.2014 року Голованівським РП КВІ було одержано та прийнято до виконання вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.12.2013 року відносно ОСОБА_4 , засудженого за ч. 2 ст. 297 , ст.. ст.. 75,76 КК України до 4-х років позбавлення волі , звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки .
03.04.2014 року на адресу Голованівського РП КВІ надійшов вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 18.12.2013 року, яким ОСОБА_4 був засуджений по ч. 2 ст. 182 КК України на 1 рік 3 місяці позбавлення волі , в якому відсутні відомості щодо відбування покарання за попереднім вироком .
Начальник РП КВІ ОСОБА_3 просить розглянути питання про призначення ОСОБА_4 остаточного покарання за наявності кількох вироків .
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність , клопотання підтримує та просить його задовольнити .
Прокурор ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася , надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність , клопотання підтримує та просить його задовольнити .
Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність , вирішення клопотання покладається на розсуд суду.
Суд , дослідивши заяви начальника Голованівського РВ КВІ ОСОБА_3 , прокурора , засудженого , дослідивши додані до подання матеріали та матеріали кримінального провадження № 386/1473/13-к , оцінивши їх в сукупності дійшов до висновку , що подання підлягає задоволенню виходячи з наступного :
Судом встановлено , що ОСОБА_4 10.12.2013 року засуджений Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 297 , ст.. ст.. 75,76 КК України до 4-х років позбавлення волі , звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки .
18.12.2013 року ОСОБА_4 був засуджений Голованівським районним судом по ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 3 місяці позбавлення волі .
09.12.2014 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_4 звільнено умовно достроково від відбування покарання строком на 3 місяці 9 днів.
В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено , що У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. .

Згідно п. 25 та п. 26 зазначеної Постанови ПВС У № 7 від 24.10.2003 року За сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК.

При складанні покарань у порядку, передбаченому зазначеною статтею, загальний його розмір не може бути більшим за максимальну межу, встановлену для цього виду покарання в Загальній частині КК . Якщо за знову вчинений злочин призначено передбачене законом максимальне покарання, невідбута частина покарання за попереднім вироком підлягає поглиненню.

За наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК та статей 411, 413 КПК.

Маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати:

- покарання, від відбування якого особу звільнено з

випробуванням (статті 75, 79, 104 КК), за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо;

- частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково (статті 81, 107 КК);

При вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.

Якщо суд повністю приєднує покарання, призначене особі за першим вироком, який постановлено із застосуванням ст. 75 КК , до покарання, призначеного останнім за часом вироком, то до остаточного строку покарання за сукупністю вироків зараховується час перебування особи під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання.

У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне

покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання. Не відбуте за попереднім вироком додаткове покарання може бути приєднане до призначеного за сукупністю вироків основного лише як додаткове покарання або складене із призначеним за новим вироком додатковим покаранням того ж виду в межах строків, установлених відповідними статтями Загальної частини КК для даного виду покарання.

Враховуючи вимоги чинного законодавства суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 . по вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.12.2013 року , не мав підстав для застосування ст.. 71 КК України ,тобто не міг призначити покарання за сукупністю вироків , так як ОСОБА_4 на час ухвалення вказаного вироку Голованівським районним судом Кіровоградської області вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області чинності не набрав .
Згідно з п. 11 ч. 1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК України.

Пунктом 2 частини 2 статті 539 КПК України передбачено, що клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10, 11, 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10 Постанови ПВС України № 11 від 21.12.1990 року з відповідними змінами , в порядку , передбаченому ст.. 537-539 КПК України суди вправі вирішувати питання , пов`язані з виконанням вироків , за наявності інших вироків ,зокрема, коли щодо засудженого є вирок , який не виконано і про який не було відомо суду , що постановив останній за часом вирок і тому суд не призначив покарання за сукупністю вироків .

Згідно п. 12. вказаної Постанови не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст.537-539 КПК України, питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема не можна в такому випадку - призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст.71,72 КК України не було вирішено.

Враховуючи те , що ОСОБА_4 відбув покарання по вироку Голованівського районного суду Кіровоградської області від 18.12.2013 року та 17.12.2014 р звільнений умовно-достроково від відбування покарання по вироку суду від 18.12.2013 року строком на 3 місяці 9 днів згідно до ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2014 року, тобто він як особа , яка вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. Суд вважає , що за таких умов кожний вирок виконується самостійно,з врахуванням моменту звільнення ОСОБА_4 з місць позбавлення волі , тобто з 17.12.2014 року , щодо вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.12.2013 року .
На підставі викладеного , керуючись ст.. ст.. 372, 376 , 537-539 КПК України , суд
П о с т а н о в и в :
Подання начальника Голованівського РП КВІ УДПРтС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 задовольнити .

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.12.2013 року відносно ОСОБА_4 , засудженого за ч. 2 ст. 297 , ст. ст.. 75,76 КК України до 4-х років позбавлення волі , звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки виконувати самостійно .
Початок іспитового строку обраховувати з 17.12.2014 року .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Голованівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення .

Суддя: ОСОБА_1