АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/2239/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №614/546/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Борівського районного суду Харківської області від 13 липня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с.Калинове Борівського району Харківської

області, українець, громадянин України, не працюючий, не

одружений, з середньо-спеціальною освітою,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.

Вирішено питання про процесуальні витрати.

Вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 07 квітня 2016 року, приблизно о 06 годині 00 хвилин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки, яка виникла в ході спільного вживання спиртних напоїв, навмисно наніс удар ножем ОСОБА_9 по лівій руці, спричинивши ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення внутрішньої поверхні лівого передпліччя з пошкодженням крупного судинного пучка, що супроводжувалося сильною зовнішньою кровотечею і гострою крововтратою, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати у зв`язку з неправильною кваліфікацією його дій за ч.2 ст.121 КК України, що, на його думку, підтверджується висновками судово-медичної експертизи, та є підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, призначити новий судовий розгляд справи в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначив про порушення його прав, а саме: не ознайомлення перед судовим розглядом з матеріалами справи, не надання правової допомоги, застосування органами досудового розслідування недозволених методів ведення досудового слідства у виді психологічного і фізичного насильства, про що він зазначав у суді першої інстанції, та що призвело до застосування судом ст.349 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Із технічного звукозапису судового засідання вбачається, що головуючий ретельно роз`яснив обвинуваченому положення ч.3 ст.349 КПК України, а той пояснив, що розуміє її зміст і наслідки позбавлення права оскаржити фактичні обставини справи, які він не оспорює.
Наведене свідчить про те, що у суду першої інстанції не було сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, він правильно розуміє зміст обставин обвинувачення, не оспорює їх, і йому належним чином роз`яснені положення ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог зазначеного закону, та ст.349 КПК України, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

За таких обставин, колегія судів, не дає оцінки доводам апеляційної скарги обвинуваченого про неправильну кваліфікацією його дій за ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, із яких вбачається, що він на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, характеризується негативно за місцем проживання.

Згідно із вимогами ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання, є повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо призначення виду та розміру покарання достатньо мотивований, а покарання, що призначено обвинуваченому ОСОБА_7 в мінімальних межах санкції статі, за яку його визнано винуватим, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки це не було предметом розгляду суду першої інстанції, що не позбавляє права обвинуваченого звернутися з такими клопотаннями до місцевого суду.

Доводи апеляційної скарги про не ознайомлення перед судовим розглядом з матеріалами справи та не надання правової допомоги є безпідставними, оскільки згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 27 червня 2016 року (а.с.232-233) підозрюваний ОСОБА_7 був ознайомлений з матеріалами справи в присутності захисника, участь якого у справі була забезпечена слідчим з моменту затримання ОСОБА_7 , захисник надавав правову допомогу ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду справи, тому колегія суддів не має підстав вважати, що право обвинуваченого на захист було порушено.

Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування органами досудового розслідування недозволених методів ведення досудового слідства у виді психологічного і фізичного насильства, про що він зазначав у суді першої інстанції, та що призвело до застосування судом ст.349 КПК України, є надуманими та засобом захисту.

Як вбачається із матеріалів справи та технічного звукозапису судового засідання, обвинуваченому ОСОБА_7 було вручено пам`ятку про права та обов`язки, на запитання головуючого він відповів, що права йому зрозуміли, але заяв про застосовування до нього недозволенних методів слідства не заявляв.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, по справі не встановлено.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Борівського районного суду Харківської області від 13 липня 2016 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: