Справа №477/266/16-к 27.05.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/398/16 Головуюча у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 :
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, обвинуваченого звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи чи навчання та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вважає, що суд, врахувавши дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий та характеризується посередньо, обставину, що пом`якшує покарання, та часткове повернення майна власнику, дійшов неправильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, належним чином не вмотивувавши своє рішення.
Зазначає, що не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_6 скоїв тяжке правопорушення, неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів, двічі за вироком суду звільнявся від відбуття покарання з випробуванням, останній раз до нього застосовувався Закон України «Про амністію», проте належних висновків не зробив і через нетривалий час скоював нові кримінальні правопорушення, що свідчить про антисоціальну спрямованість його поведінки та небажання ставати на шлях виправлення.
Стверджує, що обвинувачений заходів щодо відшкодування завданої шкоди у повному обсязі не вжив, оскільки викрадене майно було виявлено працівниками міліції у пошкодженому стані, після чого повернуто потерпілій.
Крім того, зазначає про посередню характеристику обвинуваченого, відсутність постійного місця роботи та сім`ї, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, а отже перевиховання та виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів без ізоляції від суспільства є неможливим.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 5 грудня 2015 року, приблизно о півночі, діючи повторно, через вікно проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав чавунну батарею на 4 секції, вартістю 300 грн., та дві чавунні батареї на 7 секцій, вартістю 500 грн. кожна, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 1300 грн.
Скоєне обвинуваченим кваліфіковане судом за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникнення у житло, вчинене повторно.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого про залишення оскаржуваного вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Обставини провадження, доведеність вини, кваліфікація скоєного ОСОБА_6 , вид та строк призначеного йому покарання в апеляційній скарзі не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
За вимогами ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання № за № 7 від 24.10.2003 р. (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи тощо.
Що стосується покарання обвинуваченого у цьому провадженні, то, відповідно до вироку, воно призначене у межах санкції ч.3 ст.185 КК України, з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, покарання відбув повністю, характеризується посередньо, пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, а також, що викрадене майно частково повернуто потерпілій.
Зваживши на зазначене, районний суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням обов`язків, з числа передбачених ст.76 КК України.
З цим висновком суд апеляційної інстанції погоджується, підстав для визнання його невідповідним вимогам кримінального закону не вбачає.
Так, за ч.1 ст.75 КК України, суд при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо дійде висновку про можливість його виправлення без такого відбування.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , хоча і є особою, що має судимість, проте покарання за попереднім вироком відбув, будучи звільненим за актом амністії.
Після того, злочин у цьому провадженні вчинив через значний проміжок часу (більше року), що не може свідчити про його відверту антисоціальну спрямованість способу життя, тобто лише за рахунок вчинення кримінальних правопорушень.
Крім того, з пояснень самого обвинуваченого вбачається, що крадіжку ним скоєно внаслідок збігу тяжких обставин, а саме відсутності коштів на утримання своєї сестри з трьома малолітніми дітьми, яка їх виховує без чоловіка. Це підтверджено відповідною довідкою за місцем проживання ОСОБА_6 про склад його сім`ї і, згідно п.5 ч.1 ст.66 КК України, може бути обставиною, що пом`якшує покарання, а отже свідчить про відсутність підвищеної небезпеки для суспільства його особи за наявності й іншої пом`якшуючої обставин - щирого каяття та характеристики обвинуваченого, яку суд хоча і визнав посередньою, однак за її змістом, ОСОБА_6 не зловживає спиртними напоями, у вживанні наркотичних засобів не помічений, скарг від сусідів та односельців на нього до сільської Ради не надходило.
Також із довідки обласного наркодиспансеру не вбачається, що у даний час обвинувачений перебуває на відповідному обліку.
Крім того, хоча ОСОБА_6 і вчинено тяжкий злочин, проте апеляційний суд звертає увагу на предмет крадіжки та кількість викраденого майна - три чавунні батареї, що також не можна вважати тяжкими наслідками, завданими потерпілій, оскільки остання не зверталась до суду з позовом про відшкодування завданої майнової шкоди.
За такого, з урахуванням обставин провадження та характеристики особи, з яких не вбачається безсумнівна підвищена небезпека ОСОБА_6 для суспільства, наявних пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обставин, що його обтяжують, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого за умов випробування, протягом двохрічного іспитового строку та за трьох обмежень, встановлених відповідно до ст.76 КК України.
Такі обмеження є реальними і досить суворими, поведінка обвинуваченого має регулярно контролюватись кримінально-виконавчою інспекцією, що у достатній мірі сприятиме виправленню ОСОБА_6 та перешкодить прояву з його боку до вчинення нових злочинів, а такому і забезпечить досягнення мети покарання у сенсі засад ст.65 КК України.
Отже, доводи прокурора про явно незаконне звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та про неможливість виправлення його без ізоляції від суспільства слід визнати неспроможними через їх непереконливість та невідповідність вищенаведеному.
За такого, вирок щодо ОСОБА_6 має бути залишено без зміни.
Керуючись ст.ст.405,407,424,426,532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 березня 2016 року у відношенні засудженого ОСОБА_6 - без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Повний текст ухвали буде оголошено 31 травня 2016 року о 9 годині.
Головуючий
Судді: