АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/802/15-к Номер провадження 11-кп/786/53/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000493 відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старицьківка Машівського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 30.09.2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів: автомобіль ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходився на зберіганні у ОСОБА_7 конфісковано в дохід держави як знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 190 кг. 400 гр. кукурудзи в качанах, яка передана на зберігання представнику ТОВ «Зернятко Полтава» ОСОБА_9 повернуто ТОВ «Зернятко Полтава» як їм належні.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого в якій він просить змінити вирок суду в частині конфіскації в дохід держави транспортного засобу ВАЗ 21061д.н.з. НОМЕР_1 , який він просить передати власнику автомобіля ОСОБА_10 . В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що у вироку не наведено жодної підстави та відсутнє посилання на норми права щодо конфіскації речових доказів. Ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового розгляду кримінального провадження у нього не витребовувалися документи, які б підтверджували право власності чи законного володіння на автомобіль, який є речовим доказом та належить ОСОБА_10 ..

Крім того, апелянт зазначив, що має сина ОСОБА_11 , 2011 року народження, який хворий на ДЦП і в даний час проходить курс лікування в Фінляндії разом з матір`ю, а він разом з іншим сином проживає у с. Кошманівка. Всі витрати на утримання та лікування хворого сина забезпечує він, а у разі конфіскації автомобіля, яким ОСОБА_7 керує на підставі доручення, він повинен буде відшкодувати вартість авто власниці, що є для нього матеріально важко.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржили.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за кримінальне правопорушення, вчинене за наступних обставин.
16.09.2015 року, близько 23 год. ОСОБА_7 на власному автомобілі ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , приїхав до поля № 60, яке належить ТОВ «Зернятко Полтава» та розташовано поблизу с. Смородщина, Чутівського району, Полтавської області, та діючи умисно, з корисливих спонукань з метою крадіжки чужого майна, шляхом вільно доступу таємно викрав 190 кг. 400 гр. кукурудзи в качанах вартістю по 1 грн. 80 коп. за 1 кг. на загальну суму 342 грн. 72 коп., чим заподіяв ТОВ «Зернятко Полтава» матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_6 , який вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а речовий доказ-автомобіль поверненню власнику автомобіля ОСОБА_10 ; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з такого.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції докази не досліджувались і ніким з учасників процесу не оспорюються. У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.1 ст.185 КК України, що також не оспорюється апелянтом.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту журналу судового засідання та зі змісту технічного носія інформації на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції вбачається, що судом, серед іншого, досліджувались: постанова слідчого від 22.09.2015 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання; розписка ОСОБА_7 про отримання на зберігання автомобіля ВАЗ 21061 зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; копія посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 ; тимчасовий реєстраційний талон транспортного засобу НОМЕР_2 зеленого кольору 1989 року випуску виданий на ім`я ОСОБА_7 на підставі доручення від 07.12.2007 року дійсний до 07.12.2017 року.

Таким чином, під час судового розгляду на підставі показань обвинуваченого та досліджених документів було правильно встановлено, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 на законних підставах був володільцем транспортного засобу, який визнаний речовим доказом.

В той же час, нез`ясованими залишись обставини щодо власника цього транспортного засобу, та чи знав власник про незаконне використання цього транспортного засобу під час вчинення кримінального правопорушення.

Натомість, жодним чином не обґрунтувавши своє рішення в мотивувальній частині вироку, суд ухвалив конфіскувати в дохід держави автомобіль ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Однак, виходячи з приписів ст.100 КПК України таке судове рішення є помилковим.

Так, під час апеляційного перегляду вироку було досліджено повідомлення № 31/20-426 від 11.02.2016 року за підписом в.о. директора регіонального сервісного центру МВС у Харківській області ОСОБА_12 зі змісту якого вбачається, що згідно даних автоматизованого обліку РСЦ МВС України в Харківській області власником ВАЗ 21061, (1989), зелений, № куз. НОМЕР_3 являється ОСОБА_10 ..

Також під час апеляційного перегляду досліджено нотаріально завірену довіреність від 07.12.2007 року, якою ОСОБА_10 уповноважує ОСОБА_7 вчиняти від її імені певні дії в зв`язку з чим експлуатувати на території України та за її кордоном належний їй автомобіль марки ВАЗ 21061, № куз. НОМЕР_3 , рік випуску 1989. Довіреність видана до 07.12.2017 року з правом передоручення третім особам.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що власником транспортного засобу є ОСОБА_10 , а не обвинувачений ОСОБА_7 . Саме ця обставина мала бути врахована судом при вирішенні питання щодо цього речового доказу. За таких обставин, з резолютивної частини вироку слід виключити вказівку про конфіскацію в дохід держави автомобіля ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_10 .

В той же час, оскільки зі змісту довіреності від 07.12.2007 року вбачається, що ОСОБА_10 свої повноваження щодо розпорядження вище зазначеним транспортним засобом передала ОСОБА_7 - колегія суддів вважає, що останній на законних підставах має право користуватися та розпоряджатися цим автомобілем, а тому не вбачає підстав для повернення власнику ОСОБА_10 транспортного засобу який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_7 ..

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,408,409,418 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 30.09.2015 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши з резолютивної частини вироку вказівку про конфіскацію в дохід держави автомобіля ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_7 .

В іншій частині вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 30.09.2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:
ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15