АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/1453/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги власника майна ОСОБА_7 та представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на тимчасово вилучене 14 квітня 2016 року майна, під час обшуку приміщення за адресою постійного місця перебування ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , та визнане речовими доказами.
Ухвалу суду мотивована тим, що з урахуванням існування достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучене майно є доказом у кримінальному провадженні за № 0000015 від 13.02.2015 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 229, ч. 3 ст. 365 КК України, з огляду на визнання цього майна речовими доказами та його відповідності критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що клопотання слідчого про накладення арешту підлягає задоволенню.

В апеляційних скаргах, апелянти вважають оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просять ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2016 р. про накладення арешту на майно скасувати.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянти зазначають про те, що слідчим суддею були проігноровані докази, надані стороною захисту, з приводу походження арештованих грошових коштів, а саме розписки на позичені кошти та договір купівлі-продажу будинку, а також показання допитаних в судовому засіданні, в суді першої інстанції свідків, які підтвердити джерело походження цих грошових коштів.
Крім того, представник власника майна наголошує на тому, що слідчим суддею були проігноровані пояснення ОСОБА_7 про те, що працівникам СБ України, під час проведення обшуку, вказувалося на наявність документів, підтверджуючих походження грошових коштів у сумі 104065 доларів США, а також, що під час обшуку саме з гаманця ОСОБА_8 були відібрані грошові кошти у сумі 3000 грн., 12150 російських рублів, 100 крон.
Також апелянти зазначають про те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, з огляду на те, що як у даному кримінальному провадженні № 0000015 від 13.02.2015 р., що розслідується за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 229, ч. 3 ст. 365 КК України, так і у клопотанні слідчого про арешт майна відсутні дані про особу ОСОБА_8 та остання не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні.
Крім того, як власник майна, так і представник власника майна звертають увагу суду на те. що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки до клопотання не додано жодного належного доказу в обґрунтування накладення арешту.

Також апелянти вказують на те. що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про відповідність арештованого майна, критеріям, визначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме те, що вказані грошові кошти були отримані протиправним шляхом, оскільки насправді грошові кошти, які належать ОСОБА_8 були отримані на підставі цивільно-правових зобов`язань і тому на них не може накладатися арешт.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 додатково пояснив, що частина вилученого в ході проведення обшуку 14.04.2016 р. майна належить йому на праві власності, а тому, вважає безпідставним накладений на це майно арешт, оскільки в даному кримінальному провадженні він не перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого, а лише допитувався, як свідок.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна та представника власника майна, які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000015 від 13 лютого 2015 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 229, ч. 3 ст. 365 КК України.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 з метою власного збагачення організували незаконне систематичне виготовлення підакцизних товарів - алкогольної, тютюнової, фармацевтичної та нафтової продукції шляхом відкриття підпільних цехів, а також з використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво таких виробів як на території України так і за її межами. Незаконно виготовлена тютюнова, алкогольна, фармацевтична та нафтова продукція в подальшому незаконно реалізується, зберігається та транспортується з метою збуту на території України, а також незаконно переміщується через державний кордон України. З метою надання своїм діям виду законності, зазначені особи використовують підроблені акцизні марки, пачки від цигарок, алкоголю, лікарських засобів тощо.

14.04.2016р. під час проведення обшуку за адресою постійного перебування ОСОБА_13 , а саме: АДРЕСА_1 , серед іншого, виявлено та вилучено предмети та документи, що можуть мати значення для розслідування вказаного кримінального провадження та не були зазначені в ухвалі слідчого судді від 25 березня 2016р., зокрема це майно, на яке слідчий просить накласти арешт.

15.04.2016 р. постановою начальника 3 відділення слідчого відділу управління СБ України в Одеській області ОСОБА_14 вилучені в ході проведення 14.04.2016 р. обшуку речі та документом визнано речовими доказами.

22.03.2016 р. старший слідчий в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене 14 квітня 2016 року, під час обшуку приміщення за адресою постійного місця перебування ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , та визнане речовими доказами майно, посилаючись на те, що зазначені в клопотанні предмети та документи могли зберегти на собі сліди вчинення злочину, можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, підлягають ретельному вивченню та перевірці шляхом проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а тому є нагальна необхідність в накладенні арешту на вказані грошові кошти.

22.04.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на на на тимчасово вилучене 14 квітня 2016 року, під час обшуку приміщення за адресою постійного місця перебування ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , та визнане речовими доказами майно.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, власника майна та представника власника майна, допитані свідки, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, які були вилучені в ході проведення 14.04.2016 р. обшуку приміщення за адресою постійного місця перебування ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність права власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з потребами кримінального провадження.
Виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Тому, посилання апелянтів на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_8 , з огляду на те, що у даному кримінальному провадженні № 0000015 від 13.02.2015 р., що розслідується за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 229, ч. 3 ст. 365 КК України, так і у клопотанні слідчого про арешт майна відсутні дані про особу ОСОБА_8 та остання не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, а ОСОБА_7 , як власник майна, перебуває лише в статусі свідка, не може прийматися до уваги, оскільки арешт на рахунки накладено з правових підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.
Також не обґрунтованими вважає колегія суддів і посилання апелянтів на те, що слідчим суддею були не взяті до уваги докази, надані стороною захисту, з приводу походження арештованих грошових коштів, а саме розписки на позичені кошти та договір купівлі-продажу будинку, а також показання допитаних в судовому засіданні, в суді першої інстанції свідків, які підтвердити джерело походження цих грошових коштів, оскільки слідчим суддею, в постановленій ним ухвалі, були досліджені надані стороною обвинувачення докази та показання свідків, та їм була надана належна правова оцінка.
Посилання представника власника майна на ті обставини, що слідчим суддею були проігноровані пояснення ОСОБА_7 про те, що працівникам СБ України, під час проведення обшуку, вказувалося на наявність документів, підтверджуючих походження грошових коштів у сумі 104065 доларів США, не відповідають дійсним обставинам справи та є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів, наданого до суду апеляційної інстанції, судового провадження, а саме з протоколу обшуку від 14.04.2016 р.(а.с. 19 24), ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були присутні під час проведення обшуку, що підтверджується їхніми власноручними підписами, та зауважень або заперечень з приводу обшуку та змісту протоколу від них не надходило.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , апелянтами не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Доводи апеляційних скарг щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційних скаргах власника майна та представника власника майна обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Враховуючи вищевикладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність вжити заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на тимчасово вилучене 14 квітня 2016 року, під час обшуку приміщення за адресою постійного місця перебування ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , та визнане речовими доказами майно залишити без змін, а апеляційні скарги власника майна ОСОБА_7 та представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

__________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4