У Х В А Л А
Іменем України
27 липня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю підозрюваного ОСОБА_3 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою

підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Лутугіно Луганської обл., громадянину України, освіта вища, офіційно працюючому, одруженому, який має двох малолітніх дітей 2003 та 2008р.н., зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, -

В С Т А Н О В И В:
25.07.2016р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні ГСУ Служби безпеки України перебуває кримінальне провадження № 0000014 від 01.02.2016 за підозрою ОСОБА_3 .

28.04.2016. ОСОБА_3 затримано в порядку ст.208 КПК України. Того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.110-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.05.2016р. до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 23.06.2016р. продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 до 21.08.2016 року включно. Окрім цього, даною ухвалою було задоволено клопотання захисників в порядку статті 206 КПК України про медичне обстеження підозрюваного та надання йому висококваліфікованої медичної допомоги високопрофесійними спеціалістами.

Проте, як зазначають у своєму клопотанні захисники, станом на 25.07.2016 року інформації про виконання даної ухвали від 23.06.2016 року немає. Разом з тим, стан підозрюваного є досить тяжким.

Так, з висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_9 №11/з від 08.06.2016 року вбачається наступне: з 28.05.2016року ОСОБА_3 перебував в токсикологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги №9 та продовжує хворіти. Діагноз: виразкова хвороба 12-палої кишки. Шлунково-кишкова кровотеча. Загальний стан: середнього ступеню тяжкості. 28.05.2016 року о 17.05 в супроводі охорони ОСОБА_3 доставлений у стані тяжкого ступеню тяжкості. Одразу встановлено діагноз-виразкова хвороба ДПК, у зв`язку з чим останній госпіталізований на стаціонарне лікування. 29.05.2016 року ОСОБА_3 переведений в 1 стаціонарне відділення токсикології в спец палату. 03.06.2016 року загальний стан ОСОБА_3 середньої тяжкості. Враховуючи існуючу кваліфікацію ОСОБА_3 потребує «лікувально-профілактичної допомоги», «високоспеціалізованої» третього рівня, що не можливо, а ні в умовах медичних частин пенітенціарної служби, а ні в умовах районних лікарень».
Зокрема, проаналізувавши дані наданої медичної документації експерт ОСОБА_9 пройшов до висновку, що є підстави стверджувати про перебіг у ОСОБА_3 такого захворювання, як виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, яка ускладнилася розвитком шлунково-кишкової кровотечі та постгеморагічної анемії є несприятливою, оскільки характеризується ризиком розвитку ускладнень загрозливого характеру (шлунково-кишкова кровотеча), тому ОСОБА_3 потребує надання стаціонарної медичної допомоги у профільних спеціалізованих хірургічних закладах, з наданням адекватної медикаментозної (при наявності показань- хірургічного втручання) терапії, першочергово з метою зупинки кровотечі, корекції рівня показників « червоної крові» та стабілізації загального стану.
На даний час підозрюваний ОСОБА_3 продовжує хворіти та перебуває на стаціонарному лікуванні у Національному Інституті хірургії та трансплантології ім.О.О.Шалімова, що підтверджується Випискою із медичної карти хворого від 25.07.2016р. Останньому діагностовано ряд захворювань: виразкову хворобу дванадцятипалої кишки, асоційований з Helicobacter pilori в стадії загострення, ускладнена шлунково-кишковою кровотечею; токсичне враження печінки, хронічний гепатит, Активність 1, ПКП 0 ст., Хронічний панкреатит у стадії загострення, мітральна недостатність, недостатність аортального клапану, помірна, гіпертонічна хвороба ІІст. 2ст., СН 1 ступеня.
При цьому у клопотанні адвокатами звертається увага на ряд рішень Європейського суду з прав людини, в тому числі у справах «Ухань проти України», «Пєтухов проти України», «Вілозгузов проти України», «Муасель проти Франції», в яких суд наголошував на необхідність забезпечення ув`язненій особі достатнього медичного нагляду для вчасного діагностування та лікування хвороб, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави, а стан здоров`я, вік і тяжка фізична неспроможність є факторами, які повинні бути враховані під час прийняття рішень про взяття особи під варту.

Таким чином, захисники звертають увагу на те, що неможливість перебування їх підзахисного під вартою становить необхідність отримання ним повноцінного лікування за межами ізолятора тимчасового тримання для збереження його життя, а дана обставина є вагомою підставою для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу на більш м`який.
Крім того, захисники звертають увагу і на те, що фактично ризики, передбачені ст.177КПК України, мінімізовані, оскільки підозрюваний ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в.Києві, що свідчить про відсутність ризику переховування останнього від органів досудового розслідування та суду. Щодо того, що ОСОБА_3 може знищити або спотворити речові докази чи документи, прокурором не доведено наявність такого ризику, підстав для перешкоджання кримінального провадження у Казьміна немає. Крім того, ОСОБА_3 раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, що свідчить про міцні соціальні зв`язки підозрюваного в м.Києві.
Станом на день подання клопотання про зміну запобіжного захисту підозрюваний ОСОБА_3 вже тривалий час перебуває під вартою, а з урахуванням стану його здоров`я, сам по собі строк його тримання без забезпечення належної медичної допомоги в закладах пенітенціарної системи та спеціалізованих лікарнях такої системи з огляду лише на обґрунтованість пред`явленої йому підозри є порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський Суду з прав людини в ряді своїх рішень зазначає, що тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів тримання особи під вартою і згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи. Зокрема у клопотанні про зміну запобіжного заходу захисники посилаються на рішення у справах «Єлоєв проти України», «Єчус проти Литви».

Також посилаючись на рішення у справах «Смирнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії» адвокати просять звернути увагу на те, що у всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і у таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування альтернативних заходів, а обґрунтування можливості чи неможливості застосування таких заходів не повинно бути абстрактним.

Крім того, 27.07.2016р. через канцелярію суду надійшли додаткові письмові пояснення до клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , до яких долучено Висновок експерта Київського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_10 №2/16 від 21.07.2016р. згідно якого вбачається, що ОСОБА_3 потребує в подальшому «Лікувально-профілактичної допомоги», третинного рівня (високоспеціалізованої), що не можливо в умовах медичних частин пенітенціарної служби.

З урахуванням наведених обставин на підставі ст.201КПК України у клопотанні адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ставиться питання про зміну підозрюваному ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на один з більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_3 клопотання підтримали та просили задовольнити.

При цьому захисники звернули увагу на те, що на даний час стан здоров`я їх підзахисного погіршився і є досить тяжким, існує велика ймовірність кровотеч, що підтверджується як Випискою з медичної картки хворого від 25.07.2016р., так і Висновком експерта від 21.07.2016р., які не досліджувались при вирішенні питання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

При цьому захисники та підозрюваний просили застосувати запобіжний захід у вигляді застави в розмірі, визначеному КПК України, для тяжких злочинів.

Захисник ОСОБА_4 наголошував на тому, що застосування до його підзахисного з урахуванням його стану здоров`я запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечить можливості отримання ним належної медичної допомоги, оскільки в такому разі він буде зобов`язаний не залишати житло за адресою, визначеною судом, а електронний засіб контролю унеможливить проведення належного діагностування, поза як буде впливати на покази медичних приладів.

Підозрюваний наголосив на тому, що не дивлячись на сьогоднішні протипоказання лікарів на його участь у судовому засіданні за межами лікувального закладу, він з метою особистої присутності на підтвердження свого хворобливого стану та повідомлення суду про наміри добросовісно виконувати обов`язки підозрюваного, звернувся до лікуючого лікаря з заявою про те, що бажає бути доставленим до суду під власну відповідальність у випадку погіршення його самопочуття.

Прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо клопотання про зміну запобіжного заходу заперечили частково. Так, прокурори наголосили на тому, що дійсно станом на даний час підозрюваний перебуває на стаціонарному лікуванні, як відомо з наявних документів стан його здоров`я на сьогоднішній день тяжкий. З урахуванням такої виключної обставини, а також враховуючи те, що 26.07.2016р. підозрюваного ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з ч.3 ст.110-2КК України на ч.1 ст.14 ч.3 ст.110-2КК України, то йому можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Вислухавши осіб, які з`явились до розгляду клопотання, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст.176 КПК України запобіжними заходами є: 1)особисте зобов`язання; 2)особиста порука; 3)застава; 4)домашній арешт; 5)тримання під вартою.

За ч.5 цієї статті Кодексу запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114 1, 258 - 258 5, 260, 261 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч.1 ст. 201 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

При цьому за змістом ч.5 вказаної статті Кодексу клопотання про зміну запобіжного заходу має бути подане не раніше 30 днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу і у ньому мають бути зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Як вбачається з долучених до клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 документів 28.04.2016. ОСОБА_3 затримано в порядку ст.208 КПК України. Того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.110-2 КК України.

При цьому як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось і прокурорами ОСОБА_3 з`явився до приміщення СБУ за викликом добровільно, надав покази в якості свідка, після чого був затриманий та допитаний в якості підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.05.2016р. до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Відділі забезпечення досудового розслідування СБУ.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2016р. продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 до 21.08.2016 року включно.

При цьому з тексту ухвали слідчого судді вбачається, що при вирішенні питання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчим суддею було досліджено і Висновок судово-медичного експерта ОСОБА_11 від 08.06.2016р. щодо стану здоров`я ОСОБА_3 , у зв`язку з чим в порядку ст.206КПК України зобов`язано керівника установи попереднього ув`язнення, де тримається ОСОБА_3 , невідкладно організувати проведення судово-медичного обстеження підозрюваного з урахуванням висновку експерта.

На сьогоднішній день, як встановлено в судовому засіданні при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу, підозрюваний перебуває на стаціонарному лікуванні і стан його здоров`я є досить тяжким.

Як вбачається з висновку експерта Київського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_10 №2/16 від 21.07.2016р. характер наявної у ОСОБА_3 патології шлунково-кишкового тракту, зокрема, розвиток постгеморагічної анемії (яка супроводжувалась падінням рівня гемоглобіну до 59г/л) дозволяє стверджувати про те, що на сьогодняшній день прогноз перебігу вищевказаного захворювання (за відсутності спеціалізованого лікування), першочергово для життя, у ОСОБА_3 несприятливий, оскільки існує ризик розвитку ускладнень загрозливого характеру (шлунково-кишкова кровотеча) і потребує надання стаціонарної медичної допомоги у профільних спеціалізованих закладах, з наданням адекватної медикаментозної (при наявності показань хірургічного втручання) терапії, першочергово з метою зупинки кровотечі, корекції рівня показників «червоної крові» та стабілізації загального стану. Враховуючи існуючу класифікацію ОСОБА_3 потребує «Лікувально-профілактичної допомоги», третього рівня (високоспеціалізованої), що неможливо в умовах медичних частин пенітенціарної служби.

Згідно виписки з картки хворого Національного Інституту хірургії та трансплантології ім.О.О.Шалімова №4153 від 25.07.2016р. у хворого ОСОБА_3 , серед іншого діагностовано виразкову хворобу дванадцятипалої кишки ускладнену шлунково-кишковою кровотечею, токсичне ураження печінки, гіпертонічна хвороба ІІ ст.

Крім того, станом на 26.07.2016р. ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.

Таким чином з моменту винесення слідчим суддею ухвали про продовження строку тримання ОСОБА_3 під вартою (23.06.2016р.) по день звернення захисників до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу (25.07.2016р.) пройшло більше місяця, а обставини щодо подальшого перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні та тяжкості на даний час його захворювань, якими обґрунтовується клопотання, були відсутні на час прийняття попередньої ухвали, що дозволяє слідчому судді розглядати саме питання про зміну запобіжного заходу.
При цьому вирішуючи питання щодо можливості зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_3 , який на даний час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14 ч.3 ст.110-2КК України, слідчий суддя в даному випадку з урахуванням думки прокурорів, захисників, підозрюваного, стан здоров`я якого на даний час є досить тяжким, вважає за можливе поряд з положеннями ч.5 ст.176КПК України врахувати загальні положення щодо можливості застосування та зміни запобіжних заходів для осіб, які підозрюються у вчиненні тяжких злочинів та практику Європейського суду з прав людини.
Статтею 49 Конституції України визначено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.
Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» (заява №40107/02, пункт 55,59) зазначає, що стаття 3 Конвенції покладає на державу обов`язок дбати про фізичне благополуччя осіб, яких позбавлено свободи. Європейський суд з прав людини погодився з тим, що якість медичної допомоги в закладах охорони здоров`я пенітенціарних установ, можливо, не завжди такого ж рівня, як та, що надається в найкращих установах загального медичного обслуговування. Однак держава повинна забезпечити належну охорону здоров`я та благополуччя осіб, узятих під варту, зокрема, шляхом забезпечення їм необхідної медичної допомоги (рішення у справах "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 94, ECHR 2000-XI, і "Гуртадо проти Швейцарії" (Hurtado v. Switzerland) від 28 січня 1994 року, серія A, N 280-A). Лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар і призначив певне лікування, не може автоматично привести до висновку, що медична допомога була адекватною (рішення у справі "Гумматов проти Азербайджану" (Hummatov v. Azerbaijan), NN 9852/03 і 13413/04, п. 116, від 29 листопада 2007 року). Органи влади повинні також забезпечити всебічний облік даних про стан здоров`я ув`язненого та про лікування, яке він отримував під час тримання його під вартою (рішення у справі "Худобін проти Росії" (Chudobin v. Russia), N 59696/00, п. 83, ECHR 2006-XII (витяги)), а також, коли цього вимагає медичний стан, забезпечити регулярний і систематичний нагляд поряд із комплексною стратегією лікування, мета якої полягає не лише в реагуванні на симптоматичному рівні, а й у подоланні наявних в ув`язненого хвороб або недопущенні їх загострення (рішення у справі Гумматова, пп. 109, 114; рішення у справах "Сарбан проти Молдови" (Sarban v. Moldova), N 3456/05, п. 79, від 4 жовтня 2005 року, і "Попов проти Росії" (Popov v. Russia), N 26853/04, п. 211, від 13 липня 2006 року).
Під час вирішення питання про обрання, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахування стану здоров`я обвинуваченого має важливе значення забезпечення гарантування права особи на життя. Врахування стану здоров`я обвинуваченого у разі необхідності стаціонарного лікування у зв`язку з тяжким хронічним захворюванням може зумовити необхідність зміни запобіжного заходу, обраного у виді тримання під вартою. Однією з вагомих підстав для зміни такого запобіжного заходу є належне врахування стану здоров`я обвинуваченого та визначення можливості отримувати медичну допомогу в умовах медичних частин пенітенціарної служби.
Європейський суд з прав людини у справах «Барило проти України» та «Салахов та Іслямова проти України» констатував порушення статей 2, 3, 5 Конвенції в контексті матеріального аспекту з огляду на недодержання державою позитивного обов`язку щодо захисту здоров`я та життя заявників.
Враховуючи наведені доводи в їх сукупності та визначену Конституцією України найвищу соціальну цінність людини, її життя і здоров`я, а також враховуючи стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_3 слідчий суддя приходить до висновку, що подальше тримання під вартою підозрюваного в умовах Відділу забезпечення досудового розслідування СБУ не забезпечить надання йому належної медичної допомоги, а сама по собі наявність обґрунтованої підозри, пред`явленої ОСОБА_3 , та наявність певних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не виключаються, а також тяжкість можливого покарання за вчинення злочину, не можуть бути достатніми підставами для застосування до нього самого сурового запобіжного заходу у виді тримання під вартою до вирішення судом питання про його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного до нього необхідно застосувати запобіжний засіб у виді домашнього арешту з покладенням на ОСОБА_3 відповідних обов`язків та із застосуванням електронних засобів контролю.

Домашній арешт застосовується у тих випадках, коли застава є занадто м`яким запобіжним заходом, а тримання під вартою занадто суворим.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Слідчий суддя вважає, що для забезпечення підозрюваному отримувати належну медичну допомогу, здійснення діагностування та медичних процедур до нього може бути застосовано саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме з 22год вечора до 6год.ранку наступного дня, за місцем його реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Час протягом якого підозрюваний має право залишати житло забезпечить йому можливість свободи пересування та отримання кваліфікованого лікування. Перебування підозрюваного під домашнім арештом в певний період доби жодним чином не обмежує його права на отримання висококваліфікованої медичної допомоги у спеціалізованих медичних закладах. Якщо за медичними показниками буде необхідність подальшого стаціонарного лікування, то підозрюваний не позбавлений можливості повідомити про це слідчого належним чином з підтверджуючими документами і вирішити питання щодо подальшої госпіталізації з відповідного дозволу.

При цьому слідчий суддя вважає за можливе зобов`язати підозрюваного носити електронний засіб контролю, оскільки стороною захисту не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що електронний засіб контролю будь-яким чином впливає на показники медичних приладів при проведенні досліджень.

При цьому слідчий суддя звертає увагу на положення ч.4 ст.195КПК України, якою визначено, що не допускається застосування електронних засобів контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності у їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує.

Відповідно до ст.195КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження.

За ч.6 вказаної статті Кодексу відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

За наявності достатніх доказів, які будуть підтверджувати вплив електронного засобу контролю на медичні прилади, в тому числі при діагностиці та лікуванні підозрюваного, він не позбавлений можливості звернення до слідчого з питання щодо можливості зняття чи заміни засобу контролю на період діагностики чи лікування певними приладами.

З урахуванням наведеного клопотання захисників про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню шляхом зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт і покладенням на підозрюваного певних обов`язків.

Строк дії ухвали про застування домашнього арешту визначити в межах строку, зазначеного в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 23.06.2016р. про продовження строку тримання ОСОБА_3 під вартою, тобто до 21.08.2016р. включно.

На підставі викладеного, враховуючи практику Європейськогог суду з прав людини, керуючись ст. 201, 202, 205, 309, 532 КПК України, ст.5 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя
У Х В А Л И В :
Клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Змінити підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22год.00хв. одного дня до 06год. 00хв. наступного дня.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали слідчого судді до 21.08.2016. включно.

Підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

У зв`язку із застосуванням до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту негайно звільнити його з-під варти в залі суду та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва прокурором, підозрюваним, його захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя: