Справа № 2018/1-500/11
н/п 1-в/640/308/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016 Київський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Київського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_4 в особі представника- адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту на майно,-
Заявник звернувся до суду із заявою про скасування арешту на майно, а саме на кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , згідно договору купівлі-продажу від 07.05.2010року, накладений постановою слідчого в межах кримінального провадження №10100046 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.3 ст.190 ККУ.
В судовому засідання представник заявника заяву підтримав та просив задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення заяви та представника заявника суд приходить до наступного.
Так, на час розгляду даної заяви про скасування арешту з майна набрав чинності новий Кримінальний процесуальний кодекс України від 13 квітня 2012 року.
Відповідно до п.9 розділу ХІ «Перехідні Положення» нового КПК України, який набрав чинності з 20 листопада 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, а тому дана заява про скасування арешту з майна підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності цим КПК, тобто в порядку КПК України (1960 року).
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, під час досудового слідства по вищезазначеній кримінальній справі постановою слідчого від 03.08.2010 року з метою забезпечення цивільного позову, та у зв`язку з тим, що квартира за адресою АДРЕСА_2 є речовим доказом по справі було накладено арешт на зазначену квартиру т.2 (а.с.158).
Згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно власником зазначеної квартири є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 07.05.2010року.
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 12.11.2012 року ОСОБА_6 було визнано винною у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст.190 ККУ та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27.03.2014року вирок в частині призначеного покарання залишено без змін. Згідно повідомлення начальника Качанівської виправної колонії №54 ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання на підставі ст..2 ЗУ « Про амністію» 2014 року відповідно до ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.06.2014року.
В своїй постанові від 15.05.2013року по справі №6-26цс13 ВСУ дійшов висновку, що право власності особи, яка не є учасником кримінального судочинства, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а отже, законодавство про захист права власності поширюється на ці відносини.
Так, у відповідності зі статтею. 321 ЦК право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, вимоги особи, засновані на його право власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У свою чергу, заяви про правомірність арешту майна розглядаються в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.
Отже, оскільки заявник учасником кримінального провадження не був, а його вимоги ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, то зазначена заява повинна розглядатись за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5.
За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст.409, 411 КПК України (в редакції 1960 року), «Перехідними положеннями» кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року, суд,-
постановив:
В задоволенні заяви ОСОБА_4 в особі представника адвоката ОСОБА_7 відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Харківської області протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1