№ 1-кп/755/878/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2016 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт відносно:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2007 року народження, працюючого президентом благодійного фонду «Небесне сузір`я Айдар», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 129, ч. 1 ст. 408 КК України, -
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч.2 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Прокурори в судовому засіданні зазначили, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України, однак сторона обвинувачення, вважає, що дане кримінальне провадження не підсудне Дніпровському районному суду м. Києва, так як дане кримінальне провадження є частиною іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 входили до банди, яку організував ОСОБА_13 .. З незрозумілих стороні обвинувачення причин, дані кримінальні провадження не були об`єднанні в одне провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_13 та інших був повернутий прокурору. Стороною обвинувачення було подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва, у зв`язку з чим прокурори заявили клопотання про відкладення судового засідання до прийняття рішення у іншому кримінальному провадженні.
Захисники обвинуваченого ОСОБА_11 - ОСОБА_8 та ОСОБА_10 заперечував проти призначення обвинувальний акту до судового розгляду та заявили клопотання про повернення вище вказаного обвинувального акту прокурору, обґрунтовуючи, це тим, що сторона захисту вважає, що обвинувальний акт був складений з низкою неточностей та є загальним, тобто не містить конкретних деталей вчиненого ОСОБА_11 діяння. Зокрема, досудовим розслідуванням не доведено наявності в діях ОСОБА_11 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 129, ч. 1 ст. 408 КК України та в обвинувальному акті їх не зазначено.
В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність складу злочинів та наявність вини в діях ОСОБА_11 . За ст. 257 КК України відсутні докази наявності банди, всі обвинувачення сформульовані загальними фразами, без посилання на конкретні докази. Не містить обвинувальний акт даних про те, коли ОСОБА_11 увійшов у так звану банду, яку організував ОСОБА_13 . Також залишається незрозумілою роль ОСОБА_11 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 289, ч. З ст. 146, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 129, ч. 1 ст. 408 КК України.
В обвинувальному акті відсутні посилання на мотив вчинення злочинів, що є обставиною, яка підлягає обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 91 КПК України.
Чітко та конкретно не викладено формулювання обвинувачення ОСОБА_11 , що суперечить п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та належно викладених обставин злочину, порушає гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі, права на захист та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення. Натомість, при формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_11 , сторона обвинувачення вдалася лише до констатації певних фактів, без конкретизації діянь обвинуваченого по кожній із форм бандитизму, тобто зміст формулювання обвинувачення ОСОБА_11 за цією статтею не відповідає її правовій кваліфікації.
Так, ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що увійшов в озброєну банду, з метою нападів на підприємства, установи, організації та окремих осіб і вчинення інших злочинів, брав участь у вказаній банді та у вчинюваних нею розбійному нападі, незаконному заволодінні транспортним засобом, незаконному позбавленні волі та викраденні людини, завдав легких тілесних ушкоджень, погрожував вбивством та вчинив дезертирство, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 289, ч. З ст. 146, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 129, ч. 1 ст. 408 КК України.
Що стосується обвинувачення ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187 КК України, орган досудового розслідування, зазначивши певні факти, не конкретизував мотиву та мети ОСОБА_11 за даним епізодом, що свідчить про не виклад суб`єктивної сторони цього складу злочину та як наслідок неконкретність обвинувачення.
Таким чином, наведені вище обставини приводять до висновку, що викладення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_11 свідчить про невиконання органом досудового розслідування завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, порушення загальних засад кримінального провадження, зокрема, принципів верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя, а також порушення міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про необхідність роз`яснення кожному, кого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, що є гарантією права на справедливий розгляд. у
Одночасно, розслідування не доведено, а обвинувальному акті не висвітлено наявності в діях ОСОБА_11 складу кримінальних правопорушень передбачених ст. 257, ч. 4, ст. 187, ч. З ст. 289, ч. З ст.146, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 129, ч. 1 ст. 408 КК України.
В обвинувальному акті не міститься посилання на мотиви вчинення злочинів, що є обставиною, яка підлягає обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до вимог п. 1 ч. 1ст. 91 КПК України.
Окрім того, не містить виклад формулювання обвинувачення і даних про те, в якій формі ОСОБА_11 вчинив бандитизм, з яким умислом, не розкрито ознак участі та співучасті, існування чітко визначеної ієрархії та ролей які вказуються в ст. 257 КК України. Не зазначено в обвинувальному акті і відомостей про досягнення згоди між обвинуваченими, наявність планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності, про детальний розподіл ролей між членами банди, що є її обов`язковою ознакою.
У той же час, така правова кваліфікація діянь ОСОБА_11 не відповідає змісту формулювання обвинувачення. У самому обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_11 не отримував автоматичної вогнепальної зброї, а точніше слідство це не встановило. Натомість будь в органах досудового слідства інформація з приводу існування автоматичної вогнепальної зброї, її моделі у ОСОБА_11 це обов`язково повинно бути зазначена висвітлено. З суб`єктивної сторони розбій характеризується прямим умислом, при цьому, обов`язковими елементами суб`єктивної сторони є мета збагачення за рахунок заволодіння чужим майном і корисливий мотив.
Також в обвинувальному акті відсутні дані про розмір завданої шкоди, не конкретизовано, кому саме, ким і в якій сумі заподіяно матеріальну шкоду.
Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав клопотання своїх захисників та просив їх задовольнити.
Захисник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 підтримав клопотання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , заперечуючи проти призначення обвинувального акту до судового розгляду та заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_12 , обґрунтовуючи це тим, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Так, дії ОСОБА_12 кваліфіковано за ч. 3 ст. 146, ч.2 ст. 125 КК України, однак,як вбачається з ухвали Печерського районного суду м. Києва, відповідно до постанови прокурора від 10.11.2014 року той самий епізод, кваліфікований за ч. 3 ст. 146 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_12 виділений в окреме провадження та направлено до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду з обвинувальним актом.
На підтвердження чого захисник надав копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.11.2015 року а також копію повідомлення про підозру від 23.11.2015 року.
На підставі вище вказаних обставин захисник ОСОБА_9 просив закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 146 КК України у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності у іншому кримінальному провадженні.
Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав клопотання свого захисника.
Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши обвинувальний акт з доданими до нього документами, суд приходить до наступного:
відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.
Відповідно до ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Згідно вимог ст.ст. 277, 291 КПК України обвинувачення має бути логічним та конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення, і в ході співставлення яких з ознаками кваліфікації слідчому належить керуватися кримінальним законом, який характеризує об`єктивну сторону конкретного кримінального правопорушення.
В Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини чітко зазначає про важливість дотримання презумпції невинуватості вказує на помітки правоохоронних органів при тлумаченні цього поняття, зазначаючи наступне: «...Суд нагадує, що положення §2 статті б Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland'). Разом з тим, ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (AllenetdeRibemont, §41; Daktarasv.Lithuania, §§41-43; Butkeviciusv. Lithuania, §49).
Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (Bohmerv. Germany, §§54, 56; Nestakv. Slovakia, §§88-89)....»
Крім того аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином: «...Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції (995_004 ), є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі "Альне де Рібемон проти Франції" (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія А, N 308).
Рішення Європейського суду з прав людини вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі стосовно якої порушено кримінальне провадження, зокрема, в п. 51 рішення від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначено, що поняття обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється карного і попереджувального характеру.
Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості з боку правоохоронних органів не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п.2 ст.6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України.
Відповідно, до п.п. 3,7 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відсутні відомості про кожного потерпілого та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Також, натомість, у формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187 КК України, орган досудового розслідування, зазначивши певні факти, не конкретизував мотиву та мети ОСОБА_11 за даним епізодом, що свідчить про не виклад суб`єктивної сторони цього складу кримінального правопорушення та як наслідок неконкретність обвинувачення.
Також, зазначаючи в правовій кваліфікації про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України організованою групою, орган досудового розслідування не вказав у формулюванні обвинувачення відомостей щодо часу, місця, інших обставин попередньої зорганізованості осіб у стійке об`єднання для вчинення цього та інших злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи. При цьому, у формулюванні обвинувачення констатовано факт про вчинення згаданого кримінального правопорушення в складі банди, що знайшло відображення і в правовій кваліфікації стосовно вчинення розбою особою, яка раніше вчинила бандитизм. Наведене приводить до висновку про суперечливість викладу формулювання обвинувачення та правової кваліфікації за даним кримінальним правопорушенням та як наслідок про неконкретність обвинувачення.
Таким чином, наведені вище обставини приводять до висновку, що викладення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_18 та ОСОБА_12 в такий спосіб, на переконання суду, свідчить про невиконання органом досудового розслідування завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, порушення загальних засад кримінального провадження, зокрема, принципів верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя й інших, а також порушення міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про необхідність роз`яснення кожному, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, що є гарантією права на справедливий розгляд.
Окрім того, виклад в такий спосіб формулювання обвинувачення в обвинувальному акті дає суду підстави вважати, що органом досудового розслідування не виконано вимог ст. 291 КПК України при складанні такого процесуального документа, а також про ігнорування вимог ст. 91 КПК України щодо обов`язкового доказування у кримінальному провадженні події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та іншого.
Викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегідь незрозумілим, що є прямим порушенням права на захист обвинувачених, оскільки останні у будь-якому разі повинні бути чітко обізнаними про характер висунутого щодо них обвинувачення та обрати власну правову позицію захисту.
Необхідно зауважити, що за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому виявлені недоліки обвинувального акта перешкоджають подальшому судовому розгляду та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
При цьому, суд враховує і те, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Виявлені судом вищезазначені порушення кримінального процесуального кодексу перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення і певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте порядку, встановленого КПК України.
У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченими у ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підлягає поверненню прокурору в зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 110, 42, 49, 91, 291, 314, 337, 338 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, -

У Х В А Л И Л А:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002636 відносно ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 129, ч. 1 ст. 408 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 125 КК України, - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя:

Суддя

Суддя