Справа № 360/856/16-к
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

30 травня 2016 року Бородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт.Бородянка Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098 від 23 лютого 2016 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Усінськ Республіка Комі Російської Федерації, громадянина України, з повною вищою освітою, який проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , працював на посаді старшого слідчого Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області, на даний час непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України,

встановив:
16 травня 2016 року до Бородянського районного суду Київської області з прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.

Відповідно до обвинувального акта інкриміноване ОСОБА_4 діяння було вчинено за таких обставин.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Київській області № 1 о/с від 07 листопада 2015 року ОСОБА_4 призначено на посаду старшого слідчого Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, має спеціальне звання - майор поліції.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" ОСОБА_4 , займаючи посаду старшого слідчого Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, є працівником правоохоронного органу.

Статтею 17 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування визначає слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначає старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих. Відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Частиною третьою статті 110 КПК України встановлено, що рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Частиною 2 статті 40 КПК України визначено, що слідчий, зокрема, уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу та здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 січня 2016 року на автодорозі "Київ-Ковель" в с. Микуличі Бородянського району Київської області з вини водія автомобіля "DAEWOO Lanos", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, а його донька ОСОБА_7 , 2013 року народження, від отриманих тілесних ушкоджень померла. Також, в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди зазнали ушкоджень транспортні засоби "Volkswagen Т5", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 та "Volkswagen LT 46", державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

У зв`язку з цим, 20 січня 2016 року слідчими Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області відомості щодо зазначеної дорожньо-транспортної пригоди внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047.

У ході огляду місця події працівниками слідчо-оперативної групи було вилучено з місця дорожньо-транспортної пригоди всі вищезазначені транспортні засоби та поміщено їх на штрафний майданчик, який знаходиться в смт. Гостомель Київської області.

Керівництвом СВ Бородянського відділення поліції Ірпінського ВП ГУНП в Київській області у Єдиному реєстрі досудових розслідувань визначено групу слідчих у складі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які здійснюватимуть досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000047.

У подальшому, 16 лютого 2016 року, приблизно о 09-й годині, слідчий СВ Бородянського відділення поліції ОСОБА_11 попросив ОСОБА_4 поїхати на штрафний майданчик, де у кримінальному провадженні №0000047, у якому він здійснював досудове розслідування, необхідно провести автотехнічну експертизу. На вказану пропозицію ОСОБА_4 погодився та поїхав до смт. Гостомель. В ході розмови з експертом та водіями зазначених транспортних засобів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_4 дізнався, що перед проведенням авто-технічної експертизи необхідно ще провести трасологічну експертизу. Крім того, в ході даної розмови, один з водіїв, хто саме досудовим розслідуванням не встановлено, запитав у ОСОБА_4 , коли він зможе забрати автомобіль зі штрафмайданчика.

У цей час, у ОСОБА_4 , який, усвідомлюючи, що керівником органу досудового розслідування його не визначено як слідчого у кримінальному провадженні №0000047 та розуміючи, що у нього відсутні будь-які процесуальні повноваження щодо прийняття рішень у ньому, виник злочинний умисел направлений на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за обіцянку здійснити вплив на слідчого, який проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні, за повернення автомобілів власникам та уповноважений приймати таке рішення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вплив на слідчого, який проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні, за повернення автомобілів власникам та уповноважений приймати таке рішення, 20 лютого 2016 року ОСОБА_4 при зустрічі з водієм автомобіля марки "Volkswagen Т5", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , повідомив останньому щодо необхідності передачі йому 1000 гривень за повернення вилученого транспортного засобу "Volkswagen Т5", державний номерний знак НОМЕР_4 , повідомивши при цьому, що в іншому випадку отримати його можливо буде лише після розгляду справи в суді.
Крім того, під час цієї зустрічі ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_8 , що за аналогічною схемою зможе повернути транспортний засіб і водієві автомобіля "Volkswagen LT 46".

У подальшому, 04 березня 2016 року ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_12 , який є власником автомобіля марки "Volkswagen Т5", та запропонував зустрітись. При зустрічі ОСОБА_4 підтвердив необхідність передачі йому грошових коштів у сумі 2000 гривень з розрахунку по 1000 гривень за кожен з автомобілів ("Volkswagen LT 46" та "Volkswagen Т5").

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 11 березня 2016 року, приблизно о 13-й год. 50 хв., перебуваючи поблизу адміністративного приміщення Бородянського відділення поліції, яке знаходиться за адресою: Київська область, смт.Бородянка, вул. Центральна, 335 отримав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 2000 гривень з розрахунку по 1000 гривень з метою впливу на слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000047 за повернення автомобілів "Volkswagen LT 46" та "Volkswagen Т5", після чого був затриманий в порядку ст. 208 КПК України працівниками прокуратури Київської області.

Таким чином, усіма своїми умисними діями, які виразилися у одержанні неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.369-2 КК України.

До суду разом з обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості, укладена 29 квітня 2016 року між прокурором другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Київської області ОСОБА_13 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, і обвинуваченим ОСОБА_4 .

Відповідно до умов цієї угоди ОСОБА_4 беззастережно та повністю визнає свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України та щиро кається.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 за ч.2 ст.369-2 КК України покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 гривень.

В угоді також зазначені передбачені ст.473 КПК України наслідки укладення та затвердження угоди і передбачені ст.476 КПК України наслідки невиконання угоди.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила затвердити цю угоду на зазначених в ній умовах.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що повністю визнає свою винуватість в інкримінованому йому діянні, вказав, що він цілком розуміє свої права і обов`язки, зміст угоди, наслідки укладення і затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, також просив затвердити цю угоду і погодився на призначення йому узгодженого покарання у виді штрафу в розмірі 25 500 гривень.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 також просив затвердити дану угоду на зазначених в ній умовах.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що в затвердженні угоди необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1)умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2)умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3)умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4)існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5)очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6)відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжується у загальному порядку.

Як убачається із змісту обвинувального акта, дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.369-2 КК України з тих підстав, що обвинувачений, одержуючи неправомірну вигоду, не був визначений слідчим у кримінальному провадженні по факту дорожньо-транспортної пригоди і не мав будь-яких процесуальних повноважень щодо прийняття рішень у цьому провадженні, а лише обіцяв здійснити вплив на слідчого, який проводив досудове розслідування.

Водночас, в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 , визнаючи свою винуватість, зазначив, що саме він, як слідчий, вносив до ЄРДР відомості про дорожньо-транспортну пригоду за участі водія ОСОБА_6 і саме він виносив постанови про проведення автотехнічних експертиз у цьому кримінальному провадженні. Крім того ОСОБА_4 визнав, що про необхідність одержання коштів від двох водіїв за повернення їм автомобілів він домовлявся з іншим слідчим ОСОБА_11 .

Такі свідчення ОСОБА_4 , зокрема, щодо прийняття ним, як слідчим, процесуальних рішень у кримінальному провадженні дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 під час вчинення інкримінованих йому дій мав повноваження слідчого у кримінальному провадженні по факту дорожньо-транспортної пригоди за участі водія ОСОБА_6 .

Зазначені обставини не могли не бути відомі слідчим і прокурорам під час проведення досудового розслідування відносно ОСОБА_4 , проте в обвинувальному акті і в угоді про визнання винуватості вони не знайшли свого відображення, що, на думку суду, вплинуло на визначення правової кваліфікації дій ОСОБА_4 .

Крім того, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті і формулювання підозри в угоді про визнання винуватості мають істотні розбіжності.

Також, в обвинувальному акті і в угоді про визнання винуватості неправильно вказано місце народження обвинуваченого ОСОБА_4 .

Крім того, як зазначено в обвинувальному акті і в угоді про визнання винуватості, досудовим розслідуванням встановлено, що 19 січня 2016 року на автодорозі "Київ-Ковель" в с.Микуличі Бородянського району Київської області з вини водія автомобіля "DAEWOO Lanos", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, а його донька ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень померла. Проте, ні в обвинувальному акті, ні в угоді про визнання винуватості не зазначається, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, встановлена вироком суду, який набрав законної сили.

У разі затвердження угоди про визнання винуватості шляхом ухвалення вироку з викладенням зазначеного формулювання обвинувачення, буде створена преюдиція щодо встановлення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, що суперечить передбаченим статтею 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За таких обставин, враховуючи, що умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, порушують права, свободи та інтереси інших осіб, а обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, в затвердженні угоди про визнання винуватості необхідно відмовити і кримінальне провадження повернути прокурору Київської області для продовження досудового розслідування в загальному порядку.

Керуючись ст.314, 372, 474 КПК України, суд

ухвалив:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 29 квітня 2016 року між прокурором другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Київської області ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098 від 23 лютого 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, повернути прокурору Київської області для продовження досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.
Головуючий-суддяОСОБА_14