Справа № 182/1178/16-к
Провадження № 1-кп/0182/294/2016
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.12.2015 р. за № 0004447 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл., громадянина України, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , з освітою 8 кл., учня 9-го класу КЗ «НЗОШ № 14», інваліда дитинства, не одруженого, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3
законного представника неповнолітнього ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
представника служби у справах дітей
міськради ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
представника СЮП ВП ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , -
в с т а н о в и в :
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 21.12.2015 року приблизно о 16.00 год., знаходячись біля фонтану, розташованому навпроти будівлі міськвиконкому по вул.. Електрометалургів, 3 в м. Нікополь Дніпропетровської обл., побачивши малолітнього ОСОБА_5 , у нього виник умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 підійшов до малолітнього ОСОБА_5 , у якого під приводом зателефонувати попросив мобільний телефон «Самсунг Гелексі GT-S 5560», який належав його матері ОСОБА_6 .
Після чого ОСОБА_3 з метою зникнення з місця злочину, сів на свій велосипед та поїхав у бік будинків АДРЕСА_2 . Малолітній ОСОБА_5 , здогадавшись про злочинний намір ОСОБА_3 , кричав йому вслід, просив повернути телефон, але ОСОБА_3 , не реагуючи на прохання потерпілого, з мобільним телефоном зник з місця вчинення злочину.
Таким чином, ОСОБА_3 відкрито умисно з корисливих мотивів заволодів мобільним телефоном «Самсунг Гелексі GT-S 5560», вартістю 1100 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 20 грн., на рахунку грошових коштів не було, які належать потерпілій ОСОБА_6 , чим спричинив їй матеріальний збиток на загальну суму 1120 грн.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і показав суду, що у грудні 2015 р. він зі своїм знайомим ОСОБА_13 приблизно о 16 год. каталися на велосипеді біля фонтану поруч з будівлею міськвиконкому. Він побачив ОСОБА_5 , якого раніше знав, т.я. вони разом ходили на тренування. Разом з ОСОБА_13 вони підійшли до ОСОБА_5 . Він попросив дати телефон, щоб подзвонити матері. ОСОБА_5 погодився і дав телефон. Він, роблячи вигляд, що дзвонить, спочатку відійшов у бік, потім сів на велосипед і поїхав. ОСОБА_13 і потерпілий залишились, що вони робили, він не бачив. Він на велосипеді поїхав у напрямку школи № 15. Побачив, що ОСОБА_5 біг за ним, кричав, вимагав повернути телефон. На території школи були хлопці, яких ОСОБА_5 попросив затримати його. Хлопці його затримали, говорили повернути телефон. Він спочатку говорив, що телефон його, але потім, оскільки ОСОБА_5 сказав, що телефон заблокований і треба ввести код, віддав телефон. У вчиненому він розкаюється. Розуміє, що поступив неправильно. На даний час він змінив свою поведінку і зобов`язується ходити до школи, слухатися матір і більше ніколи не вчиняти злочини.
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 його мати ОСОБА_7 показала, що вона проживає із сином, одним старшим і ще двома молодшими дітьми. Вона є одинокою матір`ю, батько ОСОБА_3 проживає окремо і він не спілкується із сином, не надає йому матеріальної допомоги. Вона відбувала покарання у місцях позбавлення волі, у той час сина виховувала її сестра. Коли вона повернулася, то не змогла знайти спільну мову із сином. Він її не слухає, допомагає не завжди. У нього з`явилися друзі з поганою поведінкою і він почав прогулювати школу, тікати з дому. Вона його шукала разом із старшим сином, який допомагає їй у вихованні. Після того, як до ОСОБА_14 застосували заходи виховного характеру, його поведінка покращилась, на даний час він сидить вдома, нікуди не ходить, навіть у школу, але вона зобов`язується, що син буде ходити до школи. На даний час у неї із сином нормальні відносини, вона вважає, що він зробив належні висновки і вона здатна здійснювати контроль за його поведінкою. Просить надати йому ще шанс виправити поведінку.
Крім показань обвинуваченого, його винуватість підтверджується показаннями потерпілих, свідків, матеріалами кримінального провадження.
Потерпілий ОСОБА_5 показав, що він раніше знав ОСОБА_3 , у них були товариські відносини, т.я. вони разом ходили на тренування. У грудні 2015 р. біля міськвиконкому він побачив ОСОБА_3 , який був ще з одним хлопцем. ОСОБА_3 підійшов до нього, вони поспілкувалися, потім ОСОБА_3 попросив дати телефон, щоб подзвонити матері. Він, не підозрюючи нічого поганого, телефон дав. ОСОБА_3 , зробив вигляд, що дзвонить, потім поклав телефон у карман, сів на велосипед і поїхав. Він відразу хотів побігти за ОСОБА_3 , але другий хлопчик його притримав, хотів вдарити. Але він вирвався і побіг за ОСОБА_3 . Хлопчик побіг з ним. Біля школи він побачив своїх друзів і крикнув їм, щоб вони затримали ОСОБА_3 . Хлопці спіймали ОСОБА_3 , ОСОБА_3 спочатку говорив, що телефон належить йому, але він сказав, що у телефоні встановлений код, назвав його, хлопці це перевірили і забрали у ОСОБА_3 телефон. Потім вони покликали охоронця, пізніше приїхали працівники міліції.
Потерпіла ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_5 її син. У грудні 2015 р. син пішов відносити завдання, його довго не було, вона передзвонили синові на телефон. Їй відповів працівник міліції, повідомив, що телефон у сина забрали і попросив приїхати у міліцію, що вона і зробила. В міліції вони написали заяву. Оскільки телефон їм повернули, вона претензій немає.
Малолітній свідок ОСОБА_13 , який був допитаний у присутності законного представника і педагога, пояснив, що, коли вони з ОСОБА_3 взимку каталися на велосипеді в районі міськвиконкому, ОСОБА_3 побачив свого знайомого хлопця і запропонував забрати телефон. Вони підійшли до цього хлопця і ОСОБА_3 попросив телефон, щоб подзвонити. Хлопець телефон дав, ОСОБА_3 сів на велосипед і поїхав. Вони з хлопцем побігли за ОСОБА_3 . Хлопець кричав, просив ОСОБА_3 повернути телефон, але той не реагував. Потім на території школи ОСОБА_3 затримали інші хлопці.
Свідок ОСОБА_15 показала, що вона працює директором КЗ «НЗОШ « 14!, де з 1-го класу навчається ОСОБА_3 . Може охарактеризувати його з негативної сторону, як безвідповідальну, недисципліновану дитину. Спочатку ОСОБА_3 майже регулярно відвідував школу, мати контролювала його поведінку, але з 9-го класу, коли він почав вчиняти правопорушення, він почав прогулювати уроки, останній місяць взагалі не відвідував школу. Мати намагається, але не в змозі повністю контролювати його поведінку. Але вважає, що він зможе узяти на себе відповідальність і продовжити відвідувати школу, отримати свідоцтво про базову середню освіту..
Також винуватість обвинуваченого підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0004447:
-протоколом огляду від 29.12.2015 р. телефону «Самсунг Гелексі GT-S 5560», який добровільно надала ОСОБА_6 і пояснила, що саме цей телефон забрали у її малолітнього сина ОСОБА_5 з фото таблицею (а.п. 25-27);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.12.2015 р., відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 упізнав з 4-ох фотознімків хлопця, який зображений на фото № 3, що заволодів телефоном. На фото № 3 зображений ОСОБА_3 (а.п. 30-31).
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.
Дії обвинуваченого мають вірну правову кваліфікацію за ч.1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ст.. 69-1 КК України, яка передбачає, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, а також ст.. 103 КК України, відповідно до якої при призначенні покарання неповнолітньому суд також враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_9 пояснив, що раніше ОСОБА_3 на обліку у службі не перебував, сім`я ОСОБА_16 у коло зору не потрапляла. У зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння було проведено обстеження житлово-побутових умов неповнолітнього. Встановлено, що всі умови для проживання та навчання дитини є. За місцем навчання він характеризується незадовільно, але вважає, що мати може здійснювати контроль за поведінкою неповнолітнього і він не потребує направлення до місць позбавлення волі.
Представник сектору ювенальної превенції Нікопольського ВП ГУ НП ОСОБА_11 також показала, що ОСОБА_3 раніше у них на обліку не перебував, але потрапив у поле зору, коли вчинив злочин. Після того вони бувають у них з матір`ю регулярно. Вважає, що на даний час його поведінка значно покращилася. Також вважає, що він не потребує направлення до місць позбавлення волі.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимим не був, але до якого були застосовані примусові заходи виховного характеру.
Також судом враховується, що ОСОБА_3 виховувався у неповній родині, без батька, деякий час перебував під опікою у зв`язку із засудженням матері, на даний час проживає з матір`ю, яка має ще 2-х малолітніх дітей, його вік, стан здоров`я, оскільки він є інвалідом дитинства, умови життя та виховання, що він навчається, хоча за місцем навчання характеризується негативно, що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними,; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці, відсутність матеріальної шкоди, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки інші види покарання, зазначені у санкції ч.1 ст.. 186 КК України, у вигляді штрафу до нього застосовані бути не можуть, т.я. він не працює і не має самостійного заробітку, а інші покарання у вигляді виправних. громадських робіт, арешту не можуть бути призначені за його віком.
Разом з тим, оскільки відповідно до ст.. 17.1 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні неповнолітніх (Пекінських правил), прийнятих резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї від 29.11.1985 р. неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки він не визнаний винним у відношенні до тяжкого діяння з застосуванням насильства проти іншої особи або у неодноразовому вчиненні інших тяжких правопорушень, а також при відсутності іншої відповідної міри впливу, ст.. 19 Правил, що поміщення неповнолітніх в будь-яку виправну установу завжди повинно буди крайньою мірою.
Враховуючи всі зазначені обставини, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 104, 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України.
Цивільні позови по справі не заявлені.
Речові докази мобільний телефон «Самсунг Гелексі GT-S 5560», який знаходиться у потерпілої ОСОБА_6 залишити їй.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374, 484, 485, 487 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.1 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 104, 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі п 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Міра запобіжного заходу не обиралася. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Речові докази мобільний телефон «Самсунг Гелексі GT-S 5560», який знаходиться у потерпілої ОСОБА_6 залишити їй.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1