Справа № 571/96/15-к
У Х В А Л А
16 березня 2016 року м. Кузнецовськ
Колегія суддів Кузнецовського міського суду Рівненської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України,
в с т а н о в и л а:
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці у зв`язку з тим, що 23 березня 2016 року закінчується строк тримання обвинуваченого під вартою, а ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати.
Захисник обвинуваченого та обвинувачений заявили клопотання про зміну обраного запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт. На обгрунтування клопотань вказують на те, що обвинувачений під час перебування під домашнім арештом не буде проживати разом з представником малолітнього потерпілого ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оскільки згоду на проживання обвинуваченого під час перебування під домашнім арештом надала його дочка ОСОБА_11 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ). Крім того, обвинувачений не має наміру ухилятись від явки до суду.
Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дослідивши матеріали провадження та керуючись законом, колегія суддів прийшла до висновку про обгрунтованість клопотання прокурора.
Ухвалою слідчого судді від 15.12.2014 обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зокрема, зважаючи на наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню ( в тому числі шляхом незаконного впливу на потерпілу сторону, свідків) та перебуваючи на волі матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування. Під час судового провадження строк тримання під вартою неодноразово продовжувався через існування, зокрема, вказаних ризиків. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2016 року обвинуваченому залишено попередній запобіжний захід тримання під вартою.
При задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та відхиленні клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу враховано: тяжкість і особливу суспільну небезпеку злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, пенсії не отримує (тобто не має засобів для існування). Про забезпечення обвинуваченого засобами до існування під час перебування під домашнім арештом захистом достатніх доказів не надано.
Вирішуючи питання про достатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора та визнаним доведеними, зокрема, домашнього арешту, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , в одному домоволодінні разом з малолітнім потерпілим ОСОБА_12 та його законним представником матір`ю ОСОБА_8 , а також свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а тому застосування до нього запобіжного заходу у вигляді заборони залишати це житло не зможе запобігти ризику незаконного впливу на сторону потерпілого та свідків.
ОСОБА_11 подала суду заяву, у якій висловлює свою згоду на перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у її домоволодінні по АДРЕСА_2 та повідомляє про свою готовність забезпечити ОСОБА_7 усіма необхідними засобами для існування у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати її житло.
Проте не подано доказів належності домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_11 , даних про інших співвласників та користувачів цього житла, що позбавляє можливості з`ясувати їх думку з питання застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати вищезазначене житло.
Також враховано, що обвинувачений раніше перебував під слідством і був засуджений у 2013 році за ч.1 ст.263 КК України. І хоча ухвалою суду від 06.11.2014 року обвинувачений звільнений від відбування покарання за закінченням іспитового строку, проте вказана обставина, разом із відсутністю достатніх даних про власника (володільця) будинку АДРЕСА_2 , де обвинувачений має намір перебувати під домашнім арештом, дає підстави для висновку про нявність ризиків того, що обвинувачений, перебуваючи на волі та занаходячись безпосередньо в селі Вежиця, може перешкоджати кримінальному провадженню (в тому числі шляхом незаконного впливу на потерпілу сторону і свідків, які не були допитані в судовому засіданні) та матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування.
У відповідності до ст.9 Конституції України Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ратифікована Законом №475/97-ВР від 17.07.97) є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Таким чином, з метою запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_9 переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілу сторону і свідків обвинувачення, враховуючи особливу складність справи та значну кількість свідків, про допит яких заявлено сторонами, слід продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.
На підставі наведеного та керуючись ст.331, гл. 18 розділу ІІ КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Продовжити дію обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.
Строк дії запобіжного заходу встановити - до 15 травня 2016 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3