ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 р. Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване у єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000849 від 11.11.2015, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого представником ФОП « ОСОБА_5 », маючого на утриманні батька пенсіонера інваліда ОСОБА_6 , не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2015 року, приблизно о 12.00 годині, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «Мазда-626», р/н НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Фонтанська дорога у напрямок вул. Армійська у Приморському районі м. Одеса, біля будинку № 4«а», наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який обозначений дорожніми знаками 5.35.1. та дорожньою горизонтальною розміткою 1.14.1., будучи неуважним, при знаходженні пішохода на пішохідному переході, проявляючи злочинну самовпевненість, не забезпечив контроль над дорожньою обстановкою, будучи засліпленим, заздалегідь не вибрав безпечний швидкісний режим руху, продовжив рух, та передньою частиною свого автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину в зоні пішохідного переходу зправа наліво відносно руху автомобіля.

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелома правого наколінника, які не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цією ознакою, відповідно до п. п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_4 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3. «б», 12.1., 12.2., 18.1. Правил дорожнього руху України(введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія:
п.1.5.«Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків» ;

п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п.12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

п.18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 7297 від 26.01.2016 обставин наїзду автомобіля на пішохода встановлено, що при належній реалізації вимог пунктів 12.1., 12.2., 18.1. та 18.4 ПДР України, водій автомобіля мав технічну можливість уникнути даної події, та фактичні дії водія перебувають у причинному зв`язку з подією.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою провину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 , правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпіла ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що претензій до ОСОБА_4 не має, так як він збитки відшкодував в повному обсязі, та цивільний позов заявляти не бажає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує:

- за ч.1 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а саме відомості які характеризують його особу: за місцем проживання та праці обвинувачений характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий, таобставини, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завдоного збитку потерпілій, наявність на утриманні батька пенсіонера інваліда, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені, та вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Одночасно, з вищенаведених міркувань, суд приходить до висновку про недоцільність застосовування до обвинуваченого додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов заявлений прокуратурою Одеської області в інтересах держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня №11» у сумі 2152 гривні 96 копійок, за стаціонарне лікування потерпілого, задовольнити, стягнувши з ОСОБА_4 на користь держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня №11», 2152 гривні 96 копійок, у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

У відповідності до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1107 гривень 00 копійок підлягають стягненню із ОСОБА_4 на користь держави.
Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 122, ч. 3 ст. 349, 368, 373-377 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Цивільний позов заявлений прокуратурою Одеської області в інтересах держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня №11», про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого у сумі 2152 гривні 96 копійок, задовольнити, стягнувши з ОСОБА_4 на користь держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня №11», 2152 гривні 96 копійок.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 1107 гривень 00 копійок, за проведення автотехнічних експертиз.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: