АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/778/16 Справа № 702/373/15-к Категорія: за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастирище Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, з неповною середньою освітою, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого в будинку АДРЕСА_1 та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.345 та ч.2 ст.342 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст.345 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі;

- за ч.2 ст.342 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового складання покарань та призначено до відбування покарання у виді 3 (трьох) років 6( шести) місяців обмеження волі.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за, те, що 14 січня 2015 року о 15 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території ставу військової частини НОМЕР_1 , що розташований по АДРЕСА_2 , діючи умисно, вчинив опір у формі активної фізичної протидії законним вимогам працівника міліції та адміністративному затриманню за вчинені хуліганські дії-дільничному інспектору Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_8 під час виконання ним службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, у відповідності до ст.ст.2,10,11,13 Закону України «Про міліцію», який відповідно до Журналу добових нарядів Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області з 08 год. 30 хв. 14.01.2015 року до 08. год. 30 хв. 15.01.2015 перебував в складі основної слідчо-оперативної групи Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, що виразився в хватанні та смиканні за формений одяг, штовханні працівника міліції, зриванні та відкиданні на сторону головного убору, чим вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.342 КК України - опір працівникові правоохоронного органу під час виконання покладених на нього службових обов`язків щодо охорони громадського порядку.

Він, же 14 січня 2015 року, о 15 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території ставу військової частини НОМЕР_1 , що розташований по АДРЕСА_2 , діючи умисно, під час його адміністративного затримання за вчинені хуліганські дії, умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу-дільничному інспектору Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_8 , який відповідно до Журналу добових нарядів Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області з 08 год. 30 хв. 14.01.2015 року до 08. год. 30 хв. 15.01.2015 перебував в складі основної слідчо-оперативної групи Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, одягнутому у форменний одяг, ряд ударів кулаками в область обличчя, рук, тулубу та ніг, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: поверхневої рани слизової правої щоки, синців правої кисті, грудної клітки справа та лівого сгегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, чим вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та призначити кримінальне провадження до нового судового розгляду в суді першої інстанції іншого району Черкаської області, мотивуючи свої вимоги тим, що безпідставно внесено відомості в ЄРДР про вчинений злочин, не встановлено, яким чином ОСОБА_8 отримав статус потерпілого, судом при винесенні вироку зроблено посилання на покази свідків та зібрані докази у справі, проте, оцінка наданих стороною обвинувачення доказів, проведена не повно та не всебічно, а з ознаками упередженості, між доказами не усунені протиріччя. Суд незаконно послався на дані протоколу серії ЧК №14 002031 від 14.01.2015 року про адімінстративне затримання за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, оскільки таке затримання відбувалося в рамках справи про вчинення адміністративного правопорушення, провадження по якому постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.03.2015 року закрито в зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст..185 КУпАП. Судом зроблено посилання на дані постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07.04.2015 року як на доказ наявності вини, проте суд не вказав що провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 закрито за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу правопорушення. В зв`язку з чим суд не міг посилатися як на доказ на дані постанови від 07.04.2015 року. Звертає увагу, що судом не надана юридична оцінка факту отримання ним тілесних ушкоджень, як наслідок побиття працівниками міліції, в тому числі і потерпілим ОСОБА_8 . Крім того, суд не визначив, які саме функції виконував потерпілий ОСОБА_8 на території ставу біля військової частини, і які дії було розцінено як опір працівнику міліції, під час виконання ним функціональних обов`язків. Суд незаконно зробив посилання на дані постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.04.2015 року, згідно якої ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..173 КУпАП, проте судом не було враховано, що правопорушення мало місце 14.01.2015 року, а тому з моменту вчинення правопорушення до моменту прийняття постанови пройшли строки давності, і внаслідок чого у сторони обвинувачення не має правових підстав стверджувати про наявність зі сторони апелянта будь-яких протиправних дій відносно будь-кого станом на 14.01.2015 року. Вважає, що всі його дії, які суд розцінив як опір працівнику міліції, були необхідною обороною, межі якої він не перевищив. Крім того, апелянт вказує на необґрунтованість висновку суду з приводу тілесних ушкоджень потерпілого, наявності сумнівів щодо висновків судово-медичної експертизи та протиріч між показами свідків щодо нанесених потерпілому тілесних ушкоджень. До того ж апелянт зазначає, що суд у вироку безпідставно зазначив про наявність кваліфікуючої ознаки, а саме, що він під час вчинення злочину перебування в стані алкогольного сп`яніння, що не відповідає дійсності, оскільки освідування з приводу стану алкогольного сп`яніння лікарем не проводилось.

Прокурор просить вирок скасувати через невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є несправедливим через мякість. Ухвалити нови й вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.342 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч.2 ст.345 КК України у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що суд не врахував суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_7 злочинів та те, що він вчинив злочини проти авторитету органу державної влади, наносив тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу дільничому інспектору міліції, при цьому перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, прокурор звертає увагу, що обвинувачений свою вину у вчинених злочинах не визнав, не сприяв встановленню істини у справі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні з наведених підстав, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечувала, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляцію та заперечував проти задоволення апеляції прокурора, думку потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав апеляцію прокурора, а апеляцію обвинуваченого просив залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а апеляція обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, його вина у інкримінованих йому злочинах підтверджується зібраними доказами, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку дана правильна юридична оцінка, а саме:

- показаннями потерпілого ДІМ Монастирищенськогшо РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_8 , який показав суду, що він працював ДІМ Монастирищеського РВ УМВС України в Черкаській області. 14.01.2015 року в 08 годин він заступив на чергування в РВ в складі слідчо-оперативної групи від дільничних інспекторів. З приводу обставин події повідомив, що приїхав на місце пригоди після отримання ним повідомлення від ОСОБА_12 про те, що в с.Леськово невідомі особи відносно нього та його дружини вчиняють неправомірні дії, що він особисто був одягнений у формений одяг, представився, що він дільничний інспектор Монастирищенського РВ, назвав своє прізвище та сказав ОСОБА_13 , що йому їх необхідно допитати з приводу конфлікту, погроз та нецензурної лайки до ОСОБА_12 та ОСОБА_14 і запропонував пройти на берег для опитування. Під час розмови з ОСОБА_7 , останній взяв його шапку і кинув на лід, продемонструвавши цим всю свою зневагу до того, що він працівник міліції і демонстрував цю зневагу весь час поведінкою, нецензурною лайкою, доки не приїхала підмога. Надалі він взяв ОСОБА_7 за руку, щоб відвести на берег і обвинувачений замахнувся та вдарив його по голові. Пояснив, що оскільки він тримав його за руку, вони разом впали і ОСОБА_15 потім почав наносити йому удари в різні частини тіла. Пізінше, коли вони пройшли частину ставу і до берега залишилося приблизно 10-15 м, ОСОБА_7 знову сказав, що не піде нікуди, знову сварка, нецензурна лайка і він знову кинув його на лід, впав на нього і почав знову наносити удари в різні частини тіла руками та ногами, так як сидів на ньому зверху.

- показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , які показали, що 14.01.2015 року від оперативного чергового отримали вказівку, що в с.Леськово відносно працівника ДІМ ОСОБА_17 вчиняються неправомірні дії. Після приїзду на місце пригоди вони стали свідками нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 . Обвинувачений та його друзі були в стані сильного алкогольного спяніння і кричали та виражались всі, але ОСОБА_15 найактивніше.

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який є товаришем обвинуваченого і, який підтвердив факт сутички ОСОБА_7 з потерпілим ОСОБА_8 , зокрема, що почався скандал міліціонера з ОСОБА_19 , а чому саме з ним, не пам`ятає, а потім обвинувачений з потерпілим тягали один одного на льоду, чи хтось комусь наносив удари, він не пам`ятає.

- показаннями свідка ОСОБА_20 , згідно яких він працює позаштатним начальником військового містечка військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 . З приводу обставин події зазначив, що після отримання ним та його дружиною ОСОБА_14 образ, погроз та нецензурних слів від ОСОБА_7 та його друзів він викликав міліцію. Коли приїхав співробітник міліції, який був у форменому одязі, вони до них підійшли, працівник міліції їм представився і хотів показати посвідчення, але не встиг. ОСОБА_15 взяв його за груди, замахнувся головою і хотів ударити його в лице, але міліціонер ухилився і удару сильного не получилося. Тоді ОСОБА_15 зірвав з нього кашкета і кинув на лід. Працівник міліції йому зробив зауваження, щоб пройти до автомобіля і дати пояснення з приводу з`ясування всіх обставин, але ОСОБА_15 сказав, що він нікуди не піде. Працівник міліції взяв його за рукав і хотів вести до берега, а у відповідь ОСОБА_15 казав, що нікуди не піде, вдарив міліціонера і вони впали. Було, що вони впали та обвинувачений був зверху і в цей час наносив удари потерпілому в область обличчя. Потерпілий ударів обвинуваченому не наносив, а лише оборонявся. Потерпілий показував службове посвідчення їм всім, але не з першого разу, коли на льоду вони почали казати, що не знають хто він, і він його їм показував. ОСОБА_15 з друзями дійсно біля ставка розпивали спиртні напої і він це бачив особисто. ОСОБА_15 обзивав всіх нецензурними словами, погрожував, всіх «посилав»;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , згідно яких він не бачив, щоб хтось комусь наносив удари чи падав до того часу, доки не приїхала підмога.

- показаннями свідка ОСОБА_22 , який не був безпосереднім свідком сутички між потерпілим та обвинуваченим, проте, вказав що потерпілий був одягнений в формений одяг, а ОСОБА_23 був пяний, так як він це почув, бо говорив з ним і по його поведінці також було видно, що він не тверезий.

- показами свідка ОСОБА_24 , покази якої ідентичні показам свідка ОСОБА_20

- даними DVD-R дисків із записом слідчого експерименту та протоколами проведення слідчого експерименту від 05.02.2015 року та від 17.02.2015 року, на яких було встановлено перебіг подій, коли ОСОБА_7 чинив працівнику міліції опір та заподіяв тілесні ушкодження при виконанні службових обов`язків.

- даними протоколу серії ЧК №14 002031 від 14.01.2015 року про адміністративне затримання, згідно якого ОСОБА_7 було затримано 14.01.2015 року о 16 год. 07 хв., у звязку із вчиненим ним правопорушенням, передбаченого ст.185 КУпАП.

- даними протоколу ЧК № 007262 від 10.04.2015 року, згідно якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 14.01.2015 року о 13 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на березі ставу поблизу військової частини НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_2 , вчинив дрібне хуліганство відносно ОСОБА_20 та ОСОБА_24 , що виражалося в нецензурній лайці на їхню адресу, образливому чіплянні та намаганні затіяти бійку, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

- даними постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.04.2015 року, яка підтверджує незаконність дій обвинуваченого ОСОБА_7 по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 ;

- даними висновку експерта №52 від 17.01.2015 року, щодо локалізації та механізму спричинених потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

- даними постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07.04.2015 року, згідно якої закрито провадження за ст.185 КУпАП по відношенню до ОСОБА_7 . Вказані докази разом з іншими доказами були ретельно досліджені судом першої інстанції і їм надана належна оцінка, судом було оцінено та усунено протиріччя між показами свідків, зокрема, свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_18 , які є товаришами обвинуваченого, та покази яких відрізнялися від показів інших свідків кримінального провадження та не узгоджувалися з іншими доказами по справі, та на підставі сукупності доказів, судом було вірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.2 ст.342, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання покладених на нього службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, та за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Отже, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, та ґрунтується на доказах, досліджених судом.

Твердження обвинуваченого, щодо безпідставності внесення відомостей в ЄРДР про вчинений злочин та не встановлення, яким чином ОСОБА_8 отримав статус потерпілого є безпідставними та спростовуються наступним.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

З матеріалів провадження вбачається, що за заявою ОСОБА_8 до ЄРДР було внесено відомості про вчинений відносно нього злочин (т.1 а.к.п.94), тому ОСОБА_8 є потерпілим в кримінальному провадженні, тобто особою, якій заподіяно тілесні ушкодження, а відомості внесено в ЄРДР у відповідності до вимог ст.214 КПК України.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах кримінального провадження міститься рапорт потерпілого про вчинення опору обвинуваченим по відношенню до нього як до працівника правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та заподіяння йому при цьому тілесних ушкоджень, який місить дані про заподіяння йому шкоди.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта, що суд у вироку безпідставно зазначив про наявність кваліфікуючої ознаки вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки освідування з приводу стану алкогольного сп`яніння лікарем не проводилось.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був оглянутий лікарем ОСОБА_25 14.01.2015 року о 17 год. 25 хв. на стан алкогольного сп`яніння і в результаті було виявлено, що обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відповідним висновком (т.1 а.к.п.85), а тому визначення як обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння є вірним.

Безпідставними є твердження апелянта, що суд не врахував факту спричинення йому потерпілим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, оскільки згідно фабули висновку судово-медичної експертизи №44 від 17.01.2015 року (т.1, а.к.п.189-190), ОСОБА_7 сам показав, що йому наніс тілесні ушкодження ОСОБА_26 і ще декілька ударів ногою по тулубу, потім приїхало троє невідомих чоловіків, які нанесли близько 5 ударів резиновою дубинкою по тулубу та ногах, що свідчить про відсутність заподіяння йому тілесних ушкоджень потерпілим ДІМ ОСОБА_8 , так як з показань інших учасників ОСОБА_8 дубинки в руках не мав і її до ОСОБА_7 не застосовував

Потерпілий ОСОБА_8 14.01.2015 року був при виконанні ним службових обов`язків, про що свідчить наказ про склад слідчо-оперативної групи Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області від 14.01.2015 року, що спростовує твердження апелянта про не визначення судом першої інстанції, які саме функції виконував потерпілий ОСОБА_8 14.01.2015 року. Крім того, судом звернуто увагу, що ОСОБА_8 здійснював повноваження щодо охорони громадського порядку в частині недоторканості життя, здоровя та гідності як ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , так і інших учасників подій, які були присутні на льоду під час здійснення опору обвинуваченим працівнику міліції. Його включення до складу слідчо-оперативної групи не виключає його можливості та обов`язку вчиняти дії по охороні громадського порядку.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта, що всі його дії, які суд розцінив як опір працівнику міліції, були необхідною обороною, межі якої він не перевищив.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Матеріали кримінального провадження не містять даних, що потерпілий ОСОБА_8 вчиняв по відношенню обвинуваченого ОСОБА_7 такі суспільно небезпечні дії, які вимагали негайного відвернення чи припинення, шляхом нанесення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу під час виконання ним своїх обов`язків.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого були предметом дослідження суду першої інстанції, належним чином перевірені і не впливають на кваліфікацію вчинених ним злочинів, доведеності вини та складу інкримінованих йому злочинів і не тягнуть скасування вироку суду.

Проте, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе і без реального відбування покарання, шляхом застосування положень ст.75 КК України.

Згідно з вимогами ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів при призначенні покарання також враховує, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, за відсутності пом`якшуючих покарання обставин та наявності обтяжуючої покарання обставини перебування в стані алкогольного сп`яніння, обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства і призначив останньому покарання з урахуванням ст.70 КК України у вигляді 3 (трьох) років 6 ( шести) місяців обмеження волі, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Однак, колегія суддів вважає, що вказані обставини, які суд першої інстанції врахував при призначенні покарання ОСОБА_7 і з врахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, щирому каятті та вибаченні перед потерпілим при апеляційному розгляді справи дають змогу звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до нього положення ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вимоги апеляційної скарги прокурора, які фактично зводяться до призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження в результаті апеляційного розгляду провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, апеляція прокурора залишенню без задоволення, а вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 зміні із застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

1.Періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції;

2.Повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3.Не виїжджати за межі України без погодження з кримінально-виконавчою інспекцією.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий :

Судді :