Справа № 463/5195/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/314/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2016 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 року, -

з участю прокурора : - ОСОБА_7

обвинуваченого : - ОСОБА_8

захисника : - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0002324 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України - повернуто прокурору.

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10.02.2016 скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Мотивує це тим, що дане рішення суду постановлено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що Личаківський районний суд м. Львова у своїй ухвалі послався на те, що відповідно до ч. ч. 2, З ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчиненим особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності. Таким чином, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який мав місце в червні 2000 року, тобто ще до набрання чинності КК України в редакції 2001 року, а також з врахуванням наведених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а відтак підлягає поверненню прокурору. Крім цього вказує, що згідно п. 3 ч.2 ст.314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише з підстав невідповідності вимогам КПК України.
Відповідно до Розділу 1 Прикінцевих та перехідних положень КК України такий набрав чинності з 01.09,2001 року, однак положення КК України в редакції 2001 року поширюються і па діяння, вчинені до 01.09.2001 року, якщо ці положення мають зворотню дію в часі (ч.1 ст, 5 КК України). Враховуючи те, що відповідальність за вчинений ОСОБА_8 злочин ч.2 ст.364 КК України в редакції 2001 року є м`якшою ніж в редакції 2000 року (ст. 165 КК) його дії органом досудового розслідування кваліфіковано вірно оскільки положення КК України в редакції 2001 року мають зворотню дію в часі. Відтак, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.364 КК України відповідає вимогам закону та містить усі необхідні відомості, передбачені ст.291 КПК України, зокрема й правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Тому, посилання суду в своїй ухвалі на те, що органом досудового розслідування недотримано вимог п.5 ч.2 ст. 291 КІІК України, відповідно до якої в обвинувальному акті повинно буги посилання на КК України в редакції 2000 року, є незаконним, оскільки в ньому вказано вірно ч. 2 ст.364 КК України в редакції 2001 року, оскільки такий має зворотню дію. Допущені судом порушення вимог ст.314 КПК України, щодо порядку проведення підготовчого судового засідання призвели до порушення ст. 370 КПК України, а саме встановленої КПК України вимоги щодо законності судового рішення. Оскільки, відповідно до ч.2 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Також зазначає, вказана ухвала Личаківського районного суду м. Львова порушує вимоги ч.2 ст. 28 КПК України щодо забезпечення судом проведення судового провадження у розумні строки, оскільки безпідставне повернення обвинувального акта з додатками прокурору Львівської місцевої прокуратури №1 створить тяганину у кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, виступ обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили апеляційну скарну прокурора, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що 09 жовтня 2015 року в провадження Личаківського районного суду м. Львова поступив обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002324 від 31.07.2015р.

Захисник обвинуваченого подав до суду клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з посиланням на те, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, не містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення діючого в час вчинення злочину, не наведено, які ж кримінально карані дії вчинено обвинуваченим, в чому саме полягає злочинність його дій, наявність умислу, суперечність інтересам служби, вчинення дій саме з умислом на користь ВАТ «Галичфарм».

Згідно з ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Як вбачається з обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України, тобто, в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, яке виразилось в тому, що на початку червня 2000 року обвинувачений, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу приватизації житлового фонду Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та будучи службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями, використовуючи своє службове становище в інтересах відкритого акціонерного товариства «Галичфарм» з метою неправомірного оформлення за останнім права власності на об`єкти цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Опришківська, 6/8, серед яких було сховище (захисна споруда цивільного захисту №48948) під літ. «О-3», що перебувало у державній власності та згідно із Законом України «Про приватизацію державного майна» приватизації не підлягало, діючи умисно, всупереч інтересам служби, у порушення вимог Положення про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчого комітету ЛМР №351 від 02.07.1999р., та посадової інструкції, у відповідності до якої у його службові обов`язки входила перевірка комплектності документів для оформлення права власності на об`єкти нерухомості, підготував розпорядження №648 від 22.06.2000 р. «Про оформлення права власності на будівлі та споруди майнового комплексу головного підприємства на вул.Опришківській, 6/8 у м. Львові відкритому акціонерному товариству «Галичфарм», без законних на те підстав. На підставі зазначеного розпорядження, підписаного головою Личаківської районної адміністрації ЛМР, 22.06.2000р. відкритому акціонерному товариству «Галичфарм» видано свідоцтво №ЛР0053 про право власності на будівлі та споруди майнового комплексу за адресою: м. Львів, вул. Опришківська, 6/8, до яких увійшла і захисна споруда цивільного захисту №48948 (Сховище під л. «О-3»), площею 607, 9кв.м. та балансовою вартістю 60 тис. грн.

Як вбачається з Розділу 1 Прикінцевих та перехідних положень Кримінального кодексу України, такий набрав чинності з 01.09.2001 року, а це означає, що: а) злочинність і караність діяння, яке було вчинене з 01.09.2001р. визначається тільки КК 2001р. (ч.1 ст.3 та ч.2 ст.4 КК); б) положення КК 2001р. поширюються і на діяння, вчиненні до 01.09.2001р., якщо ці положення мають зворотну дію в часі (ч.1 ст.5 КК).

Відповідно до ч. ч.2, 3 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно повернув прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , як такий, що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, останній обвинувачується у вчиненні злочину, який мав місце в червні 2000 року, тобто ще до набрання чинності КК України в редакції 2001 року.

Таким чином доводи апелянта про те, що зазначена ухвала суду є необґрунтованою та такою, що істотно порушує вимоги кримінального процесуального закону не знайшли свого ствердження, спростовані вище наведеним.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 року, є законною, обґрунтованою та постановленою відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0002324 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України повернуто прокурору без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4