Провадження № 1-кп/344/3/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, фізичної особи підприємця, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 вчинив умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Злочин вчинено за наступних обставин.

17.07.2014 близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи поряд із будинком №179 Б по вул. Незалежності в м. Івано-Франківську, зустрів свого знайомого ОСОБА_6 , з яким вирішив з`ясувати стосунки, оскільки вважав, що той некоректно повівся з його дружиною. Під час словесного конфлікту, ОСОБА_9 умисно правою рукою наніс один удар ОСОБА_6 у ліву частину обличчя, від якого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_9 , підійшовши до ОСОБА_6 , наніс ще декілька ударів в область обличчя. ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми з багатоуламковими переломами лівої величної кістки, величної дуги, передньої і бокової стіної лівої гайморової пазухи зі зміщенням уламків, забоєм м`яких тканин з травматичним набряком та синцем в ділянці лівого ока, яка ускладнилася гемосинуїтом верхньої щелепи зліва, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у скоєному визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого злочину відповідно до викладеного. Так, обвинувачений суду дав покази, що 17.07.2014 близько 17 год. 30 хв., знаходячись поряд із будинком АДРЕСА_2 -Франківську зустрів давнього знайомого ОСОБА_6 . Оскільки за певних обставин потерпілий образив його дружину, то вирішив з`ясувати з ним стосунки. Під час словесного конфлікту наніс правою рукою удар потерпілому в ліву частину обличчя, від якого останній впав на землю. Побачивши, що потерпілий схопив камінь в руку, в процесі боротьби вирвав з його руки камінь та наніс ще 2-3 удари в область обличчя, спричинивши потерпілому вказані тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_7 просили задовольнити цивільний позов в повному обсязі та призначити обвинуваченому суворе покарання.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин спричинення обвинуваченим тілесних ушкодження потерпілому, які ніким не оспорюються, обмежено дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують його особу та підтверджують характер і розмір завданої потерпілому шкоди. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 122 КК України як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий (а.с.66), зареєстрований як фізична особа підприємець (а.с.79) , позитивно характеризується (а.с.60), на обліках ОНД та ОПНД не перебуває (а.с.62-63); одружений (а.с.70), на утриманні 2 неповнолітніх дітей (а.с.71-72), щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

За таких обставин суд вважає, що вважає за можливе призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Одночасно, призначаючи основне покарання у виді обмеження волі, враховуючи наведені обставини щодо тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, зокрема те, що обвинувачений вперше притягуються до кримінальної відповідальності, позицію прокурора, що просила призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого цивільного позивача ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні суд керується наступним.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Так, судом установлено, що за вказаних вище обставин обвинувачений ОСОБА_9 умисно заподіяв ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження. За твердженням позивача, при нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 пошкодив його одяг (футболку та штани), а тому просить стягнути з відповідача обвинуваченого ОСОБА_9 їх вартість, оцінивши спричинену матеріальну шкоду на суму 800 грн. В той же час, обвинувачений заперечив факт пошкодження одягу потерпілого під час бійки, а ні потерпілий, ні представник потерпілого, ні прокурор не надали суду жодних доказів пошкодження одягу внаслідок злочину, як і не надали будь-яких підтверджуючих документів щодо вартості пошкодженого одягу. При цьому потерпілий та його представник у судовому засіданні вказали, що будь-які підтверджуючі документи з даного приводу відсутні. За таких обставин у задоволенні позову потерпілого у частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити за недоведеністю підстав і розміру позову.

Що стосується морального відшкодування, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у тому числі, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Виходячи з наведеного, зважаючи на позицію обвинуваченого, що визнав факт спричинення потерпілому моральної шкоди та вважав за можливе відшкодувати моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн., суд вважає, що потерпілому ОСОБА_6 вчиненим злочином спричинено моральну шкоду: внаслідок одержаних середньої тяжкості тілесних ушкоджень він переніс як фізичний біль, так і психологічні страждання через погіршення стану здоров`я, порушення внаслідок лікування звичного способу життя, приниження гідності внаслідок отримання видимих тілесних ушкоджень. Тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, глибину та характер моральних страждань потерпілого ОСОБА_6 , їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок вчинення даного злочину, позов потерпілого у цій частині слід задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_6 - 15000 гривень моральної шкоди.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 129, 370, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації у органи кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у користь ОСОБА_6 , 1964 р.н., жителя АДРЕСА_3 (п`ятнадцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті вимог позову відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_11