Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0013968 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 ,
у с т а н о в и в:
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше неодноразово судимого, востаннє за вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням на підставі ст. 75 цього Кодексу від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки,
за ч. 1 ст. 162 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він 14 грудня 2014 року приблизно о 13.00 год., проходячи повз будинок № 16/8 на вул. Пушкінській у м. Києві, звернув увагу на магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », всередині якого світло було вимкнуте, на вивісці було вказано, що неділя є вихідним днем. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вторгнення у приміщення вказаного магазину, обвинувачений проник до нього всупереч волі законного володільця ОСОБА_7 . Пробувши у приміщенні магазину близько трьох хвилин, ОСОБА_6 був затриманий працівниками відділу державної служби охорони.
Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до володіння особи.
Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 162 цього Кодексу.
Апеляційний суд, частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, змінив вирок місцевого суду і виключив з його мотивувальної частини твердження суду про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_6 та про те, що незаконне проникнення до приміщення у цьому випадку є лише способом вчинення більш тяжкого злочину, а також про наявність підстав для підозри вчинення ОСОБА_6 спільно з іншими особами кримінального правопорушення, яке не охоплюється пред`явленим останньому обвинуваченням.
Суд уточнив мотивувальну та резолютивну частини вироку, зазначивши, що ОСОБА_6 підлягає виправданню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції через істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог статей 94, 337, 370, 374 КПК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність незастосування закону, який підлягав застосуванню, а саме ст. 162 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи, наведені в касаційній скарзі, і просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Про дату, час та місце касаційного розгляду учасників кримінального провадження, зокрема виправданого ОСОБА_6 , було поінформовано, при цьому він не повідомив Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у судовому розгляді. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 434 КПК України участь сторін або інших учасників кримінального провадження в касаційному розгляді при перевірці судових рішень, зазначених у ст. 424 цього Кодексу, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність виправданого, під час касаційного розгляду не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги і перевіряє правильність застосування цими судами норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не було доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому особа обвинувачується; 2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряється в апеляційному порядку і повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено: імена (найменування) учасників судового провадження; короткий зміст вимог, викладених в апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також має бути вказано положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.
При цьому підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 14 грудня 2014 року потерпіла ОСОБА_7 заявила про таємне проникнення ОСОБА_6 до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », звідки намагався викрасти сейф із належним їй майном, однак був затриманий працівниками відділу державної служби охорони (т. 1, а.п. 25).
Того ж дня наведені дані було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань і зареєстровано кримінальне провадження № 0013968 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України (т. 1, а.п. 85).
Згідно з постановою про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 02 лютого 2015 року слідчий СВ 4 ВМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві за погодженням із прокурором Шевченківського району м. Києва дійшов висновку про зміну раніше повідомленої підозри про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, на ч. 1 ст. 162 КК України (т. 1, а.п. 101102).
Всупереч ст. 419 КПК апеляційний суд за відсутності апеляційної скарги виправданої особи, яка могла би стосувалися незгоди з підставами виправдування, вдався до оцінки фактично мотивів та підстав виправдування та змінив ці підстави на п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК. При цьому апеляційний суд посилаючись на відсутність у діянні ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК, виключив із мотивувальної частини вироку суду першої інстанції твердження «про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого та про те, що незаконне проникнення до приміщення у даному випадку є лише способом вчинення більш тяжкого злочину, а також про наявність підстав для підозри вчинення ОСОБА_6 спільно з іншими особами кримінального правопорушення, яке не охоплюється пред`явленим останньому обвинуваченням».
Тим самим припустився суперечностей, необґрунтовано змінивши мотиви та підстави виправдування.
Отже, суд ухвалив суперечливе за своїм змістом судове рішення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також суд апеляційної інстанції при зміні вироку не зазначив, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість зміненого вироку.
За наведених обставин на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України ухвалу суду апеляційної інстанції як постановлену з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону необхідно скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції належить повно й усебічно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі та з урахуванням приписів ст. 439 КПК ухвалити справедливе рішення, що відповідає положенням ст. 370 цього Кодексу.
Керуючись статтями 433, 436 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3