АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1678/16 Справа № 205/2158/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004597 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 жовтня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
за участю: прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року, просить його змінити та призначити їй більш м`яке покарання, не передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у виді суспільних робіт на строк 240 годин.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_6 зазначає, що вирок є надмірно суворим в частині призначеного покарання, оскільки суд не з`ясував стан її здоров`я, міцність соціальних звязків, наявність родини та утриманців. Також судом не було встановлено репутацію обвинуваченої, її майновий стан та інші відомості, які б могли характеризувати її позитивно. Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що її вина підтверджується виключно її показами, отже вона не тільки сприяла розкриттю злочину, а і могла визнати вину не розуміючи наслідків, сподіваючись на більш м`яке покарання, оскільки приймала участь у судовому засіданні без захисника та не використала своє право на захист у зв`язку зі складним матеріальним становищем, але вона мала право на безоплатну правову допомогу, право на яку належним чином їй не було роз`яснено.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2015 року і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць.
За вироком суду, ОСОБА_6 01 грудня 2015 року близько 14-00 годин, знаходячись на території ринку «Трофімовський», розташованого на ж/м Комунар в м. Дніпропетровську, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, наблизилась до ОСОБА_8 та, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігав, діючи повторно, з корисливої зацікавленості, таємно викрала майно - витягнула з кишені куртки ОСОБА_8 мобільний телефон «Самсунг GT- В7722», вартістю 438,33 грн., який належить потерпілій, після чого з місця злочину зникла.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та вважав за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на зібраних і досліджених у судовому засіданні доказах, а також ніким з учасників провадження не оспорюються, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Даних, які б свідчили про те, що у цьому кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи обвинуваченої про невідповідність призначеного їй покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Із вироку вбачається, що при призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_6 злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії середньої тяжкості; щире каяття та сприяння розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, а також особу обвинуваченої, те, що вона суспільно корисною працею не займалась, раніше судима та вчинила злочин протягом іспитового строку.

На переконання колегії суддів, суд вірно призначив обвинуваченій ОСОБА_6 остаточне покарання за принципами, закріпленими в ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2015 року.
Колегія суддів, погоджується із встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, призначене ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нових злочинів, а тому будь - яких підстав призначення більш м`якого покарання, з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченої, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості немає.

Разом з цим, доводи обвинуваченої про її стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родини та утриманців, репутація, її майновий стан, які б могли характеризувати її позитивно, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки документально ці відомості не підтверджені. Перевіряючи доводи ОСОБА_6 про те, що під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції було порушено її право на захист, колегія суддів дійшла висновку, що вони є неспроможними, оскільки з журналу судового засідання та запису фіксації судового процесу, вбачається, що обвинуваченій було вручено пам`ятку про її права та обов`язки, які роз`яснено судом у судовому засіданні та клопотань про залучення захисника для захисту її інтересів через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області,вона не заявляла.

Отже, під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, підстав для зміни та призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, не встановлено.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що всі обставини, які впливають на вид і міру покарання, належним чином враховані судом першої інстанції, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачена у скарзі, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а вирок суду вважає законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4