Номер провадження: 11-кп/785/589/16
Номер справи місцевого суду: 510/518/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.05.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Ренійського районного суду Одеської області від 11.02.2016 року, яким:

ОСОБА_7 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, є громадянином України, одружений, працює трактористом у КП ЖКС Ренійської міської ради, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-14.01.2014 року Ренійським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 289 КК України до штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.)

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів призначено три роки позбавлення волі і штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на підставі ч. 3 ст. 72 КК України ухвалено покарання у виді штрафу виконувати самостійно;

ОСОБА_9 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, є громадянином України, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_3 , не має судимості

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік;

ОСОБА_10 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, є громадянином України, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_4 , не судимий

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік,

встановив:
Зазначеним вироком ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

12.07.2013 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою, з метою крадіжки чужого майна, на автомобілі ВАЗ-21061 (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) прибули до кошари на березі озера Кагул між селами Орлівка та Нагірне Ренійського району Одеської області і таємно викрали чотирнадцять овець, спричинивши потерпілим матеріальну шкоду, відповідно: ОСОБА_11 (три вівці на суму 2250 грн.); ОСОБА_12 (одна вівця вартістю 900 грн.); ОСОБА_13 (одна вівця вартістю 675 грн.); ОСОБА_14 (одна вівця вартістю 750 грн.); ОСОБА_15 (чотири вівці на суму 3000 грн.); ОСОБА_16 (одна вівця вартістю 750 грн.); ОСОБА_17 (одна вівця вартістю 900 грн.); ОСОБА_18 (одна вівця вартістю 900 грн.); ОСОБА_19 (одна вівця вартістю 600 грн.). Окрім того, ОСОБА_10 таємно викрав мобільний телефон «Нокіа 1280» вартістю 192 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_20 матеріальну шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на приписи ст. 80 КК України зазначив, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції не врахував, що строки давності виконання обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 від 14.01.2014 року, яким його було засуджено за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді штрафу, закінчились, а доказів, щодо ухилення обвинуваченого від виконання покарання за цим вироком, чи зупинення або переривання строків давності виконання вироку не встановлено.

За таких обставин прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

Стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 апеляційні скарги не подані.

Вислухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення повністю доведена їх показаннями, у зв`язку з чим, суд першої інстанції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за погодженням з учасниками процесу, обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що дії обвинувачених правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у інше приміщення.

При призначенні покарання обвинуваченим, суд першої інстанції врахував характер суспільної небезпеки вчинених злочинів, їх особи, відсутність у потерпілих матеріальних претензій, наявність постійного місця проживання, повне визнання вини та щире каяття, наявність у ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей, позитивні характеристики.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених, суд першої інстанції визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, судом першої інстанції не встановлено.

Виходячи з цього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України та обґрунтовано звільнив їх від відбування покарання з випробуванням.

Довід прокурора у апеляційній скарзі про те, що, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за підставою, передбаченою ч. 4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції припустився помилки, є безпідставним.

Так, прокурор виходив з того, що ОСОБА_7 був засуджений 14.01.2014 року Ренійським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 289 КК України до штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.), а на день ухвалення оскаржуваного вироку (11.02.2016 року), минуло більш ніж два роки з дня ухвалення попереднього вироку.

Разом з тим, відповідно до приписів ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Зі змісту вироку Ренійського районного суду Одеської області від 14.01.2014 року видно, що ОСОБА_7 був засуджений до покарання у виді штрафу, яке є менш суворим, ніж обмеження волі, що означає, що він підлягав би звільненню від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років.

Між тим, на день ухвалення оскаржуваного вироку (11.02.2016 року) дворічний строк, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України не закінчився, оскільки попередній вирок стосовно ОСОБА_7 (від 14.01.2014 року), набрав чинності 14.02.2014 року.

Разом з тим, вирок суду першої інстанції підлягає зміні з іншої підстави.

Зі змісту резолютивної частини вироку видно, що суд першої інстанції, призначивши покарання ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі, не застосував до зазначеного покарання дію ст. 75 КК України, а застосував її до остаточного покарання, призначеного за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Пунктом другим частини першої статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

У даному випадку, підставою для зміні вироку, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України є інші випадки, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає за доцільне, при визначенні остаточного покарання ОСОБА_7 за правилами, встановленими ч. 4 ст. 70 КК України, застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з викладеним, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_7 , підлягає зміні.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити частково, а вирок Ренійського районного суду Одеської області від 11.02.2016 року стосовно ОСОБА_7 , - змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ренійського районного суду Одеської області від 14.01.2014 року за ч. 1 ст. 289 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.) більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування зазначеного остаточного покарання з випробуванням строком на один рік

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4