СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/2797/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2016 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участі прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008491 від 25.08.2016 року, розглянувши в м. Києві клопотання про направлення особи до медичного закладу для проведення комплексної стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, без реєстрації та постійного місця проживання, не працюючого, неодруженого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
29.09.2016 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Святошинського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №8 м. Києва ОСОБА_3 про направлення підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Київського міського центру судово-психіатричних експертиз для проведення стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи.

Клопотання обґрунтовано наступним. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Я. Коласа, 2Б, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи кухонний ніж, умисно заподіяв ОСОБА_7 , 1992 р.н., тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

29.08.2016 року о 10:54 ОСОБА_5 прибувши до приміщення службового каб. 314 Святошинського УП ГУ НП у м. Києві та поводив себе неадекватно. Перед початком слідчої дії допиту в якості підозрюваного, ОСОБА_5 став своїми руками, розмахувати в різні сторони, викрикуючи при цьому незрозумілі слова. На зауваження, з приводу припинення своїх неправомірних дій, не реагував, а натомість, стискав пальці своїх рук в кулаки, поводячи себе агресивно. В подальшому, 29.08.2016 підозрюваного ОСОБА_5 госпіталізовано до ТМО «Психіатрія» у м. Києві (Київської міської психіатричної лікарні №1) за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 103-А. Згідно довідки ТМО «Психіатрія» у м. Києві від 05.09.2016 №1-01/921/2065 ОСОБА_5 страждає на психічний розлад, перебуває на лікуванні у відділенні №21 з 29.08.2016 по теперішній час.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти клопотання.

Частиною 1 ст. 509 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо). У разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду (ч. 2 ст. 509 КПК України).

У ч. 2 ст. 509 КПК закріплено, що стаціонарна психіатрична експертиза може бути проведена в разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи. Із викладеного важливо визначити необхідність здійснення саме тривалого спостереження та дослідження особи. Психіатрична експертиза може проводитись як в амбулаторному, так і в стаціонарному порядку. Причому згідно з п. 23 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 року N 397, експерти, які проводять амбулаторну експертизу, у разі неможливості відповісти на всі поставлені перед ними запитання обґрунтовують висновок про необхідність проведення стаціонарної психіатричної експертизи. Із викладеного вбачається, що амбулаторна психіатрична експертиза є первинною стосовно стаціонарної психіатричної експертизи. Разом з тим у ч. 1 ст. 509 КПК сформульовано загальні обставини, за наявності яких слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта для проведення психіатричної експертизи. Тобто у ч. 1 ст. 509 КПК вид цієї психіатричної експертизи не зазначається. Водночас виокремлення у ч. 2 ст. 509 КПК додаткової підстави для призначення стаціонарної експертизи - необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи - дозволяє зробити висновок про те, що у ч. 1 ст. 509 КПК йдеться саме про амбулаторну психіатричну експертизу. Тому, вирішуючи питання про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, слідчий суддя має керуватись висновком амбулаторної експертизи про необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи. На користь цієї позиції свідчить також те, що вирішення зазначеного питання потребує спеціальних знань у галузі психіатрії. Крім цього, вирішуючи питання про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, необхідно брати до уваги правові позиції ЄСПЛ, відповідно до яких тримання особи у психіатричному закладі без достатніх на те підстав є позбавленням свободи у значенні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції (п. 67 рішення від 05 червня 2014 року у справі «Акопян проти України», п. 105 рішення від 17 квітня 2014 року по справі "Руденко проти України". Поняття позбавлення свободи поєднує у собі як об`єктивний елемент, а саме тримання особи в обмеженому просторі протягом значного періоду часу, так і суб`єктивний елемент, тобто відсутність достовірної згоди особи на таке тримання (пп. 71 і 74 рішення від 16 червня 2005 року у справі "Шторк проти Німеччини").

Враховуючи викладене, безпідставним буде задоволення слідчим суддею клопотання про направлення до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи без наявності результатів амбулаторної психіатричної експертизи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 509 КПК питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду. З наведеного вбачається, що порядок розгляду питання про направлення особи для проведення психіатричної експертизи розглядається під час досудового розслідування за правилами глави 18 КПК, виключно з доведенням необхідності її проведення, при цьому для стаціонарної експертизи передумовою слід визначати результати амбулаторної експертизи.

Наведені висновки відповідають і практиці ЄСПЛ. Так, у пунктах 96, 97 рішення ЄСПЛ від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України N 2» констатовано, що тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям п. 1 ст. 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавленню осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного в підпункті «е». У зв`язку з останнім ЄСПЛ наголошує, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавленою свободи, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості захворювання (п. 39 рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів»).

При цьому жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічнохворою, не може розглядатися як таке, що відповідає підпункту «е» п. 1 ст. 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило застосовується навіть якщо метою тримання заявника є отримання медичного висновку (пункти 47, 48 рішення від 05 жовтня 2000 року у справі «Вербанов проти Болгарії»). Конкретні форма та порядок можуть відрізнятися залежно від обставин.

На необхідності дотримання вказаних положень звертає увагу і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 03.06.2016 року «Про практику вирішення слідчими суддями питань, пов`язаних із слідчими (розшуковими) діями».

Враховуючи відсутність в даному випадку результатів амбулаторної психіатричної експертизи, відсутні підстави стверджувати про необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи, а тому відсутні підстави для проведення стаціонарної психіатричної експертизи

Враховуючи викладене, клопотання є передчасним і не може бути задоволене слідчим суддею.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176 - 178, 183, 194, 509 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8