Справа №487/2242/16-к 29.09.2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000324, за апеляційною скаргою заступника начальника Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 ,
потерпілий ОСОБА_9 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 3 роки, поклавши обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну свого місця проживання та навчання, періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та навчання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, зазначає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 69 КК України.
Вважає, що суд першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_6 не дотримався вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, викладених у п. 2, 8 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» формально констатував врахування тяжкості вчиненого злочину, проте реально не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставину, що обтяжує покарання, а саме те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин в період, коли відносно нього на розгляді у цього ж складу суду перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, що свідчить про те, що ОСОБА_6 є особою, схильною до вчинення насильницьких злочинів. Також суд не врахував, що на момент вчинення даного злочину ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину невеликої та двох тяжких злочинів та не врахував обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
На думку апелянта суд безпідставно врахував, як обставину, що пом`якшує покарання, стан здоров`я обвинуваченого та його матері, оскільки вказані обставини існували на момент вчинення ОСОБА_6 злочинів і жодним чином на факт вчинення ним злочинів не вплинули. Судом не мотивовано, чому вказана обставина є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
10.03.2016 р. приблизно о 20.35 годині у ОСОБА_6 , який знаходився біля зупинки транспортних засобів «1 КП» по вул. Генерала Карпенка в м. Миколаєві, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, що виникли під час сварки, яка в подальшому переросла в бійку, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачати їх суспільно-небезпечні наслідки, в ході виниклої бійки ножем, який знаходився при ньому, наніс три удари в область тулуба ОСОБА_9 , котрий знаходився на землі лежачи на спині, а ОСОБА_6 в цей час сидів на останньому. Розуміючи, що потерпілий вже не чинить опору, ОСОБА_6 перестав наносити удари та покинув місце вчинення злочину.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які заперечували проти задоволення скарги прокурора, дослідивши повторно матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину, за обставин встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч 1 ст. 121 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчиняє злочин має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Перелік обставин, що пом`якшує покарання міститься в ч. 1 ст. 66 КК України, відповідно до ч. 2 цієї ж статті, суд, при призначенні покарання, може визнати що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого, який визнав вину, раніше не судимий, характеризується як позитивно за місцем мешкання і минулим місцем навчання так і негативно за нинішнім місцем навчання, на обліках Миколаївської обласної психіатричної лікарні та Миколаївського обласного наркологічного диспансеру не перебуває, має захворювання та потребує лікування, виховується лише матір`ю, яка також має захворювання та потребує лікування.
Врахувавши наведене, а також виключні обставини по справі, а саме заяву потерпілого про провокування ним дій обвинуваченого відносно нього самим потерпілим, щире каяття, молодий вік обвинуваченого, наявність захворювань у обвинуваченого та його матері, яка його виховувала без батька, суд дійшов висновку про можливість застосування ст. 69 КК України і призначення покарання нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду щодо призначеного покарання і доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, вважає непереконливими.
Відповідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, подібна правова норма також визначена ч. 2 ст. 2 КК України, а тому доводи прокурора про вчинення ОСОБА_6 даного злочину в період розгляду відносно останнього іншого кримінального провадження, що може свідчити про схильність ОСОБА_6 до вчинення насильницьких дій та неврахування вказаної обставини судом першої інстанції, прийматись до уваги, як судом першої інстанції так і апеляційним судом не може.
До то ж матеріали кримінального провадження даних про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні будь-яких інших кримінальних правопорушень не містять, не надано таких даних прокурором і під час апеляційного розгляду.
З огляду на вимоги ст. 67 КК України, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння є обставиною, що обтяжує покарання. При призначенні покарання суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати обставину такою, що обтяжує покарання навівши мотиви свого рішення у вироку.
Відповідно даним обвинувального акту, органом досудового розслідування було встановлено обставину, що обтяжує покарання вчинення ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечував і обвинувачений, проте суд першої інстанції ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 не врахував цього і не визнав обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, при цьому мотивів її неврахування не навів.
З огляду на наведене доводи прокурора про неврахування судом такої обставини, як вчинення ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння є обґрунтованими та апеляційним судом приймаються до уваги.
Але, враховуючи, що покарання ОСОБА_6 призначено із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, що не оскаржується прокурором, вчинення злочину ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння на думку апеляційного суду з урахуванням інших обставин справи не є такою, що істотно впливає на призначене ОСОБА_6 покарання.
Щодо апеляційних вимог прокурора щодо збільшення іспитового строку, апеляційний суд не вбачає для цього підстав, до того ж апеляційна скарга з цього приводу не містить жодних обґрунтувань.
З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання, як того просить апелянт, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу заступника начальника Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді
_____________________ ________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3