Справа № 185/8929/16-к
Провадження № 1-кп/185/525/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Павлоград кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002516 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не працюючого, судимого: 16.06.2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 190 ч.1 КК України до 100 годин громадських робіт, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 ч.2 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року обвинуваченого ОСОБА_5 було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин. 09.08.2016 року до Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області надійшов для виконання вищевказаний вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

17.08.2016 року обвинувачений ОСОБА_6 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання на підставі ч.2 ст. 389 КК України його буде притягнуто до кримінальної відповідальності. У відповідності до ч.3 ст.13 КВК України 17.08.2016 року інспектором Павлоградського МРВ КВІ винесено постанову про встановлення днів явки обвинуваченому ОСОБА_5 на реєстрацію до Павлоградського МРВ КВІ перший, другий, третій та четвертий четвер кожного місяця, з постановою обвинувачений був ознайомлений під підпис. Крім того, 17.08.2016 року обвинуваченому ОСОБА_5 було вручено направлення на громадські роботи до КП «Затишне місто» м. Павлограда, де він повинний був приступити до громадських робіт з 19.08.2016 року. Згідно виданого направлення до КП «Затишне місто» для відбування призначеного судом покарання обвинувачений ОСОБА_5 в зазначений день (19.08.2016 року) з`явився, склав графік відпрацювання громадських робіт та приступив до відпрацювання громадських робіт. В подальшому, починаючи з 26.08.2016 року, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи письмово ознайомленим з необхідністю реєстрації в Павлоградському МРВ КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області та виконання громадських робіт в КП «Затишне місто», допустив порушення порядку відбування покарання, не з`явився до КП «Затишне місто» для відбування покарання та не з`явився на реєстрацію до Павлоградського МРВ КВІ, чим скоїв правопорушення проти правосуддя. 26.09.2016 року обвинуваченому ОСОБА_5 працівниками Павлоградського МРВ КВІ було винесено письмове попередження про те, що в разі подальшого порушення ним порядку та умов відбування покарання, його буде притягнуто до кримінальної відповідальності, від обвинуваченого ОСОБА_5 було відібрано пояснення, в якому він не зміг підтвердити факту поважної причини відсутності на відпрацюванні громадських робіт. Обвинувачений ОСОБА_5 , продовжуючи діяти умисно, не ставлячи до відома уповноважені органи про свої дії, достовірно знаючи, що за невиконання покладених на нього вироком суду обов`язків йому загрожує кримінальна відповідальність, діючи у формі бездіяльності, без поважної причини не з`явився до КП «Затишне місто» для відпрацювання громадських робіт, про причину неявки не повідомив, чим ухилився від відбування громадських робіт.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи в належній формі ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, присуджених йому вироком суду, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, будучи зобов`язаним додержуватись встановлених відповідно до ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку та умов відбування покарання, сумлінно ставитись до праці, працювати на визначеному для нього об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, періодично з`являтись на реєстрацію до кримінально виконавчої інспекції, про що був письмово попереджений, ігнорував вимоги законодавства, умисно ухилився від покладених на нього обов`язків, не відбув громадські роботи в КП «Затишне місто» та не з`явився на реєстрацію до Павлоградського МРВ КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області, чим ухилився від відбування покарання у вигляді громадських робіт, з присуджених йому Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 100 годин громадських робіт відпрацював лише 22 години.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ст. 389 ч.2 КК України, визнав повністю, судові повідомив, що він з порядком та умовами відбуття покарання у вигляді громадських робіт був ознайомлений в кримінально-виконавчій інспекції. З 19.08.2016 року в КП «Затишне місто» став відпрацьовувати призначене судом покарання. Оскільки на його утриманні є двоє дітей, і йому в цей час запропонували роботу поза межами м.Павлограда, він виїхав та став працювати, до інспекції не з`явився, про причини неприбуття для відбування призначеного покарання не повідомив. Коли повернувся додому, то працівник КВІ знову його попередив про наслідки ухилення від відбування призначеного судом покарання, проте він не приступив до подальшого відбуття покарання. Будь-яких поважних причин не відбуття громадських робіт в нього немає. Просив суд розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки фактичні обставини провадження, пред`явлене обвинувачення йому зрозуміле, і він їх не оспорює. Також розуміє, що позбавляється права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку, і це його добровільна та істина позиція. В скоєному щиро кається та просить суворо його не наказувати, не позбавляти його волі та надати можливість відпрацювати призначене покарання.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винність обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності зі ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він працює інспектором в Павлоградському МРВ КВІ. 09.08.2016 року до інспекції надійшов вирок суду стосовно обвинуваченого, згідно якого останньому було призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт. 17.08.2016 року обвинуваченому було роз`яснено умови відбуття призначеного судом покарання та попереджено про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування громадських робіт, про що було відібрано підписку. З 19.08.2016 року обвинувачений приступив до виконання громадських робіт в КП «Затишне місто», склав графік. Відпрацювавши у вказаному підприємстві 22 години, обвинувачений перестав виходити на роботу, став ухилятись від явки до КВІ, на телефоні дзвінки не відповідав, будь-яких документів, які б підтверджували поважність відсутності при виконанні покарання, не надавав. 26.09.2016 року обвинуваченого в черговий раз було попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання, та роз`яснено, що направлення відповідних матеріалів до поліції не позбавляє обвинуваченого можливості продовжити відбування громадських робіт, проте останній до тепер так і не відбув призначене судом покарання.

Так, згідно витягу з ЄРДР №0002516, 28.09.2016 року за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів були внесені відомості за ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбуття покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, призначеного за вироком суду у виді 100 годин громадських робіт /а.п 19/.

Згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року обвинуваченому ОСОБА_5 було призначено покарання за ст. 190 ч 1 КК України у виді 100 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 18.07.2016 року /а.п. 20-21/.

17.08.2016 року обвинувачений ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами відбуття покарання, а також попереджений, що у випадку ухилення від відбуття покарання на підставі ч.2 ст. 389 КК України буде притягнутий до кримінальної відповідальності, про що свідчить підписка обвинуваченого /а.п. 22/.

Обвинуваченому ОСОБА_5 були встановлені дні явки до КВІ згідно постанови інспектора КВІ від 17.08.2016 року /а.п. 23/. Відповідно до листка реєстрації обвинувачений ОСОБА_5 з 25.08.2016 року на реєстрацію до КВІ не з`являється /а.п.24/.

Відповідно до направлення обвинувачений ОСОБА_5 19.08.2016 року був направлений для відбуття покарання у виді громадських робіт до КП «Затишне місто»/а.п. 25/, та згідно копії наказу директора КП «Затишне місто» був прийнятий до дільниці благоустрою /а.п. 26/.

Згідно табелю виходу на роботу /а.п.28/ та графіку виходу на роботу /а.п.27/ 19.08.2016 року обвинувачений ОСОБА_5 з`явився до КП «Затишне місто», склав графік та приступив до відпрацювання громадських робіт. В подальшому, починаючи з 26.08.2016 року, обвинувачений ОСОБА_5 відпрацьованого часу в КП «Затишне місто» не має.

За повідомленнями керівника КП «Затишне місто» від 14.09.2016 року та 07.11.2016 року /а.п.29-31/, обвинувачений ОСОБА_5 , направлений для відбуття покарання у виді громадських робіт, з 26 серпня, з 1 вересня, 1 листопада не з`являється, громадські роботи не виконує.

26.09.2016 року обвинуваченому ОСОБА_5 працівниками Павлоградського МРВ КВІ було винесено письмове попередження про те, що у разі подальшого порушення ним порядку та умов відбування покарання, його буде притягнено до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України, про що свідчить письмове попередження від 26.09.2016 року, відібране начальником Павлоградського МРВ КВІ /а.п.32/.

Згідно наданої довідки КЗ «Павлоградська міська лікарня №4» ДОР» від 06.10.2016 року, обвинувачений ОСОБА_5 в період з 09.08.2016 року по 04.10.2016 рік на стаціонарному лікуванні не знаходився, за амбулаторною допомогою не звертався /а.п.34/.

Адміністрація КЗ «Павлоградська ЦРЛ» ДОР» повідомляє, що обвинувачений ОСОБА_5 за медичною допомогою в період часу з 09.08.2016 року по 04.10.2016 рік не звертався. /а.п.36/.

Згідно повідомлення КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Павлограда», за медичною допомогою до спеціалістів амбулаторії загальної практики сімейної медицини №8 обвинувачений ОСОБА_5 не звертався /а.п.35/.

Сукупність доказів, що узгоджуються між собою дають суду підстави кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 389 ч.2 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Ствердження обвинуваченого про те, що він має необхідність працювати та забезпечувати дітей, тим самим немає можливості відбувати покарання у виді громадських робіт за вироком суду документально нічим не підтверджується, протягом періоду з 18.07.2016 року до моменту розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений офіційно не працевлаштувався, будь-яких інших документів, що підтверджують поважність причин невідбуття покарання у виді громадських робіт судові не надано. Надані в судовому засіданні покази обвинуваченого щодо фізичної неможливості відбуття громадських робіт суд розцінює як небажання останнього відбувати призначене судом покарання, тому не приймає за підставу при постановлені вироку. Провина обвинуваченого доведена письмовими доказами за провадженням, які узгоджуються між собою та є логічними.

При призначенні покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії злочинів невеликої тяжкості, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за вироком суду, не працює, за місцем реєстрації характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітнього сина, на обліку в психіатричному диспансері не перебуває, знаходиться на обліку в наркологічному диспансері.

Обставиною, відповідно до вимог ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає повне визнання вини та щире каяття.

Обставиною, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні міри покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, щире каяття обвинуваченого у скоєному, повне визнання вини останнім, - як обставини, що пом`якшують провину обвинуваченого, проте застосувати положення ст. 69 КК України, призначивши йому покарання не пов`язане з арештом чи обмеженням волі, встановленої в санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України чи застосувати положення ст. 75 КК України до обвинуваченого, - немає законних підстав з наступного:

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання (застосування ст. 69 КК України) може мати місце тільки при наявності декількох пом`якшуючих обставин, двох і більше з урахуванням особи винного. В пункті 9 вказаної Постанови зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 ст. 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з переходом до іншого, більш м`якого виду основного покарання (застосування ст. 69 КК України) чи можливості звільнення від призначеного основного покарання з випробуванням (застосування ст. 75 КК України) буде явно несправедливим, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , будучи в належній формі ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі, присудженого йому вироком суду, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, ігнорував вимоги законодавства, умисно ухилився від покладених на нього обов`язків, достовірно знаючи про направлення до поліції матеріалів про притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 ч.2 КК України, не продовжував відбувати покарання у виді громадських робіт та не відбув призначене вироком суду покарання.

Тому суд, з урахуванням викладеного, вважає можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в межах санкції інкримінованої статті у виді арешту в мінімальних межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Крім того, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин в період невідбутого покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року, за яким останнього було засуджено за ст. 190 ч.1 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт.

За повідомленням Павлоградського МРВ КВІ УДПтСУ в Дніпропетровській області невідбута частина покарання обвинуваченого ОСОБА_5 у виді громадських робіт складає 78 годин /а.п.33/, що за правилами ст. 72 КК України дорівнює 9 дням арешту.

У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне при призначенні покарання стосовно обвинуваченого застосувати положення ч.1 ст. 71 КК України, приєднавши повністю невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року за правилами складання покарань, передбачених ст. 72 КК України, у виді 9 днів арешту та визначити остаточне покарання до відбуття у виді арешту.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 389 ч.2 КК України, і призначити покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

У відповідності з ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного складення призначеного покарання та покарання, призначеного за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року, за правилами складання покарань, передбачених ст. 72 КК України, ОСОБА_5 визначити остаточне покарання до відбуття у виді арешту строком на 1 (один) місяць 9 (дев`ять ) днів.

Після набрання вироком законної сили обвинуваченого ОСОБА_5 взяти під варту з утриманням в Дніпропетровській УВП УДПтСУ в Дніпропетровській області.

Строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_5 рахувати з моменту взяття останнього під варту.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1