Номер провадження: 11-сс/785/1613/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

підозрюваного: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2016 року.

Вказаною ухвалою в відношенні:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирне Біляївського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

встановила:
Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволені клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 про застосування до ОСОБА_8 , якому оголошено про підозру у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 289 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Мотивуючи відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, посилаючись на вимоги ст. 177, 178 КПК України, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Однак, на думку слідчого судді, під час розгляду клопотання було надано не достатньо матеріалів (доказів), для переконання у тому, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Прокурор у апеляційній скарзі зазначив, що ухвала слідчого судді має бути скасована.

На його думку, судом не взято до уваги, що підозрюваний вчинив умисне, особливо тяжке кримінальне правопорушення, офіційне не працевлаштований, не має постійного місця проживання у м. Одеса та джерела прибутку, що виключає міцність соціальних зв`язків, а також може продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідка, переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Крім того, на думку прокурора, слідчий суддя не обґрунтував достатність застосування до підозрюваного м`якшого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

За таких обставин, прокурор просив ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, вислухав адвоката та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як слідує з ухвали суду першої інстанції, слідчий суддя, при здійсненні розгляду клопотання слідчого, дійшов висновку про відмову у його задоволенні та застосував щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що послугувало перегляду ухвали слідчого судді за скаргою прокурора в апеляційному порядку.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Слідчому судді при розгляді клопотань про застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні слід враховувати, що вони обмежують права особи на особисту недоторканість, гарантовані зазначеною статтею Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Зі змісту ст. 178 КПК України слідує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність судимостей у підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання у тому числі наявність у нього родини, тощо.

Зазначені положення діючого законодавства слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали були дотримані.

При цьому слідчим суддею належним чином прийнято до уваги ті обставини, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце роботи, хоч й і не офіційне, та житло і позитивно характеризується.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора стосовно порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції не знайшли своє підтвердження під час здійснення апеляційного розгляду, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді має бути залишена без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , є обґрунтована підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Однак, беручи до уваги правові позиції, викладені у рішенні ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" про необхідність при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вирішувати питання про застосування альтернативного запобіжного заходу, з урахуванням даних про особу підозрюваного, та встановлених обставин, передбачених ст.178 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги прокурора та про наявність достатніх підстав у застосуванні у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України та вважає, що саме цей запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України.

Керуючись ст. 181, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1, залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2016 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4