Справа № 128/2391/14-к
Провадження №11-кп/772/752/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
31 травня 2016 рокум. Вінниця
Окрема думка судді
в порядку ст. 375 КПК України
по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 31.05.2016р. відносно обвинуваченого ОСОБА_3 апеляційні скарги прокурора ОСОБА_4 , апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_5 та адв. ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 залишені без задоволення, а вирок Вінницького райсуду Вінницької області від 31.03.2016р. відносно ОСОБА_3 залишено без зміни.
Я, як суддя головуючий по даному кримінальному провадженню не погоджуюсь з прийнятим Апеляційним судом рішенням щодо залишення вироку суду І інстанції без зміни і вважаю, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 в частині призначеного судом покарання мала бути задоволена, а вирок скасований з постановленням апеляційним судом нового вироку в частині призначеного судом покарання з слідуючих підстав.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за скоєне за ст. 122 ч. І КК України у вигляді 3 років позбавлення волі суд І інстанції двічі звільнив обвинуваченого від призначеного покарання, спочатку на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки та п. 2,3,4 ст. 76 КК України поклав на нього відповідні обов`язки, а потім згідно до Закону України ст. 1 «В» «Про амністію у 2014р.» звільнив ОСОБА_3 від покарання, чим на мою думку порушив вимоги ст. 92 Конституції України, положень Кримінального кодексу України і Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Згідно до Закону України «Про амністію у 2014 р.» від 08.04.2014р. в ст. 1 зазначено «звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України п. «В» осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та (або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами».
Згідно матеріалів провадження ОСОБА_3 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 і звернувся до суду із заявою про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014році», і таким чином, суд після призначення ОСОБА_3 покарання згідно до вимог ст. 74 КК України мав звільнити останнього від призначеного покарання згідно Закону України «Про амністію у 2014р.», а не застосовувати до покарання вимоги ст. 75-76 КК України, а вже після цього застосовувати Закон про амністію, що є невірним.
В зв`язку з наведеним вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_3 мав бути скасовано з постановленням нового вироку апеляційним судом згідно якого ОСОБА_3 необхідно було визнати винуватим за ст. 122 ч. І КК України і призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 1 «В» Закону України «Про амністію у 2014р.» звільнити від відбування призначеного судом покарання в іншій частині вирок, щодо ОСОБА_3 залишити без зміни.
Головуючий по справі
суддя Апеляційного суду
Вінницької області ОСОБА_2