Номер провадження 1-кп/201/394/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, із неповною середньою освітою, розлученого, який має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, відповідно до ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2001 року (виконавчий лист від 06 вересня 2001 року справа № 2-559-2001) встановлено стягнути щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття, починаючи з 20 липня 2001 року.

ОСОБА_4 , будучи ознайомлений з рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області про стягнення з нього аліментів, при цьому попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, достовірно знаючи про відкрите виконавче провадження № 16623245 від 02 жовтня 2001 року у Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ, будучи працездатним, злісно ухиляючись від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), починаючи з січня 2016 року, аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки не виплачував, матеріальної та іншої допомоги не надавав. На облік в Жовтневому районному центрі зайнятості у м. Дніпропетровську не став, свідомо знаючи про можливість отримання дотацій від держави і можливість за їх рахунок виплачувати аліменти, чим злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів). Заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів складає: за січень 2016 року - 1 125 гривень 17 копійок, за лютий 2016 року - 1 125 гривень 17 копійок, за березень 2016 року - 1 125 гривень 17 копійок, за квітень 2016 року - 1 125 гривень 17 копійок, за травень 2016 року - 1 125 гривень 17 копійок, за червень 2016 року -1 125 гривень 17 копійок, за липень 2016 року- 762 гривні 21 копійка.

В результаті чого станом на 21 липня 2016 року у ОСОБА_4 виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно складає суму понад 6 місяців відповідних платежів, а саме 7 513 гривень 23 копійки.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України визнав повністю і суду показав, що в 2000 році він зареєстрував шлюб із потерпілою, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_7 . З 2002 року вони розійшлися із потерпілою і не проживали разом, а в подальшому в 2008 році офіційно розірвали шлюб. Приблизно в 2002 році він дізнався, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на користь ОСОБА_6 . Після цього він частково сплачував аліменти своїй колишній дружині. Але з січня 2016 року і до теперішнього часу він аліменти взагалі не сплачував, ніякої іншої допомоги своїй доньці не надавав продукти харчування та ліки не приносив, з дитиною жодного разу не спілкувався. Додав, що неодноразово його викликали до державної виконавчої служби, попереджали про необхідність сплати аліментів та про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, але він не вжив заходів щодо погашення суми заборгованості по аліментах. Розмір заборгованості по аліментах у сумі 7 513 гривень 23 копійки не оспорював. В скоєному щиро розкаявся та просив суд суворо не карати.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено ОСОБА_4 дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), а тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що останній відповідно до ст. 89 КК України є не судимим, має неповну середню освіту, розлучений, має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку не утримує, станом на 04 серпня 2016 року офіційно не працевлаштований, але прийняв міри по працевлаштуванню і надав суду довідку від ФОП « ОСОБА_8 » про те, що з 05 серпня 2016 року він буде прийнятий на роботу до ФОП « ОСОБА_8 » на посаду слюсаря з ремонту автомобілів, за місцем проживання характеризується з задовільної сторони, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у скоєному.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище, суд вважає, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання у вигляді обмеження волі в межах строку, передбаченого санкцією частини 1 статті 164 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Разом із цим, виходячи з наведених вище обставин та проаналізованих даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним постійного та обов`язкового контролю, тобто із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі із випробуванням та поклавши на нього відповідні обов`язки.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати на залучення експерта та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 394 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до положень ст. 76 КК України обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

- періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1