Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 31 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року.
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,
засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 153 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 152 КК на строк 5 років. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 03 травня 2012року приблизно о 23:00 год. по вул. Прибережній ж/м Чаплі в м. Дніпропетровську в стані алкогольного сп`яніння в салоні автомобіля марки «Москвич 2140» побив ОСОБА_7 , спричинивши легкі тілесні ушкодження та подолавши її опір, після чого задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним способом, а потім повторно, подолавши таким же шляхом опір потерпілої, зґвалтував її.
Апеляційний суд задовольнив апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, скасував вирок місцевого суду
від 09 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та постановив свій вирок від 18 лютого 2016 року, яким визнав винним і засудив ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1
ст. 153 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 152 КК на строк 5 років.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі, внаслідок суворості просить вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на те, що суд не в повній мірі врахував сукупність всіх обставин, які пом`якшують покарання, дані про особу винного й призначив суворе покарання. На думку захисника, у справі наявні підстави для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК. Крім того, захисник вказує, що вступна частина вироку апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 333 КПК 1960 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 , який просив касаційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши викладені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК, за обставин, установлених місцевим судом, у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Стосовно призначеного судом першої інстанції покарання із застосуванням ст. 75 КК, то апеляційний суд правильно визнав його таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого і навів у вироку мотиви прийнятого рішення з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Так, апеляційний суд при розгляді цього питання дійшов правильного висновку про те, що місцевий суд належним чином не врахував: ступеню тяжкості вчинених злочинів, один з яких є тяжким, а другий середньої тяжкості, належність їх до злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканності особи; того, що дії ОСОБА_6 були вчинені в стані алкогольного сп`яніння, вирізнялися зухвалістю, нахабністю, були цинічними та принижували людську гідність потерпілої та чинилися тривалий час.
Висновок апеляційного суду про відсутність у ОСОБА_6 щирого каяття є правильним, а тому підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК, про що йдеться в касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Призначене ОСОБА_6 покарання без застосування ст. 75 КК відповідає ступеню тяжкості злочину, всім обставинам справи та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів відповідно до вимог ст. 65 КК. Підстави вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання є несправедливим через його суворість відсутні.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 378, 399 КПК.
Отже при перевірці кримінальної справи в касаційному порядку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, колегія суддів не виявила.
З огляду на викладене та керуючись статтями 394396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від

18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційнускаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3