АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на різнокольорове каміння ззовні схоже на бурштин вагою 32 кг 510 г та ваги, що вилучені під час огляду місця події з салону автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 за адресою м. Київ, пр-т Григоренка, 43.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з метою забезпечення збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі представник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою зобов`язати слідчого повернути вилучене майно. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що слідчим суддею не було досліджено в повному обсязі надані йому матеріали та не з`ясовано всіх обставин справи, у зв`язку з чим, він прийшов до хибного висновку про причетність майна ОСОБА_5 , яке було вилучено в ході огляду його автомобіля, до кримінального провадження.

Також, апелянт вказує на ті обставини, що розгляд клопотання слідчого відбувся без повідомлення власника майна, а тому перебіг строку на оскарження ухвали слідчого судді обчислюється з моменту, коли йому стало відомо про прийняте рішення, а саме з 11 травня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.
Так, Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції України у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0004569 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, за фактом зберігання майна, отриманого завідомо злочинним шляхом, а саме предмети схожі на бурштин.

В рамках даного провадження 23 квітня 2016 року слідчим Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві за адресою м. Київ, пр-т Григоренка, 43, здійснено огляд місця події, в ході якого з салону автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено три мішки з різнокольоровим камінням ззовні схожим на бурштин вагою 32 кг 510 г та ваги.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та перевіривши надані матеріали, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в клопотанні майно.

Так, ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Постановою слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві ОСОБА_7 вилучене в ході огляду місця події каміння та ваги визнані речовими доказами.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно,діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на різнокольорове каміння ззовні схоже на бурштин вагою 32 кг 510 г та ваги, що вилучені під час огляду місця події з салону автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 за адресою м. Київ, пр-т Григоренка, 43 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1692/2016 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1