УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/2754/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 286 КК УКраїни Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
потерпілої: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 01 червня 2016 року, яким
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, працюючого слюсарем в ТОВ « Паперовик », не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк - 1 (один ) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ухвалено звільнити обвинуваченого від відбуття покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один ) рік.
На підставі ст. 76 КК України встановлено обвинуваченому наступні обов`язки :
- повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Позов ухвалено задовольнити частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 завдану майнову шкоду в розмірі 6871,15 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. В решті позову відмовити.
Речовий доказ по справі: автомобіль марки « Opel - Omega » державний номер НОМЕР_1 , що повернутий обвинуваченому - залишено ОСОБА_7 .
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі НДЕКЦ Головного управління національної поліції в Житомирській області процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 884,16 грн.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 18 години 28 жовтня 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи посвідчення на право керування транспортним засобом та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, керуючи автомобілем марки «Opel - Omega» державний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Грушевського м. Малина в сторону залізничного вокзалу .
Здійснюючи керування транспортним засобом, ОСОБА_7 не вибрав безпечну швидкість руху, яка б дала змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги під час виникнення небезпеки, а саме появи пішохода ОСОБА_8 , яка рухалася по пішохідному переході вказаної вулиці від магазину «Мрія», не вжив всіх заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки свого автомобіля, проявив неуважність, в результаті чого здійснив наїзд на потерпілу передньою частиною автомобіля.
Безпосередньою причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм автомобіля марки «Opel Omega», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог п.п. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме: (п. 12.3) - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; (п. 18.1) - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
У результаті наїзду на потерпілу остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням, закритого перелому обох ключиць, набряку м`яких тканин в ділянці потилиці, правого та лівого ліктьових суглобів, які по всій категорії
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині стягнення майнової та моральної шкоди змінити, стягнувши майнову шкоду в розмірі 905,85 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн. Посилається на те, що приймаючи рішення про задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди судом жодним чином не обґрунтовано доводи сторони захисту про те, що в матеріалах, долучених до позовної заяви, відсутні виписки з історії хвороби або рецепта, якими б підтверджувалось призначення певних ліків, необхідність придбання саме тих ліків та в тій кількості на які в матеріалах справи є чеки.
Зазначає, що, що надані позивачем документи не можливо ідентифікувати і фіскальні чеки можуть належати будь-якому хворому, що у відповідності до ст.58 ЦПК України робить ці докази не належними. Долучені чеки з аптечних закладів не доводять, що саме для позивача вони придбавались, у зв`язку із чим розмір шкоди може бути завищеним. Позивачем не обґрунтовано, а судом не взято до уваги доводи сторони захисту про те, чому позивач лікувалась в Житомирській міській лікарні, а не по місцю прописки, що дало б можливість лікуватись безкоштовно. Направлення лікаря саме в 2-гу міську лікарню міста Житомира або принаймні в Житомирську обласну лікарню в матеріалах позову не має. Крім того, позивачем долучені чеки на придбання пального, хоча ніяких даних про те, що в цей день була необхідність (направлення лікаря) їхати в інше місто в матеріалах позову також відсутні. Все це призвело до штучного збільшення матеріальних витрат не з його вини. Вказує, що він є пенсіонером, має на утриманні сина-інваліда дитинства, який дев`ять разів був прооперований з приводу його захворювання. Лікарями рекомендовано повторне оперативне втручання, на яке не має коштів. В листопаді 2015 року в Житомирському обласному онкологічному центрі була прооперована його дружина, у зв`язку із чим виникли борги. Присуджений розмір матеріальної шкоди для нього є непосильним. Стверджує також, що ним надавалась допомога на лікування в розмірі 6300 грн.
В судовому зсіданні обвинувачений пояснив, що не заперечує проти розгляду його апеляційної скарги за відсутності захисника, який не з`явився до апеляційного суду у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі. Щодо вимог апеляційної скарги, обвинувачений додатково пояснив, що частково її підтримує, визнає цивільний позов в частині відшкодування матеріальних витрат на пальне в розмірі 2699, 36 грн., та витрати, понесені потерпілою на благодійні внески в лікарні в розмірі 880 грн., а всього на загальну суму 3579,36 грн., а також відшкодування моральної шкоди 10 00 грн., в решті цивільного позову просив відмовити, підтримавши доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Заслухавши доповідь судді, врахувавши пояснення обвинуваченого та його часткове визнання цивільного позову, пояснення потерпілої та думку прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах та апелянтом не оскаржується.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу зменшення суми відшкодування моральної шкоди та часткової недоведеності розміру матеріальної шкоди слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди зазначених вимог закону дотримався.
Так судом вірно встановлено, що потерпіла внаслідок вчиненого злочину та отримання тілесних ушкоджень зазнала фізичного болю та страждань, порушився сталий плив її життя, остання тривалий час лікувалася та продовжує лікуватися, перенесла декілька операцій три операційні втручання, стала інвалідом 3 групи, вона та члени її сім`ї і близькі родичі вимушені докладати значних зусиль для організації свого повсякденного життя, подальшої реабілітації та поновлення стану здоров`я .
Враховуючи всі вищевказані обставини та, виходячи з засад розумності і справедливості, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що сума в розмірі 30 000 грн. є справедливою та достатньою для відшкодування немайнових втрат.
Доводи обвинуваченого з приводу того, що він є пенсіонером та у нього на утриманні перебуває дитина інвалід та дружина хворіє, заслуговують на увагу колегії суддів, проте в даному випадку враховуючи всі обставини даного кримінального провадження, зокрема те, що даний злочин хоча і є необережним, проте вчинений в стані алкогольного сп`яніння на пішохідному переході, що призвело до вкрай негативних наслідків для потерпілої, не можуть бути підставою для зменшення суми морального відшкодування.
Що ж стосується висновків суду першої інстанції щодо розміру відшкодування потерпілій матеріальної шкоди, то в даному випадку вони є помилковими та необґрунтованими, враховуючи наступне.
Так відповідно до положень ст.. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Крім того відповідно до положень ст.. 1166 даного Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правами Фізичної чи юридичної особи. А також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Так судом у вироку зазначено, що з наданих потерпілою документів ( квитанцій на придбання ліків та пального ) встановлено, що нею витрачено на їх придбання за винятком суми в розмірі 6300 грн., відшкодованих обвинуваченим, сума в розмірі - 6871,15 грн. При цьому судом не враховані кошти, внесені потерпілою як благодійні внески в розмірі 880 грн., оскільки ці витрати не вважаються збитками , що понесені при лікуванні.
Однак роблячи такі висновки та приймаючи відповідне рішення, судом жодним чином не обґрунтовано доводи сторони захисту про те, що в матеріалах долучених до позовної заяви відсутні виписки з історії хвороби або рецепти, якими б підтверджувалось призначення певних ліків, необхідність придбання саме тих ліків та в тій кількості, на які в матеріалах справи є чеки. При цьому надані потерпілою документи не можливо ідентифікувати,що у відповідності до ст.. 58 ЦПК України робить ці докази не належними. Долучені чеки з аптечних закладів не доводять, що саме для позивача вони придбавались. Крім того з наданих світлокопій виписок з історій хвороб потерпілої не можливо встановити, яке саме лікування було їй призначено та проведено, які ліки призначалися та в якій кількості. Здійснені в жданих документах записи є незрозумілими, їх зміст неможливо встановити в судовому засіданні. Ніяких інших, більш детальних та конкретизуючи даних і доказів зазначених витрат потерпілою надано не було як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.
Таким чином зробити висновок про обґрунтованість вимог потерпілої про відшкодування витрат на придбання ліків неможливо.
Однак враховуючи той факт, що обвинуваченим в судовому засіданні визнано позов про відшкодування матеріальної шкоди у виді витрат на придбання пального в сумі 2699,36 грн. та витрат на благодійні внески в розмірі 880 грн., в цій частині колегія суддів вважає за можливе задовольнити позовні вимог як такі, що визнані обвинуваченим.
В решті позов в частині відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованим та недоведеним, і задоволенню не підлягає.
Таким чином вирок суду в частині вирішення цивільного позову підлягає відповідній зміні, а в решті залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 01.06.2016 року в частині вирішення цивільного позову змінити.
Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди до 3579,36 грн.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.
Судді: