ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/607/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2016 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000634 від 16.01.2016 р. по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван Вірменія, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Арташад Вірменія, громадянина Вірменії зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Раздан Вірменія, громадянина Вірменії, зареєстрованого у АДРЕСА_5 проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ;
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289 КК України;
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
перекладача ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
В провадження Дарницького районного суду м. Києва 17.06.2016 р. з прокуратури м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289 КК України.
В судовому засіданні прокурор вважала, що провадження за обвинувальним актом підсудне Дарницькому районному суду м. Києва, обвинувальний акт відповідає вимогам закону та може бути призначений до судового розгляду. Крім цього, прокурор просила суд продовжити обвинуваченим запобіжні заходи у виді тримання під вартою з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та, виходячи із тяжкості вчинених злочинів та форми співучасті.

Захисник ОСОБА_9 не заперечував щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, однак ризики наведені стороною обвинувачення вважав не доведеними, а тому просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження здатний гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відповідатиме практиці Європейського суду з прав людини. Обвинувачений ОСОБА_5 позицію свого захисника підтримав.

Адвокат ОСОБА_10 вважав за не можливе призначення обвинувального акту до розгляду в судове засідання, враховуючи те, що даний процесуальний документ вимогам КПК України не відповідає, а саме: не встановлено розмір шкоди завданої злочином; до обвинувального акту не долучено цивільного позову потерпілого, який заявлявся під час досудового розслідування. Також, захисник просив змінити запобіжний захід на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_6 , останній позицію свого захисника підтримав.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_11 , підтримавши позицію захисника ОСОБА_10 також вважала за не можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду та просила суд повернути його прокурору, а також змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт. Обвинувачений позицію захисника підтримав.

Заслухавши сторони кримінального провадження щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, заявлені клопотання, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до такого висновку.

Обвинувальний акт, згідно з приписами ч. 4 ст. 110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини) статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім цього, згідно з приписами п. 7 вказаної статті обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Також, ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначає, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Проте, всупереч вказаним нормам закону, практиці Європейського суду з прав людини в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289 КК України не встановлено виду і розміру шкоди завданої їх діями по всіх семи епізодах, як того вимагають приписи п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Крім цього, як слідує з викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення ОСОБА_7 до складу організованої групи вступив у лютому 2016 р. та вперше вчинив злочин 01.03.2016 р. (Т.1, а. 48-49) Однак, такі його діяння всупереч п. 2 примітки до ст. 289 КК України та правилам кримінально-правової кваліфікації кваліфіковано за ознакою повторності.

Також, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що у даному кримінальному провадженні було призначено експертизу волокон та волокнистих матеріалів і молекулярно-генетичну експертизу (Т.1, а. 197), однак в переліку витрат на залучення експерта, в порушення п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України, жодних відомостей про це не має.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема й прийняти рішення щодо повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Таким чином, за відсутності встановлення обставин, які повинні обов`язково міститись в обвинувальному акті та підлягають доказуванню, невірної кримінально-правової кваліфікації при інкримінуванні обвинуваченому ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки повторності обвинувальний акт не можна вважати таким, що відповідає п. 5, 7, 8 ч. 2 ст. 291 КПК України і у зв`язку з цим підлягає поверненню прокурору.

Вирішуючи клопотання сторони обвинувачення стосовно продовження запобіжних заходів та сторони захисту щодо зміни запобіжних заходів, суд керується приписами ч. 3 ст. 315 КПК України відповідно до якої під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків. Частиною 2 ст. 177 КПК України встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Пункт 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими. У даному кримінальному провадженні не допитані потерпілі та свідки, що не виключає незаконного впливу на них зі сторони обвинувачених.

Разом з цим, обставинами, що підтверджують наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, є те, що інкриміновані обвинуваченим злочини вчинені у формі складної співучасті, у випадку доведеності винуватості їм загрожує покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, дані про їх осіб, зокрема, те, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є громадянами іншої держави, їх віку та стану здоров`я.

Відтак, суд, керуючись ст.ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 183 КПК України відповідно до якої, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, тяжкості вчиненого злочину, наявних ризиків, суд вважає, що альтернативою триманню обвинувачених під вартою може бути застава в розмірі 250 мінімальних заробітних плат, яка здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покладених на них обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 315 ч. 2 ст. 369, ст. 372, 395, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000634 від 16.01.2016 р. по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289 КК України повернути прокурору прокуратури м. Києва ОСОБА_8 .
У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про зміну запобіжних заходів із тримання під вартою обвинувачених на домашній арешт відмовити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити без змін у виді тримання (взяття) під вартою, продовживши його строк до 19 серпня 2016 року включно.
У разі внесення застави в розмірі 250 мінімальних заробітних плат, що становить 362 500 гривень за кожного, на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва та надання суду документа, що це підтверджує сплату, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підлягають звільненню з-під варти з покладенням на них обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий-суддя:
СУДДІ: