Провадження № 11-кп/783/423/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002941 від 21 серпня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, за участі

прокурораОСОБА_7 ,
обвинуваченогоОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_11 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року,

встановила:
вироком Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до взяття під варту фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з його слів працював вантажником у ТОВ «Ніка-Захід», раніше неодноразово судимого, востаннє 21.08.2014 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21 серпня 2014 року, і остаточно до відбування призначено ОСОБА_6 6 (шість) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд першої інстанції постановив рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 22 вересня 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення з моменту затримання 22 вересня 2015 року зараховано в строк призначеного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 залишено без зміни.
Зазначеним вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_13 16 серпня 2015 року близько 18 год. 30 хв., перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, з метою протиправного збагачення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, нанісши не менше двох ударів, один з яких кулаком в голову потерпілому ОСОБА_14 , а другий в верхню частину його тулуба, відкрито заволодів належним останньому мобільним телефоном «НТС One 801Е» вартістю 6 599,00 грн., що знаходився у пластиковому чохлі вартістю 126,00 грн., чим спричинив потерпілому шкоду у загальному розмірі 6 725,00 грн.
Не погоджуючись із вироком Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник адвокат ОСОБА_15 подали на нього апеляційні скарги в яких просять оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити виправдувальний вирок у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_13 із оскаржуваним вироком не погодився, в обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що судом та слідством не були досліджені речові докази, не було зроблено експертизи відбитків пальців, не було встановлено та викликано до суду усіх свідків події. Зокрема апелянт зазначає, що слідством не надано повної інформації щодо його особи, а саме те, що він офіційно працював, а суд лише взяв до уваги його слова. Отже, на підставі зазначеного, апелянт вважає, що слідством не надано прямих доказів, а тільки одні покази потерпілого та свідків.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_15 вважає, що з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у скоєні інкримінованого йому злочину у даному кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 186 КК України погодитись не можна. На думку апелянта залишилось не з`ясованим як обвинувачений ОСОБА_13 , за вказаних обставин, згідно матеріалів кримінального провадження, міг фізично вчинити відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, при недієздатній лівій руці, а саме маючи перелом головки лівої променевої кістки.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали вимоги та доводи апеляційних скарг, прокурора про відмову в задоволенні апеляційних скарг та залишення оскаржуваного вироку без змін, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупностісуд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 15 ч. 2. ст. 186 КК України в межах висунутого обвинувачення за встановлених судом першої інстанції обставин підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема показаннями самого потерпілого ОСОБА_16 та показаннями очевидців злочину свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про обставини вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_19 , нанесення ним ударів потерпілому правою рукою, заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_16 і здачу мобільного телефону в ломбард на іншу особу, оскільки в нього не було паспорта.
Крім того, показаннями свідка ОСОБА_20 стверджуються показання свідка ОСОБА_18 про те, що обвинувачений ОСОБА_13 із своїм знайомим здали викрадений телефон в ломбард, оскільки в нього не було паспорта.
Винуватість ОСОБА_10 стверджується також протоколами проведення слідчого експерименту від 23 вересня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_16 і свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , досліджених судом першої інстанції.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що телефон у потерпілого був відібраний свідком ОСОБА_21 , на думку колегії суддів, обґрунтовано спростовано в суді першої інстанції як показами потерпілого ОСОБА_16 так і свідка ОСОБА_17 , які показали, що ОСОБА_13 притиснув потерпілого своїм тілом до стіни, правою рукою наніс йому удари та забрав у нього з кишені мобільний телефон.
Заперечення сторони захисту, що обвинувачений ОСОБА_13 об`єктивно не міг вчинити злочин, так як був прооперований і мав на лівій руці гіпс, спростовані в судовому засіданні показами як потерпілого ОСОБА_16 , так і свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 про те, що обвинувачений наносив удари потерпілому правою рукою, оскільки ліва рука була в гіпсі, після чого забрав з кишені потерпілого мобільний телефон.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_13 16 серпня 2015 року близько 18 год. 30 хв. умисно, повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, та правильно кваліфікував ці дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд першої інстанції, на думку колегії суддів, врахував загальні засади призначення покарання та призначив покарання в межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 186 ККУкраїни, що передбачає відповідальність за інкримінований обвинуваченому злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_12 у відповідності до вимог ст. 65 КК України.
Зокрема, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд першої інстанції врахував наступні обставини: ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_19 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів; особу ОСОБА_10 , який одружений, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не значиться, за місцем реєстрації характеризуються позитивно, раніше судимий в тому числі і за вчинення злочинів проти власності (а.с.103-111).
В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, в силу ст. 67 КК України, суд першої інстанції обгрунтовано визнав вчинення обвинуваченим ОСОБА_19 злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відтак, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_12 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, визначене санкцією ч. 2 ст.186 КК України, яке він повинен відбувати реально, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчинення ОСОБА_19 нових злочинів у майбутньому.
При цьому, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_13 засуджується за вчинення цього злочину після постановлення стосовно нього вироку Залізничним районним судом м. Львова від 21 серпня 2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України, яким обвинуваченого засуджено до 04 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 03 роки (а.с.106-107).
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднав не відбуту частину покарання за попереднім вироком, зарахувавши в порядку, визначеному ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення до строку відбування покарання обвинуваченому.
Колегія суддів не встановила будь-яких істотних порушень вимог КПК України під час розгляду справи судом першої інстанції, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що у даному кримінальному провадженні не було проведено дактилоскопічної експертизи, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного вироку, оскільки в суді першої інстанції доведену вину ОСОБА_10 у вчиненні даного злочину іншими беззаперечними доказами, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_16 і свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , протоколами проведення слідчого експерименту від 23 вересня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_16 і свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , досліджених судом першої інстанції
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 і залишення оскаржуваного вироку без змін.

Керуючись ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України колегія суддів,

ухвалила:
відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , а вирок Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу можна оскаржити в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня її проголошення.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_22 .
Ухвала вступила в законну силу «24» травня 2016 року.

Копію виготовлено «____» _________ 2016 року

Помічник судді ОСОБА_23