АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1096/16 Справа № 190/494/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України,
В с т а н о в и л а:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лозуватка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянин України, не працюючий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-11.02.2016 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки,-
засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 року, більш суворим за даним вироком і остаточно до відбуття призначено 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 25.01.2016 року приблизно о 01 год. 00 хв., перебуваючи на території садиби АДРЕСА_2 , де керуючись раптово виниклим умислом на відкрите заволодіння чужим майном, застосовуючи до ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я в момент заподіяння, вимагаючи у останнього кошти, наніс ОСОБА_9 удари кулаком лівої руки в область обличчя, внаслідок чого останній впав на підлогу та втратив свідомість, після чого відкрито викрав з кишені ОСОБА_9 700 грн., спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму. З місця вчинення злочину ОСОБА_7 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
В апеляції заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити свій вирок, яким визнати винним та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України врахувати вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 року. Зважаючи на те, що даним вироком ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, - кожний вирок виконувати самостійно.
Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляції прокурора та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, учасниками судового провадження відповідно до положень ст.ст. 349, 394 КПК України не оспорюються, а тому, згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України строком на 4 роки із звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки з покладенням згідно до ст.76 КК України на останнього відповідних обов`язків буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи з положень ст.75 КК України, якщо при призначенні покарання на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Частиною 3 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином , призначивши покарання в межах санкції статті.
Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем мешкання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховуючи поведінку обвинуваченого під час судового розгляду справи, відсутність заявленого цивільного позову, а також той факт, що даний злочин ОСОБА_7 вчинив до постановлення попереднього вироку, а не під час іспитового строку, на який його було звільнено від відбування призначеного покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 року, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України з врахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України без реального його відбуття.
Таким чином, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані по особу ОСОБА_7 та призначив покарання, яке не є явно несправедливим внаслідок м`якості, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Тому доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне та необґрунтоване застосування судом ст. 75 КК України та твердження про посилення покарання обвинуваченому при призначенні ОСОБА_7 покарання, на думку колегії, спростовуються матеріалами кримінального провадження, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.404, ст.405, ст.407, ст.419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4