Справа № 308/1714/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

28.09.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/317/2016 за апеляційною скаргою представника потерпілих адвоката ОСОБА_13 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2016 року.
Цим вироком ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Колки Маневицького району Волинської області, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, начальник 1-го відділення інспекторів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , капітан, не судимий, засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, на два роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки 6 місяців.
Ухвалено: запобіжним заходом щодо ОСОБА_7 обрати тримання під вартою, автомобіль «Фіат Добло» НОМЕР_1 повернути власнику, стягнути з ОСОБА_7 у покриття моральної шкоди на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 по - 76 346 грн.; у покриття шкоди, завданої смертю ОСОБА_11 , на користь ОСОБА_16 168 490 грн.; витрати на правову допомогу на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_15 по - 5 000 грн., а також судові витрати в сумі 614 грн. 90 коп..
Ухвалено також стягнути з ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»» на користь ОСОБА_15 , ОСОБА_16 по 42 692 грн. у покриття шкоди, завданої смертю ОСОБА_17 та на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 по 3 654 грн. у покриття моральної шкоди.
ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 08.11.2014 приблизно о 02 годині, керуючи автомобілем «Фіат Добло» НОМЕР_1 , під час руху по автодорозі «Соломоново В.Добронь Яноші» на ділянці 12 км + 238 м між селами Демічі та Червоне Ужгородського району, порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України: не вжив заходів безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу та його завантаження що призвело до втрати ним керування автомобілем, який виїхав за межі проїзної частини і потрапив у меліораційний канал з водою, внаслідок чого загинули пасажири автомобіля ОСОБА_18 і ОСОБА_17 .
В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 , не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи та правової кваліфікації діяння обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку через необґрунтоване застосування ст. 69 КК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки шість місяців. Суд, на його думку, не врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, не встановив, а тому і не вказав у вироку обставин, які істотно знижували б ступінь тяжкості злочину та пом`якшували б покарання, достатніх для призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом. Що стосується позитивної характеристики обвинуваченого та відсутності у нього судимості, то ці відомості такими обставинами не являються, а є даними про його особу. Представник потерпілих також вказує, що у вироку не зазначено, в чому саме полягало активне сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину в той час, як він, навпаки, пояснював дорожньо-транспорту подію збігом обставин, поганим освітленням повороту, оспорював свою винуватість і заперечив, що керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.
Захисник адвокат ОСОБА_8 , подав на апеляційну скаргу заперечення. Вказує, що її доводи не ґрунтуються на доказах і встановлених судом фактичних обставинах кримінального правопорушення, які в скарзі не оспорюються. Зауважує, що показання ОСОБА_7 з приводу його перебування, на час огляду, в стані алкогольного сп`яніння не спростовано, що після дорожньо-транспортної події він намагався врятувати потерпілих, визнав вину, дав показання, які повністю узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення, щиро розкаявся, публічно вибачився перед потерпілими, вжив усі заходи до відшкодування шкоди сім`ям потерпілих, на які був спроможний. Відзначає також, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, 11 років відслужив у війську, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має міцні соціальні зв`язки.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промови представника потерпілих адвоката ОСОБА_13 , потерпілої ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, промову прокурора, пояснення обвинуваченого і захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційних вимог та просили залишити вирок без змін, дослідив висновки судово-медичних експертиз щодо ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , дані про особу останнього, заслухав судові дебати, останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін, потерпілих та їх представника і приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, суд призначає покарання у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому воно має бути необхідне і достатнє для виправлення підсудного і попередження вчинення ним нових злочинів.
Правильність встановлення судом і зазначення у вироку обставин кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні та його правова кваліфікація в апеляційній скарзі не оспорюються, формулювання його обвинувачення, визнаного доведеним, відповідає правовій кваліфікації за ч.3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.
Відповідно до ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі, окрім іншого, зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів.
Відповідно до ч.4 ст. 403 КПК України внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.
Строк апеляційного оскарження вироку Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2016 року щодо ОСОБА_7 для всіх учасників судового розгляду закінчився.
Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
В апеляційній скарзі стверджується про необхідність критичної оцінки показань свідка ОСОБА_19 і обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно вживання останнім алкогольних напоїв після дорожньо-транспортної пригоди, про доведеність вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння та про незастосування судом першої інстанції п.13 ч.1 ст. 67 КК України, який підлягав застосуванню, тобто про необхідність визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину за обставини, яка обтяжує покарання: в стані алкогольного сп`яніння.
Водночас у ній наголошено, що «сторона потерпілих не оспорює правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження в частині механізму та обставин ДТП, навпаки, на переконання сторони потерпілих, такі встановлені вірно». Апеляційна вимога представника потерпілих полягає у скасуванні вироку тільки в частині призначення покарання і призначенні ОСОБА_7 більш суворого покарання. Клопотань про дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, або доказів в ній не зазначено. В решті апелянт просить залишити вирок без змін.
Отже, з огляду на наведені приписи ст.ст. 396, 403, 404 КПК України, Апеляційний суд не вправі розглядати доводи апеляційної скарги, наведені в обґрунтування тверджень про вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Інших обставин кримінального правопорушення або даних про особу обвинуваченого, які додатково мав би врахувати суд, або які були враховані ним безпідставно, інших доводів, які переконували б у тому, що призначене судом першої інстанції покарання не є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів, в апеляційній скарзі не наведено і в судовому засіданні не встановлено.
Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом за вчинений злочин, визначаються статтею 69 КК України. Згідно з частиною першою цієї статті за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. При цьому, згідно ч. 2 ст. 66 КК України, суд може визнати такими, що пом`якшують покарання, і обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, є, згідно вироку, щире каяття обвинуваченого, його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позитивна характеристика по місцю роботи та часткове відшкодування матеріальної шкоди.
Позитивна характеристика ОСОБА_7 , як і те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, відповідно до ст. 65 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.3 постанови від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», підлягає до врахування при призначенні покарання, однак не як обставина, що його пом`якшує, а як така, що стосується особи обвинуваченого.
Проте, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 286 КК України за такий злочин, та навів у вироку достатні підстави і переконливі доводи на користь цього рішення, які під час апеляційного розгляду кримінального провадження знайшли своє підтвердження.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильності застосування судом першої інстанції ст. 69 КК України і надмірної м`якості призначеного покарання не переконують Апеляційний суд у тому, що вирок в частині призначення покарання є незаконним або необґрунтованим.
Обговорюючи питання про міру покарання Апеляційний суд виходить з того, що єдина кваліфікуюча ознака частини третьої статті 286 КК України: загибель кількох осіб, визначає тільки найнижчу межу тяжкості суспільно небезпечних наслідків, які відмежовують цей злочин від передбаченого частиною другою цієї статті, інакше кажучи, суспільно небезпечні наслідки, які можуть бути різними за ступенем тяжкості. Її санкція передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Через протиправні дії ОСОБА_7 настала смерть двох осіб. Обставин, які обтяжували б його покарання, суд не встановив. Обвинувачений і сам постраждав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: отримав закритий перелом лівої променевої кістки, кваліфікований експертом, як тілесне ушкодження середньої тяжкості (т.1 а.с.157-159), але безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди неодноразово намагався допомогти потерпілим і запобігти тяжким наслідкам, визнав вину, дав показання, які повністю узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення, публічно вибачився перед потерпілими, щиро розкаявся, добровільно відшкодував частину завданих збитків.
Щире каяття і добровільне відшкодування завданого збитку, згідно ч.1 ст. 66 КК України є обставинами, що пом`якшують покарання і разом іншими наведеними вище обставинами, які також підлягають до врахування при призначенні покарання, як такі, що його пом`якшують, утворюють підставу для застосування щодо ОСОБА_7 ст. 69 цього Кодексу.
Окрім цього, ОСОБА_7 позитивно характеризується, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Тому Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 286 КК України.
Клопотань про зміну або скасування запобіжного заходу щодо обвинуваченого Апеляційному суду не заявлено, тому питання про нього Апеляційний суд не обговорює і не вирішує.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення, вирок Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді