АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/451/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/239/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 26 квітня 2016 року провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_6 для відбування покарання, призначеного вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2013 року на 4 роки позбавлення волі, -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
представник Софіївського МВ КВІ ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
З матеріалів провадження видно, що вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2013 року ОСОБА_6 12 березня 2013 року засуджений за ч.2 ст.297 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладені обов`язки, а саме повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи і періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції (а.п.3-4).
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_6 скасовано та направлено засудженого ОСОБА_6 для подальшого відбування покарання в місця позбавлення волі.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_6 перебуваючи на обліку у кримінально-виконавчій інспекції, не виконав умови звільнення його від відбування покарання з випробуванням і в період встановленого йому трирічного іспитового строку без поважних на те причин не з`являвся на реєстрацію до КВІ, змінив місце проживання без відома інспекції, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення, злісно ухиляється від відбування покарання та здійснення контролю з боку кримінально-виконавчої інспекції за його поведінкою.
В обґрунтування апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається, на ті обставини, що судом не було взято до уваги щодо встановлення причин його неявки до КВІ на реєстрацію. Він хворий на туберкульоз (відкрита форма), ВІЧ. Крім того вважає, що інспектор КВІ відноситься до нього упереджено, знаючи що він хворий. Також вказує, що, оскільки він мешкає на великій відстані від Софіївського МВ КВІ, йому дуже важко діставатися до інспекції.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді провадження, засуджений ОСОБА_6 просив колегію суддів задовольнити його апеляційну скаргу та призначити новий судовий розгляд.
Прокурор та представник Софіївського МВ КВІ в судовому засіданні при апеляційному розгляді заперечували проти апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання у разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що контролює відбування покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.
На думку колегії суддів, розглядаючи подання начальника Софіївського МВ КВІ УДПтСУ України у Дніпропетровській області, суд першої інстанції в повній мірі виконав зазначені вимоги закону та зробив правомірні висновки про небажання ОСОБА_6 ставати на шлях виправлення.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2016 року був засуджений за ч.2 ст.297 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на три роки. На підставі ст.76 КК України на засудженого було покладено обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Після отримання копії зазначеного вироку суду, 15 квітня 2013 року МВ КВІ Софіївського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 було направлено виклик на 22 квітня 2013 року для постановлення його на облік та роз`яснення умов і порядку відбування покарання з випробуванням, за яким останній з`явився до КВІ і 22 квітня 2013 року згідно з п.п.4.10, 4.11, п.4 розділу 4 Інструкції Про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю за такими особами, з засудженим було проведено співбесіду, під час якої йому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, правові наслідки за невиконання покладених на нього судом обов`язків, порушення громадського порядку, вчинення нового злочину, уточнено анкетні дані. За результатами проведеної бесіди засуджений ОСОБА_6 дав підписку, про ознайомлення його з порядком та умовами відбування покарання, відповідальністю за ухилення від покладених на нього судом обов`язків, систематичного порушення громадського порядку, встановлено дні явки на реєстрацію.
Як видно з особової справи ОСОБА_6 №24/2013, засуджений з моменту постановки його на облік до КВІ до направлення подання для вирішення питання про скасування звільнення від покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі покладені на нього вироком суду обов`язки з квітня 2015 року не виконував, порушував порядок відбування покарання, систематично не з`являвся для реєстрації в КВІ, що мало місце з 14 квітня 2015 року по 16 лютого 2016 року (а.п.11), а 19 травня 2015 року взагалі змінив місце проживання.
З огляду на систематичну неявку ОСОБА_6 до КВІ, інспектором Софіївського МВ КВІ здійснювалась перевірка за місцем проживання засудженого АДРЕСА_1 , але вдома ОСОБА_6 не було. З пояснень сусідів засудженого - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 було встановлено, що вони знають ОСОБА_6 , але давно його не бачили.

Крім того засудженому ОСОБА_6 було оголошено примусовий привід в порядку ст.164 ч.1 КВК України на 08 травня 2015 року та 15 травня 2015 року через органи міліції, але примусовий привід так і не був виконаний, оскільки за вказаною в поданні адресою ОСОБА_6 не проживав.
Вжитими заходами з боку КВІ шляхом направлення запитів до різних установ, в тому числі медичних та установ виконання покарання, місцезнаходження ОСОБА_6 встановити не вдалося, в зв`язку з чим 19 червня 2015 року Софіївською КВІ на підставі ст.164 ч.1 КВК України матеріали початкового розшуку стосовно засудженого ОСОБА_6 були передані до Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області для проведення подальших розшукових заходів. В липні 2015 року ОСОБА_6 було оголошено в розшук.
Відповідно до матеріалів особової справи на засудженого №24/2013 видно, що засуджений дійсно з травня 2015 року на реєстрацію до Софіївського МВ КВІ не з`являвся, проживав в м. Дніпропетровську.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_6 у період іспитового строку на протязі тривалого час систематично не виконував покладені на нього обов`язки, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, а тому суд, відповідно до ст.78 КК України та ст.166 КВК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про направлення його для відбування покарання призначеного вироком суду.
При цьому колегія суддів вважає, безпідставними твердження засудженого в апеляційній скарзі з огляду на те, що він не з`являвся до МВ КВІ з поважних причин і не вбачає жодних підстав передбачених законом для задоволення апеляційної скарги засудженого та скасування ухвали суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, якою було задоволено подання начальника Софіївського МВ КВІ та скасовано засудження з випробуванням ОСОБА_6 , призначене вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2013 року за ч.2 ст.297 КК України, згідно з яким його було засуджено до 4 років позбавлення волі з випробувальним строком на 3 роки і яким ОСОБА_6 було направлено для відбування призначеного зазначеним вироком покарання у виді 4 років позбавлення волі - залишити без змін.
Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4