У Х В А Л А
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 18 лютого 2016 року апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 500 084 27 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, маючого малолітню дитину - 2015 року народження, судимого 09.03.2004 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 70 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 03.12.2010 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому за цим законом призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він01 вересня 2015 року, близько 15 години, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , помітив попереду себе раніше невідому йому жінку. Обігнавши її по ходу свого руху, ОСОБА_7 виявив на шиї вказаної жінки золотий ланцюжок вагою 5 г. із золотим хрестиком вагою 3 г. та золотий ланцюжок вагою 4,12 г. з підвіскою вагою 1,16 г. В цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж) з метою власного збагачення за рахунок чужого майна.
ОСОБА_7 , обігнавши ОСОБА_9 та пройшовши декілька метрів, поступово уповільнив кроки, після чого взагалі зупинився напроти парадного під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 . Зупинившись, ОСОБА_7 дочекався поки ОСОБА_9 порівняється з ним та, скориставшись відсутністю навколо них сторонніх людей, ОСОБА_7 правою рукою схопився за золоті ланцюжки, які висіли на шиї ОСОБА_9 , і почав за них смикати з метою їх розірвання та подальшого заволодіння.
Розірвавши вказані золоті ланцюжки, ОСОБА_7 не зміг заволодіти ними оскільки ОСОБА_9 трималася за них рукою. В результаті розірвання належних ОСОБА_9 золотих ланцюжків, ОСОБА_7 заволодів золотим хрестиком вагою 3 г., який висів на одному з розірваних ним ланцюжків, та підвіскою вагою 1,16 г., яка висіла на другому розірваному ланцюжку.
Відкрито викравши золотий хрестик та золоту підвіску з діамантом, які належать ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж) з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 залишив місце злочину та, намагаючись уникнути переслідування зі сторони пересічних громадян, побіг в напрямку будинку № 14, який розташований по вул. Попова в м. Києві, сховавшись на горищі, де в подальшому і був затриманий працівниками міліції.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму в розмірі 24.783 грн. 32 коп., яка складається з відкрито викрадених ювелірних виробів: золотого ланцюжка вагою 4,12 г., золотої підвіски з діамантом вагою 1,12 г., загальною вартістю 18.544 грн. 32 коп., та золотого ланцюжка вагою 5 г. та золотим хрестиком вагою 3 г., загальною вагою 8 г., згідно з офіційно установленими Національним банком України закупівельними цінами на дорогоцінні метали в брухті станом на 01 вересня 2015 року складає 6.239 грн. 00 коп.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини правопорушення, доведеності вини та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вказаний вирок в частині призначеного покарання скасувати через його м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.
При цьому, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 75 КК України не відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі.
На переконання прокурора, суд першої інстанції фактично не надав належної і достатньої оцінки даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності та відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі. Після цього, зухвало ігноруючи можливість призначення суворого покарання, ОСОБА_7 вчинив новий злочин проти власності повторно. Застосування до обвинуваченого суворих заходів кримінальної репресії за попереднім вироком не стримало ОСОБА_7 від спроб незаконно збагатитися за рахунок чужого майна. Якщо раніше обвинувачений вчиняв тільки таємне викрадення чужого майна, то в даному випадку, зухвало вчинив відкрите заволодіння майном потерпілої із застосуванням фізичного насильства. Викладене вказує, що обвинувачений наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя та не бажає перевиховуватися.
Посилається прокурор і на надання окремої уваги об`єкту злочинного посягання, а саме - золотих виробів, який у жодному випадку не можна віднести до предметів першої необхідності, на викрадення яких обвинуваченого підштовхнула складна життєва ситуація.
За таких обставин, виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, як вважає прокурор, є неможливим, а суд першої інстанції не зміг навести належного обґрунтування на користь свого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки таких даних в ході судового розгляду кримінального провадження здобуто не було.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення захисника та обвинуваченого, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювались.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, які не оспорюються і в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не перевіряє відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5-ти років позбавлення волі в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, правильність чого прокурором в апеляції фактично не заперечується.
При цьому, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції були враховані тяжкість вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують його покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Не послався на такі обставини, щоб заслуговували на увагу і прокурор в апеляційній скарзі.
З урахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, що за місцем проживання характеризується формально позитивно, не працює, однак перебуває на стадії працевлаштування проходить медогляд за направленням Куренівського ТРЕД, одружений, має доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов ґрунтовного висновку про можливість перевиховання та виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а тому і звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням для нього іспитового строку у максимальних розмірах, визначених в ст. 75 КК України, та з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить переконливих доводів того, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України є явно несправедливим внаслідок його м`якості.
В даному конкретному випадку не є такими обставинами і посилання прокурора на попереднє притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, оскільки він повністю відбув покарання, призначене за попереднім вироком, але оскільки судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку, його дії за оскаржуваним вироком і кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як учинення грабежу повторно, з урахуванням його притягнення до відповідальності за вчинення корисливих злочинів, за які він був засуджений за попереднім вироком.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги прокурора щодо застосування обвинуваченим ОСОБА_7 до потерпілої ОСОБА_9 фізичного насильства, оскільки таке обвинувачення йому не пред`являлося і його дії по вчиненню грабежу не мають кваліфікацію, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Предметом злочинного посягання при учиненні корисливих злочинів - є чуже майно, зокрема, приватне, незалежності від того чи воно є предметом першої необхідності, чи ні.
Водночас слід зазначити і те, що прокурор сам не заперечує в апеляційній скарзі обставини того, що на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_7 підштовхнула складна життєва ситуація.
Правильно прийнята до уваги і позиція потерпілої ОСОБА_9 , яка хоча і не з`явилася в судове засідання, але в заявах від 22 та 30 жовтня 2015 року, просила призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі, не маючи до нього ні матеріальних, ні моральних претензій.
Інших підстав, щоб заслуговували на увагу, які б свідчили про безпідставне застосування до ОСОБА_7 при призначенні йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5-ти років позбавлення волі положень ст. 75 КК України в апеляційній скарзі прокурора не вказано, не вбачає таких обставин і суд апеляційної інстанції.
За викладеним апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 500 084 27 щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3