Справа № 209/183/16-к
Провадження № 1-кп/209/123/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

за участі: - секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого- ОСОБА_5

захисника обвинуваченого - ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження № 209/123/16-к (пр. № 1-кп/209/183/16), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001281 від 23.06.2015 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину: доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ст. 125 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
22.06.2015 року о 21.40 годин, ОСОБА_7 , прийшов до альтанки, розташованої біля буд. АДРЕСА_2 , де знаходились н/л ОСОБА_4 , н/л ОСОБА_9 , н/л ОСОБА_10 та н/л ОСОБА_11 . Між ОСОБА_7 і н/л ОСОБА_4 зав`язався словесний спір, в ході якого ОСОБА_7 , маючи намір на умисне спричинення тілесних ушкоджень, з особистих неприязних відносин навмисно завдав н/л ОСОБА_4 удар ножем в область правого стегна, причинив тілесні пошкодження у вигляді рани на правому стегні (слідом загоєння котрої є виявлений в нього рубець), враховуючи її характер (рівні краї, перевага глибини рани над довжиною) має ознаки колото-різаної рани, спричинена дією твердого предмету з обмеженою загостреною контактуючою поверхнею, що володів колюче-ріжучими властивостями. Вказані тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта № 795-Е від 03.08.2015 року, являються легкими тілесними пошкодженнями, з короткочасним розладом здоров`я як викликавши розлад здоров`я більш 6, але менш 21 дня.
Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження, яке викликало короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав себе винним в повному обсязі, підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті. Крім того, пояснив, що 22.06.2015 року він повернувся з роботи додому і займався своїми хатніми справами. Через деякий час він вийшов на балкон і почув галас який лунав з альтанки, що розташована на подвір`ї його будинку. Направивши погляд в бік альтанки він побачив, що в ній знаходиться молодь та його сусідка, які між собою сперечалися. Не погоджуючись з поведінкою молодих осіб, які ображали жінку, він голосно попрохав їх щоб вони заспокоїлись та поводилися гідно, однак вони на його прохання ніяк не відреагували. У зв`язку з тим, що молодь продовжувала вести себе не коректно та висловлювалася образливою лайкою в бік його сусідки, він вирішив вийти до останніх та заспокоїти їх особисто. Однак вони не звертали на його вимоги ніякої уваги і продовжували сперечатися з сусідкою, яка зробила їм зауваження, щодо собаки, яка рила ями. В подальшому, захищаючи свою сусідку, він вступив з ними в словесний конфлікт, в результаті якого на ґрунті особистих неприязних відносин, він не зміг стримати свої емоції і наніс потерпілому, маленьким ножем, що був одягнений у нього на зв`язці з ключами, удар в область голені. Крім того суду пояснив, що після нанесення удару потерпілому, він допомогу останньому не надавав, швидку не викликав. З місця події його забрала сусідка. В подальшому він добровільно звернувся до міліції, оскільки дізнався, що відносно нього, з приводу вчиненого ним діяння, подана заява. Щиро розкаюється у скоєному. Цивільний позов щодо стягнення з нього матеріальної шкоди не визнав, посилався на відсутність доказів, що підтверджують заподіяння останьої.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України, але не визнав цивільний позов про стягнення з нього матеріальної шкоди, суд за погодженням з учасниками судового провадження, переконавшись, що потерпілий, представник потерпілого, обвинувачений, захисник обвинуваченого та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження у загальному порядку, з дослідженням в суді доказів, а саме: допиту обвинуваченого та допиту представника потерпілого в частині заявленого нею цивільного позову.

Допитана у судовому засіданні, представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , в частині цивільного позову суду пояснила, що нею в кримінальному провадженні заявлено цивільний, в якому остання просить стягнути з обвинуваченого спричинену їй матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн., яка складається з: витрат на лікування, витрат за пошкоджений одяг, витрат на проїзд в лікарню. Крім того пояснила, що внаслідок спричинення тілесних ушкоджень їх сину, її чоловік був змушений не працювати, а отже не отримувати заробітню платню, що призвело до погіршення їх матеріального становища, також у них була сплачена путівка на відпочинок, сина разом зі своїм батьком, однак в результаті вищевказаних дій обвинуваченого, використати її у них не було можливості, а кошти витрачені на неї поверненню не підлягали. Однак доказів на підтвердження зазначених витрат не має, оскільки не знала, що необхідно було зберігати чеки та надати їх суду, на підтвердження останніх. Просила суд цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_7 органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, яке викликало короткочасний розлад здоров`я.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року) та в п.150 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року (остаточне 21.07.2011 року), в яких зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

З огляду на встановлені судом обставини суд вважає, що ОСОБА_7 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочини за ч.2 ст.125 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем мешкання, має на утриманні малолітню дитину.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та повне визнання своєї вини.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо неповнолітньої особи.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, враховуючи думку потерпілого та його представника відносно покарання, які просили суворо покарати обвинуваченого, враховуючі поведінку обвинуваченого, який після заподіяння тілесного ушкодження не надавав допомогу постраждалому та не викликав останньому медичних працівників, суд вважає за можливе призначити покарання ОСОБА_7 , в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст.125 КК України, у виді обмеження волі із звільненням від відбування покарання згідно ст.75 КК України та покладенням обов'язків згідно ст.76 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Представником потерпілого ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 10 000 грн., які остання просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обвинувачений та його захисник щодо задоволення позову заперечували, посилались на відсутність будь-яких доказів, що могли б підтвердити завдані збитки.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову представника потерпілого, суд приходить до висновку, що він задоволенню не підлягає, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження спричинених їй матеріальних збитків.

Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази відповідно до ст.100 КПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 ( одного ) року обмеження волі.

Керуючись вимогами ст. 75 КК України суд звільняє ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він на протязі іспитового строку в 1 ( один ) рік не вчинить нового злочину.

Згідно ст. 76 КК України суд покладає на ОСОБА_7 такі обовязки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

У задоволенні цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 суми спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок - відмовити.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався.

На вирок можуть подані апеляційні скарги в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.
Суддя: ОСОБА_1