Дата документу Справа № 323/1787/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/296/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.296 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Преображенка Оріхівського району Запорізької області, проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, проживає у АДРЕСА_2

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні ряду злочинів за таких обставин.

13 квітня 2015 року близько 01:00 години неповнолітній ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник на територію двору розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , з автомобіля марки ВАЗ-1102, котрий знаходився на території вищезазначеного двору, таємно з корисливих мотивів викрав сумку - барсетку «JuesToni», вартістю 207 гривень 90 копійок, в котрій знаходився мобільний телефон марки «Orro 19500» вартістю 267 гривень 10 копійок, з сім - карткою оператора «МТС», вартістю 20 гривень, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки ЗАЗ- 1102, грошові кошти у сумі 100 гривень, картка - пам`яті на 8 ГБ вартістю 160 гривень та картка - пам`яті на 2 ГБ вартістю 80 гривень, які належать ОСОБА_11 , після чого разом з викраденим майном залишив місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 , матеріальних збитків на загальну суму 835 гривень.

18 квітня 2015 року близько 17:00 години неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , разом, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в громадському місці на вул. Ч. Партизан в м. Оріхів Запорізької області, в ході розмови з потерпілим неповнолітнім ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 , безпричинно почали провокувати сварку. Передбачаючи конфлікт ОСОБА_12 почав тікати від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звернув на вул. Вержбицького в м. Оріхів Запорізької області, де забіг до двору будинку АДРЕСА_4 . При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжуючи свої дії направленні на вчинення хуліганських дій, прослідували за потерпілим, наздогнали його в зазначеному вище домоволодінні, де безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, по мотивам явної неповаги до суспільства, з хуліганських мотивів, проявивши особливу зухвалість, реалізовуючи свій умисел на вчинення хуліганських дій, нанесли множинні удари кулаками рук по обличчю ОСОБА_12 , від чого останній впав на землю, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжили наносити удари ногами й руками по тулубу та іншим частинам тіла потерпілого.

Протиправні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжувались протягом близька 10-ти хвилин, вперто не припинялися і були припинені лише після втручання сторонніх осіб.

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_12 були завдані тілесні ушкодження у вигляді множинних синців, садно і забій м`яких тканин волосистої частини голови та обличчя, а також синці і садна тулуба та кінцівок які згідно висновку експерта №39 від 05.05.2015 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Наслідком пошкодження в області волосяної частини голови та обличчя є струс головного мозку та посттравматичний риніт, які відповідно до вищезазначеного висновку експерта кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили собою короткочасний розлад здоров`я.

30 квітня 2015 року близько 12:00 години неповнолітній ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , пройшов до приміщення гаражу, звідки таємно з корисливих мотивів викрав електричний водяний насос марки «БЦ 1.1 Харьков» вартістю 868 гривень 40 копійок, який належить ОСОБА_13 , після чого виніс вказаний насос з приміщення гаражу і в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_13 матеріальних збитків на вказану суму.

08 травня 2015 року близько 12:00 години ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , таємно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з тумбочки, розташованої в приміщенні будинку за вказаною адресою, викрав караоке DVD-плеєр марки «ВВК DVP 158SI» вартістю 451 гривня 58 копійок, який належить ОСОБА_13 , після чого разом з викраденим майном залишив місце свого мешкання та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальних збитків на вказану суму.

15 травня 2015 року близько 12:00 години ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , таємно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з купи одягу, розташованої на стільці в приміщенні будинку за вказаною адресою, викрав DVD-плеєр марки «ВВК DVP 158SI», вартістю 451 гривня 58 копійок, який належить ОСОБА_13 , після чого разом з викраденим майном залишив місце свого мешкання та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальних збитків на вказану суму.

15 травня 2015 року близько 19:30 години неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на вул. Ч.Партизан в м. Оріхів Запорізької області, в ході розмови з неповнолітнім ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , внаслідок раптово виниклих неприязних відносин, почав провокувати сварку. Передбачаючи конфлікт ОСОБА_14 почав тікати від ОСОБА_8 , але останній настиг його, та маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому удар кулаком по обличчю в район нижньої щелепи з правого боку. Після чого, ОСОБА_8 продовжуючи свої противоправні дії, з метою спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень завдав ще один удар кулаком руки в обличчя потерпілого. Після вказаних дій, без розриву в часі, реалізуючи свій злочинний намір на спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 намагався нанести удари кулаками рук по тілу потерпілого, однак ОСОБА_14 , з метою запобігання можливості нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень взяв руками його за руки, однак ОСОБА_8 наніс лобною частиною голови декілька ударів по обличчю потерпілого.

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_14 були завдані тілесні ушкодження у вигляді забиття і синця обличчя, які згідно висновку експерта № 55 від 29.05.2015 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

22 травня 2015 року близько 12:00 години неповнолітній ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , з піддувала опалювальної печі, розташованої в приміщення будинку за вказаною вище адресою, таємно з корисливих мотивів викрав цифровий тюнер марки «World Vision Т37», вартістю 375 гривень 89 копійок, який належить ОСОБА_13 , після чого разом з викраденим майном залишив місце свого мешкання та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальних збитків на вказану суму.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за

?ч.1 ст.125 КК, як завдання умисного легкого тілесного ушкодження;

?ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно

?ч.2 ст.296 КК, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб,

ОСОБА_8 призначено покарання

?за ч.1 ст.125 КК у виді громадських робіт на строк 100 годин;

?за ч.2 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

?за ч.2 ст.296 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

На підставі ст.71, ст.102 КК до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року і остаточно ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

ОСОБА_9 призначено за ч.2 ст.296 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі положень ст.75 КК його звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку - 1 року 6 місяців, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК.

У справі вирішено питання запобіжного заходу, речових доказів, судових витрат і цивільного позову.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вид і спосіб відбування обвинуваченим покарання, просив вирок суду в частині розміру призначеного покарання скасувати. Призначити

?за ч.1 ст.125 КК у виді громадських робіт на строк 80 годин;

?за ч.2 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

?за ч.2 ст.296 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом часткового складання покарань ОСОБА_8 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст.71 КК до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року і остаточно ОСОБА_8 призначити покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяця позбавлення волі.

При цьому прокурор виходив з того, що за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.01.2015 року ОСОБА_8 вже було призначено покарання у розмірі 4 років позбавлення волі. Тому, призначаючи остаточне покарання в оскаржуваному вироку в розмірі, що знову дорівнює 4 роки позбавлення волі, суд, тим самим, порушив вимоги ч 4. ст.71 КК, яким передбачено, що остаточне покарання за наведених обставин повинно бути більшим ніж 4 роки, оскільки остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого і його захисника, які заперечили проти доводів і вимог апеляції, вважаючи за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі обставини справи, докази вини обвинуваченого і вид призначеного ОСОБА_8 покарання за обставинами зазначеними у вироку суду не оспорювалися, як і не оспорювався вирок щодо ОСОБА_9 судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, обмежившись дослідженням питання законності дотримання судом першої інстанції правил визначення розміру покарань, правил призначення покарання за сукупністю злочинів і вироків лише щодо ОСОБА_8 .

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду, а також приймає до уваги всі зазначені у вироку обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Відповідно до ст.71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання послався на ст.102 КК, частиною третьої якої передбачено, що покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за злочин середньої тяжкості на строк не більше чотирьох років. Тому з огляду на те, що тяжких злочинів ОСОБА_8 не скоювалось, суд призначив покарання у максимальному розмірі 4 роки позбавлення волі.

Проте суд не врахував, що згідно ч.2 ст. 103 КК при призначенні покарання неповнолітньому за сукупністю злочинів або вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі не може перевищувати п`ятнадцяти років.

Таким чином, оскільки ОСОБА_8 призначалось покарання ще й за сукупністю злочинів та вироків, остаточне покарання у виді позбавлення волі для нього не може перевищувати не 4 роки, як зазначив суд, а - 15 років.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався і при призначенні остаточного покарання припустився помилки, внаслідок якої остаточне покарання за сукупністю вироків не було більшим за покарання, визначене вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.01.2015 року. В зв`язку з чим, в цій частині вирок суду підлягає скасуванню. А з урахуванням пом`якшувальних покарання обставин, що зазначені в оскарженому вироку суду, колегія вважає за можливе призначити остаточне покарання у мінімальному з можливого розмірі.

Судова колегія не може погодитись із необхідність зміни вироку суду щодо призначення окремих покарань за злочини, в яких визнано винним ОСОБА_8 . Судова колегія також не вбачає необхідності змінювати визначений районним судом розмір покарань за правилами ч.1 ст.70 КК. Апеляційна скарга прокурора з цього приводу жодних обґрунтувань не містить. Чому прокурор вважає за необхідне зменшити розмір покарання за ст.125 КК і ст.185 КК та одночасно збільшити покарання за ст. 296 КК апеляційна скарга у собі не містить, як і не містить апеляція обґрунтувань чому при складанні покарань за сукупністю вироків необхідно застосовувати саме принцип часткового складання покарань, а не поглинення більш суворим покаранням менш суворого. В зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким до призначеного на підставі ч.1 ст.70 КК України покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі на підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.01.2015 року.

Остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання ним копії даного вироку суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4