Справа № 592/5792/16-к
Провадження № 1-кс/592/2446/16

УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання в порядку ст. 206 КПК України
17 червня 2016 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю^ секретаря: ОСОБА_2 , прокурора вЩцй^цпрокуратури Сумської області ОСОБА_3 Ц`захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України, -
ВСТАНОВИВ:
16.06.2016 року захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням в порядку ст. 206 КПК України, в якому зазначила про те, що 15.07.2015 року, Менським районним судом Чернігівської області був проголошений вирок, яким обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був засуджений до 4 років позбавлення волі. Цим же вироком, обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Апеляційним судом Чернігівської області вищевказаний вирок залишено в силі, ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 24 травня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Чернеігівської області від 26 жовтня 2015 року було скасовано, справу направлено на повторний розгляд до Апеляційного суду Чернігівської області, але запобіжний захід залишений без зміни, без вказівки строків протягом яких він діє. У своєму клопотанні захисник вказує, що суд безпідставно та незаконно прийняв рішення про обрання запобіжного заходу за відсутність підстав., передбачених статтями 176-178 КПК України та порушуючи процедуру встановлену статтями 178,183,184,193,194,196 КПК України за відсутністю обґрунтованого та належного клопотання прокурора, а суд не обґрунтував прийняте рішення і пізніше ОСОБА_5 був затриманий працівниками правоохоронних органів та поміщений у слідчий ізолятор м. Чернігова на підставі необгрунтованого рішення суду.
Ст. 5 Європейської конвенції з прав людини гарантує право на свободу та особисту недоторканість, ніхто не може бути позбавлений свободи крім як на підставі законного рішення уповноваженого органу державної влади. Також варто відзначити, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до винесення вироку був призначений запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 24 травня 2016 року після скасування судового рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 26.10.2015 року запобіжний захід не обирався, не продовжував дію інший запобіжний захід, питання про запобіжний захід не вирішувалось і вважає, що ОСОБА_5 вдруге незаконно був затриманий працівниками установи виконання покарань.
Виходячи з вищевказаного, стає очевидним що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримується під вартою незаконно та підлягає негайному звільненню. Керуючись ст. 1 83, 206 КПК України, ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, адвокат ОСОБА_4 просила: 1. Доставити ОСОБА_5 , який утримується в СІЗО м. Суми для перевірки законності утримання 2. Визнати затримання ОСОБА_5 від 15.07.2015 року та 24.05.2016 року незаконним та негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 підтримали Клопотання у повному обсязі та просили його задовольнити з зазначених у ньому обставин.
У судовому засідання прокурор відділу прокуратури Сумської області ОСОБА_3 просив відмовити узадовленні клопотання за необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 утримується під вартою на законних підставах, а саме: на підставі вироку Менського районного суду Чернігівської області від 15.07.2015 року, який не скасовано на теперішній час і кримінальне провадження перебуває на розгляді Апеляційного суду Чернігівської області.
Представник СІЗО - начальник установи ОСОБА_6 в судовому засіданні не погоджується з клопотання і вказує, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває на законних підставах відповідно до вироку Менського районного суду Чернігівської області від 15.07.2015 року і ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області, яка надійшла до установи 16.06.2016 року відкрито апеляційне провадження і ОСОБА_5 буде відправлений до іщ Чернігів.
Розглянувши клопотання, пояснення ОСОБА_5 , його захисника, вислухавши думку прокурора, дослідивши додані до клопотання документи та інші документи провадження, не вирішуючи питання, що можуть стати предметом судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, суд дійшов до наступного висновку.
Вироком Менського районного .суду Чернігівської області від 15.07.2015 року по кримінальній справі було ухвалено ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст..187 ч.І, 345 ч.І КК України і на підставі ст.. 70 КК України йому призначено покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та обрано ОСОБА_5 запобіжний захід, тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський райсуд Чернігівської області протягом ЗО днів з моменту його проголошення (а. с. 14 - 22). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2015 року вищевказаний вирок залишено в силі (а.с. 8- 13), а ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 24 травня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Чернеігівської області від 26 жовтня 2015 року було скасовано, справу направлено на повторний розгляд до Апеляційного суду Чернігівської області (а.с. 23-26).
Із змісту вироку Менського районного суду Чернігівської області від 15.07.2015 року по кримінальній справі було ухвалено ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст..187 ч.І, 345 ч.І КК України і на підставі ст.. 70 КК України йому призначено покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та обрано ОСОБА_5 запобіжний захід, тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
З аналізу чинного міжнародного, конституційного, кримінального процесуального законодавства України з урахуванням рекомендацій та роз`яснень, наданих Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається наступне.
Згідно ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної: 04.11.1950 року, ратифікованої: 17.07.1997 року (текст ратифіковано із заявами та
застереженнями) , яка набула чинності: 11.09.1997 року, кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обгрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.
Із змісту ч. 2 ст. 21 КПК України вбачається, що вирок суду, що набрав законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
Згідно ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Згідно ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду. Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб) , слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством. Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі. Слідчий суддя має право не вживати дій, зазначених у частині шостій цієї статті, якщо прокурор доведе, що ці дії вже здійснені або здійснюються. Слідчий суддя зобов`язаний вжити необхідних заходів для забезпечення особи, яка позбавлена свободи, захисником і відкласти будь-який розгляд, у якому бере участь така особа, на необхідний для забезпечення особи захисником час, якщо вона бажає залучити захисника або якщо слідчий суддя вирішить, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, вимагають участі захисника.
За рішення Європейського Суду з прав людини «Чанев проти України» від 9.10.2014 року у п.28 зазначено, суд зазначає, що за новим КПК вибір запобіжних заходів, що обираються у кримінальному провадження, довірено двом різним судовим інстанція: слідчому судді під час досудового розслідування та судді, який розглядає справу, під час судового розгляду (див. статті 176 та 197 КПК). Тому розподіл компетенцій між вищезазначеними між вищезазначеними особами чітко позначений моментом, коли розслідування закінчено, обвинувальний акт затверджено і кримінальну справу передано на розгляд суду. Незважаючи на це, після передачі справи на розгляд суду слідчий суддя може перевіряти підстави позбавлення обвинуваченого свободи (див. статтю 206 КПК).
Зміст вироку визначений статтю 374 КПК України у ч. 4 у п.1) зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироку законної сили.
Згідно ч. 7 ст. 582 КПІ-С України порядок затримання таких осіб та розгляду скарг про їх затримання здійснюється відповідно до статей 206 та 208 цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Згідно п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, запобіжні заходи, затримання у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК України. Слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті) , що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: - здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; - пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК України, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: 1) наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; - перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обгрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження; - враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), атому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) ; - зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України , на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. З ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обгрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. справу Єлоєв проти України , -п. 60) . Інших підстав національні суди у цій справі не наводять. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою) ; - мати на увазі, що до підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, може бути застосовано запобіжний захід лише у вигляді застави або тримання під вартою у випадках та в порядку, передбачених главою 18 КПК України (ч. 7 ст. 194 КПК України) ; - ретельно перевіряти дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 - 213 КПК України у випадках затримання особи без ухвали слідчого судді, суду. Крім того, слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст. 206 КПК України.
Аналізуючи встановлені обставини справи, наведені норми законів, якими врегульовані вказані спірні правовідносини, прихожу до наступного висновку.
Отже: - оскільки обвинувачений ОСОБА_5 був позбавлений-сврбпдитіа наявності судового рішення - вироку Менського районного суду Чернігвівської області від 15.07.2015 року, яким обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та затриманий після ухвалення вироку в залі суду, відтак у задоволенні у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПІ
На підставі вищевикладеного керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України; ст. ст. 21, 202, 206, 304, 307, 309, 376, 392, 532, 533 КПК України; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку здійснення судового провадження з перегляду судових рішень у суді апеляційної інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України № 10-1717/0/4-12 від 21.11.2012 року, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання в порядку ст. 206 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1