АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 серпня 2016 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000755 за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, студента третього курсу коледжу ЧНУ імені ОСОБА_6 , раніше не судимого, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного м. Чернівців від 3 червня 2016 року, за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8
адвоката ОСОБА_9
законного представника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:
На дану ухвалу потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на її незаконність та необгрунтованість в частині відмови у задоволенні цивільного позову, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу в цій частині, а поданий цивільний позов задовольнити. Свої доводи обгрунтовує тим, що висновок про неосудність неповнолітнього ОСОБА_11 зроблено виключно на підстави його показів, та показів його батьків, батькам ОСОБА_11 за освітою медикам було відомо про його хворобливих стан, оскільки з приводу пропуску навчальних пар ОСОБА_11 куратор групи проводила бесіди з студентом та його батьком, в родині по лінії дружини є близькі родичі, які хворіють психічними захворюваннями, син неодноразово втікав з дому, з приводі чого в сім`ї були ___________________________________________________________________________
Провадження №11-кп/794/272/16 Головуючий у І інстанції ОСОБА_12
Категорія ст.186 ч.3 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_1
конфлікти, біля трьох разів вживав наркотичні засоби, говорив, що «люди навкруги це сіра маса і він може ними маніпулювати», напередодні різав собі вени.

ОСОБА_5 (відповідач та законний представник ОСОБА_11 ) подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 , в якій апеляційні вимоги вважає надуманими з перекрученням фактів та необгрутованими, а оскаржувану ухвалу районного суду законною та обгрунтованою. Вказує, що він з дружиною займалися вихованням, який ріс доброю людиною, добре вчився у школі, а потім у коледжі, був комунікабельним, цікавилися його успішністю. Зазначає, що останні кілька місяців син почав інколи пропускати заняття в коледжі, під час розмов пояснив, що йому не цікава програма коледжу, та почав більше часу проводити зі своїми друзями, знайомим та дівчиною, в якої інколи залишався на ніч. Наявні в родині випадки психологічних захворювань не говорять про те, що вони, чи їх діти обов`язково повинні хворіти ними. Порізи на руках сина пояснив наміром «зробити на зло батькам», оскільки напередодні в сім`ї виник конфлікт через заборону батьків гуляти ввечері. Висновок комісії про неосудність ґрунтується на двомісячному стаціонарному обстеженні їх сина, про що апелянт не згадує. Жодних видимих проявів психічного розладу у ОСОБА_11 до скоєння ним злочину не було і батько не міг знати про його психічних стан.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 червня 2016 року до ОСОБА_11 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом, а саме до Чернівецької обласної психіатричної лікарні. Міру запобіжного заходу залишено попередню у виді поміщення ОСОБА_11 до Чернівецької обласної психіатричної лікарні. В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Прийнято рішення щодо речових доказів у справі.

Згідно з ухвалою суду, неповнолітній ОСОБА_11 , 20 жовтня 2015 року перебуваючи в салоні легкового автомобіля марки Шкода, д.н. НОМЕР_1 за адресою м. Чернівці проспект Незалежності, 115, де, реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 із застосуванням ножа наніс останньому ряд ударів в область життєво важливих органів, а саме в область шиї, грудної клітини та рук, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді:

- різаних непроникаючих ран над правою лопаткою, в проекції 7-8 грудних хребців, біля медіального кута правої лопатки, в проекції медіального кута правої лопатки, в проекції тіла правої лопатки, на правій половині шиї по задній поверхні грудинно-ключичнопипковидного м`яза в кількості двох, по задній поверхні правого плеча, по медіальній поверхні лівого плеча біля ліктьової ямки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1302 від 20 листопада 2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- різаної рани на лівому плечі в нижній третині по передньо-латеральній поверхні з пересіченням м`язів та гілки плечового нерва, яка згідно висновку судово-медичної експертизи №1302 від 20 листопада 2015 року відноситься до середнього ступеня тяжкості, як таке, що призвело до тривалого розладу здоров`я;

- проникаючої різаної рани біля нижнього кута правої лопатки з проникненням в плевральну порожнину, яка згідно висновку судово-медичної експертизи №1302 від 20 листопада 2015 року відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як таке, що небезпечне для життя в момент їх заподіяння.

Крім цього, неповнолітній ОСОБА_11 при невстановлених слідством обставинах придбав ножа, який згідно висновку експертизи №456-К від 25 лютого 2016 року є холодною зброєю колючої дії, виготовленої заводським способом, та діючи умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу, носив його при собі, перебуваючи в м. Чернівці до 10 год. 40 хвилин 20 жовтня 2015 року, тобто до затримання.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_7 та його представника, які просили задовольнити апеляцію, скасувати ухвалу районного суду та задовольнити позовні вимоги, прокурора, законного представника та захисника, які заперечили проти задоволення вимог апеляції та просили залишити ухвалу районного суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Апелянтом оскаржується ухвала районного суду лише в частині відмови у задоволенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.
П. 20 Постанови пленуму Верховного суду України № 5 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» роз`яснює, що на правовідносини, які виникають у зв`язку із заподіянням моральної шкоди злочинними діями неповнолітніх, поширюються загальні правила цивільного законодавства України.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Районним та апеляційним судами встановлено, що неповнолітній ОСОБА_11 20 жовтня 2015 року, тобто у віці 16 років, із застосуванням ножа наніс потерпілому ОСОБА_7 ряд ударів в область життєво важливих органів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння (Т.2, а.с. 70).
До даних правовідносин районний суд помилково застосував ч. 2 ст. 1186 ЦК України, хоча ОСОБА_11 - як неповнолітній - повинен нести відповідальність за ст. 1179 ЦК України, відповідно до якої неповнолітній у віці від 14 до 18 років відповідає за завдану ним шкоду на загальних підставах; лише в разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, остання відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі його батьками (усиновлювачами), піклувальником чи закладом, який за законом здійснює функції піклувальника, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини.
Проте в матеріалах провадження відсутні дані про наявність у неповнолітнього ОСОБА_11 майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди.
В такому випадку законний представник ОСОБА_11 його батько ОСОБА_5 повинен нести відповідальність за свого сина.
Пленум Верховного суду України в п. 9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З позовної заяви та додатків до неї (Т.2, а.с.44-50), а також за результатами допиту потерпілого ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 з 20 по 31 жовтня, з 11 по 30 листопада 2015 року, з 13 січня по 8 лютого 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні, за цей час зазнавав значної шкоди здоров`ю та страждань, в подальшому йому необхідна ще одна операція, рука досі повноцінно не функціонує, через що він не може продовжувати працювати водієм таксі, а дана робота була джерелом його доходу, порушився звичайний уклад його життя. Проте, потерпілий не мотивував належним чином розмір заподіяної йому моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що дані обставини в їх сукупності свідчать про те, що потерпілому ОСОБА_7 діями неповнолітнього ОСОБА_11 завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню частково в сумі 50000 грн..
На підставі вищенаведеного, оцінивши докази в їх сукупності, на підставі норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, а ухвала районного суду скасуванню внаслідок порушення судом першої інстанції прав потерпілого на відшкодування завданої протиправними діями шкоди.
Керуючись 1179 ЦК України, ст.ст. 404, 405, 409, 418, 420 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляцію потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 червня 2016 року, якою до ОСОБА_11 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом, а саме до Чернівецької обласної психіатричної лікарні в частині відмови у задоволенні цивільного позову скасувати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 50000 грн..

В решті ухвалу районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:
суддя апеляційного суду
Чернівецької області ОСОБА_1