Ухвала іменем україни 17 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000057, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309,
ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 315 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
У спільній касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом, просять вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказують, що суд, в порушення

ст. 403 КПК України, безпідставно відклав розгляд справи для надання прокурору можливості внести зміни до скарги, в результаті чого предметом розгляду була зовсім інша апеляційна скарга прокурора з іншими доводами. Крім того, апеляційний суд необґрунтовано скасував вирок в частині призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, з огляду на те, що засуджений не є суспільно небезпечною особою та притягується до кримінальної відповідальності вперше, позитивно характеризується, визнав вину і щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, а завдяки співпраці ОСОБА_5 зі слідством було розкрито протиправну діяльність ОСОБА_8 , тощо. Також, стверджують, що поза увагою суду залишились дані про особу засудженого, який має незадовільний стан здоров`я, при цьому утримує хвору матір, а єдиний працездатний член сім`ї його брат знаходиться в АТО.

У касаційній скарзі прокурор просить вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує, що в супереч вимог ст. 59 КК України, суд не зазначив у вироку все чи частина майна засудженого конфіскується, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушенням вимог ст. ст. 413, 438 КПК України, і тягне за собою скасування оскаржуваного рішення. Крім того, при призначенні ОСОБА_5 покарання на підставі ст. 70

КК України, суд необгрунтовано визначив найбільш суворе додаткове покарання у виді конфіскації усього майна, що не було призначено за окремий злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України.
Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 309

КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

1 700 грн; за ч. 1 ст. 315 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням

ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Також, вироком суду засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , діючи умисно, вчинив незаконне виготовлення, придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів без мети збуту, схиляння особи до вживання наркотичних засобів та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, за обставин детально описаних у вироку суду.
Так, у серпні 2014 року ОСОБА_5 на сміттєзвалищі, що розташоване на околиці с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, виявив рослини коноплі, які в подальшому висушив і подрібнив, виготовивши таким чином особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який зберігав неподалік свого будинку без мети збуту.

На початку грудня 2014 року, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні нежилого домоволодіння ОСОБА_9 , що за адресою:

АДРЕСА_2 , схилив останнього до вживання наркотичних засобів, і вони разом викурили власноруч виготовлену ОСОБА_5 сигарету з коноплею.

Крім того, ОСОБА_5 10 березня 2015 року приблизно о 12.00 год., знаходячись по АДРЕСА_2 , під час проведення оперативної закупки, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , збув за 200 грн ОСОБА_10 особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 5, 17 г.

13 березня 2015 року, під час обшуку квартири ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений видав працівникам міліції особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 15, 88 г.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасовано. Призначено ОСОБА_5 за: ч. 1 ст. 309

КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців; ч. 1 ст. 315 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією усього належного йому майна.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді; думку захисника, який підтримав свою та засудженого касаційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, а також не заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора; думку прокурора, який не підтримав касаційні скарги подані прокурором та захисником із засудженим, просив судові рішення щодо ОСОБА_5 залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Обгрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 315

КК України у касаційних скаргах не оспорюються.
Доводи захисника про те, що під час апеляційного розгляду кримінального провадження судом було грубо порушено вимоги кримінального процесуально закону, є необґрунтованими виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження,

16 липня 2015 року, прокурором було подано апеляційну скаргу на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від

17 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .
В апеляційній скарзі, прокурор просив скасувати вирок районного суду та постановити новий вирок, яким призначити: ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна; ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 315, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна.

24 вересня 2015 року, прокурором було подано зміни до апеляційної скарги, в яких він просив змінити вирок районного суду щодо ОСОБА_8 , в частині призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна. При цьому, ОСОБА_5 прокурор просив призначити покарання таке ж саме, як і в самій апеляційній скарзі.

В подальшому, 8 жовтня 2015 року, прокурором було внесено зміни до апеляційної скарги, в яких він, ще раз наголосив на необхідності зміни вироку районного суду в частині призначення додаткового покарання ОСОБА_8 . Разом з тим, прохання прокурора про призначення ОСОБА_5 покарання залишилось незмінним, як і в апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що зміни до апеляційної скарги прокурора вносились лише в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, рішення щодо якого не оскаржуються, а також, з огляду на те, що питання про погіршення становища ОСОБА_5 в них не ставилось, колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував, конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та тяжкими, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та колишньої роботи, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність тяжких наслідків від вчиненого.
Також, врахувавши відсутність обставин, які обтяжують покарання та за наявності обставин, які пом`якшують покарання засудженому, а саме: визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, а також те, що на його утриманні знаходиться матір, яка не працює та має хворобливий стан здоров`я, що в сукупності, на думку суду, істотно знижує ступень тяжкості вчинених злочинів, суд призначив ОСОБА_5 покарання за: ч. 2 ст. 307

КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна; ч. 1 ст. 309

КК України покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн; ч. 1 ст. 315 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Крім того, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_5 навіть без ізоляції від суспільства та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та поклав на засудженого певні обов`язки.

В той же час, апеляційний суд встановивши, що при призначенні ОСОБА_5 покарання, місцевий суд не достатньо повно врахував вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, на підстав ст. 409 КПК України скасував вирок, та постановив новий, яким призначив ОСОБА_5 покарання, яке належить відбувати реально, а також призначив додаткове покарання.

При цьому, обґрунтовуючи своє рішення апеляційний суд у вироку зазначив, що призначаючи покарання засудженому із застосуванням ст. 69 КК України, місцевий суд таке рішення належним чином не вмотивував та лише вказав на обставини, які на його думку пом`якшують покарання, при цьому взагалі не врахував, що ці обставини істотно не знижують ступень тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів.

Також, судом не враховано корисливий мотив та мету вчинення засудженим злочинів, суспільно небезпечні наслідки, оскільки ОСОБА_5 вчинив один тяжкий та два середньої тяжкості злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, а тому застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, при призначенні ОСОБА_5 покарання, є явно незаконним.

З урахуванням вищенаведеного, проаналізувавши обставини справи та дані про особу засудженого, який розкаявся у вчиненому, однак формально сприяв розкриттю злочинів, оскільки ніяких активних дій для цього не вживав, врахувавши обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів дійшла висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України, при цьому в її мінімальному розмірі, з конфіскацією усього належного йому майна, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, доводи касаційної скарги прокурора про те, що апеляційним судом всупереч ст. 59 КК України не зазначено, все чи частина майна засудженого конфіскується, у зв`язку з чим неправильно застосовано кримінальний закон, є необґрунтованими, оскільки суд конкретно зазначив у вироку про призначення покарання ОСОБА_5 з конфіскацією майна, а не його частини.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим відповідає вимогам ст. ст. 370, 420 КПК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування судового рішення, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг не вбачається.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3