Справа № 551/441/15-к
Провадження № 1-кп/525/3/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.03.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_5

представника потерпілої та цивільного позивача адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2014 року за №0000070 про обвинувачення

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яреськи

Шишацького району Полтавської області,

жителя

АДРЕСА_1 , українця,

громадянина України, з середньою освітою, розлученого (зі

слів), має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого посезонно в ВП

«Яреськівський цукровий завод» ТОВ «АФ ім.Довженка», в

силу ст.89 КК України не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286,

ч.1 ст.135, ч.4 ст.358 КК України, -

в с т а н о в и в:

23 лютого 2014 року близько 18 години 20 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи з дозволу володільця автомобіля ОСОБА_10 транспортним засобом-автомобілем ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , який був технічно справним, з увімкненим ближнім світлом фар, не маючи посвідчення водія і права керувати будь-яким транспортним засобом, рухаючись по сухому асфальтобетонному покриттю автодороги від Шишацької ГЕС до сел. Шишаки Полтавської області поза межами населеного пункту зі швидкістю близько 90 км/год, у темний час доби, проїжджаючи в районі електроопори №156, яка розташована обабіч вищевказаної дороги ліворуч по ходу руху, порушуючи вимоги підпункту «а» пункту 2.1, підпункту «а» пункту 2.9, пункту 12.3, підпункту «б» п.12.6 Правил дорожнього руху України, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху для водія зі стажем до 2-х років, не вжив негайних засобів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди - пішохода, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який знаходився у напівсидячому положенні на проїзній частині дороги.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи №61 від 29.04.2014 року спричинені тілесні ушкодження у вигляді: багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепу; крововиливів у м`які тканини голови лобної ділянки в середній частині, тім`яної ділянки в середній частині, правій лобно-скроневій ділянці, потиличній ділянці зліва та у м`яку мозкову оболонку лівої скронево-тімяно-потиличної ділянки та правої тімяно-потиличної ділянки; перелом правої плечової кістки у нижній третині; перелом правої ліктьової та променевої кісток; перелом правої 3-ї п`ясної кістки; перелом правої стегеневої кістки; рани, що розташовані: в ділянці лівого лобного бугра (на фоні садна), на тильній поверхні правої кисті; на тилі основної фаланги 3-го пальця правої кисті; на внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині; садна, що розташовані в ділянці лівого лобного бугра, з розповсюдженням на надбрівну ділянку; в лобній ділянці в середній частині; на спинці, кінчику та лівій стінці носа; в ділянці проекцій лівої виличної дуги; біля лівого кута рота; на тильній поверхні лівого променево-п`ясткового суглобу; на тилі лівої кисті, в проекції 2-ї,3-ї,4-ї, 5- п`ястної кісток; в проекції лівої півздовжної кістки; на передній поверхні лівої гомілки в середній третині; на внутрішній поверхні ділянки правого колінного суглобу; на передній поверхні верхньої та середньої третини правої гомілки; на внутрішній поверхні правого гомілко ступневого суглобу; на тильній поверхні правої стопи; на волосяній частині голови тім`яно-потиличної ділянки в середній частині, на 1,5 см вище лобного бугра; в тім`яній ділянці, зліва, синці, що розташовані на нижній повіці лівого ока; у внутрішньому куту правого ока, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, також, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, по давності можуть відповідати даті 23.02.2014 року та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть. Причиною смерті ОСОБА_11 стала тупа травма голови внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до виникнення перелому кісток склепіння та основи черепу та крововиливу у мозок.

В умовах місця події при допустимій швидкості руху водій автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість зупинитися до місця наїзду шляхом гальмування, тобто шляхом виконання вимог п.п.12.3,12.6 б) Правил дорожнього руху України і тим самим попередити наїзд на пішохода ОСОБА_11 , що знаходився на проїзній частині дороги.

В умовах місця пригоди дії водія автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.12.3,12.6 б) Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою.

Також, 23 лютого 2014 року близько 18 години 20 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом автомобіля марки ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 та допустивши наїзд на пішохода ОСОБА_11 під час руху по автодорозі від Шишацької ГЕС до сел. Шишаки Полтавської області в районі електроопори №156, поставивши тим самим потерпілого ОСОБА_11 в небезпечне для життя становище, в порушення вимог підпунктів «г», «ґ» пункту 2.10 ПДР України, не вжив заходи до надання потерпілому першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги для доставки потерпілого у медичний заклад, не доставив потерпілого самостійно до лікувального закладу, хоча мав таку можливість і зобов`язаний був це зробити, залишив потерпілого ОСОБА_11 в районі електроопори №156 на автодорозі від Шишацької ГЕС до сел. Шишаки Полтавської області в небезпечному для життя становищі, тобто в становищі, коли потерпілий внаслідок травм, отриманих під час дорожньо-транспортної події, не міг самостійно вжити ефективних заходів до самозбереження, та з місця події втік.

Приблизно 28 липня 2009 року ОСОБА_7 , знаходячись в м. Києві, придбав у невстановленої особи в невстановленому місці завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 з дозволом керування транспортними засобами категорій «А» та «В». Згідно відповіді Управління ДАІ ГУМВС України в м. Києві за №10/266 від 04.03.2015 року, посвідчення водія серії НОМЕР_2 підрозділами УДАІ ГУМВС України в м. Києві не видавалося, як і будь-які інші посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 .

В подальшому, приблизно 12 квітня 2013 року ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Києві, з метою отримання можливості керування транспортними засобами інших категорій, придбав у невстановленої особи у невстановленому місці завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_3 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 з дозволом керування транспортними засобами категорій А1,А,В1,В,С1,С,ВЕ,С1Е,СЕ. Згідно відповіді Управління ДАІ ГУМВС України в м. Києві за №10/144 від 06.02.2015 року посвідчення водія серії НОМЕР_3 підрозділами УДАІ ГУМВС України в м. Києві не видавалося, як і будь-які інші посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7

26.02.2014 року обвинувачений ОСОБА_7 , в м. Полтава, з метою підтвердження можливості керування транспортним засобом категорії «В», надав старшому слідчому СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_3 , заповнене на ім`я ОСОБА_7 і датоване 12.04.2013 року та його копію, чим використав завідомо підроблений документ. Також, 03.02.2015 року обвинувачений ОСОБА_7 , в м. Полтава, з метою підтвердження можливості керування транспортним засобом категорії «В», надав прокурору у кримінальному провадженні - прокурору відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 копію посвідчення водія серії НОМЕР_3 , що заповнене на ім`я ОСОБА_7 і датоване 12.04.2013 р., чим використав завідомо підроблений документ.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.4 ст.358 КК України при зазначених вище обставинах не визнав повністю і суду пояснив, що 23.02.2014 року близько 13 год. він в компанії своїх знайомих ОСОБА_10 , який був на автомобілі ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 відпочивав за межами селища Шишаки на березі річки. Також до них приходили ще їхні знайомі та вони разом відпочивали. В ході відпочинку до 18 год. він випив близько 300 г горілки і близько 250 г пива, інші теж вживали спиртне, при цьому, він почував себе нормально і адекватно. Після 17 год. він не бачив в їхній компанії ОСОБА_11 , який був в стані сп`яніння і кудись пішов. Близько 18 год., коли почали збиратися додому з`ясувалося, що ОСОБА_10 був сильно випивши і запропонував керувати легковим автомобілем ВАЗ-21043, на що ОСОБА_7 погодився, так як почував себе нормально. Близько 18 год. 20-30 хв. він сів за кермо автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 сів на переднє пасажирське сидіння, ззаду сіли ОСОБА_19 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 і вони поїхали в напрямку сел. Шишаки. В автомобілі було ввімкнене ближнє світло фар, яке забезпечувало достатню видимість дороги, його ніхто не відволікав від керування, почував себе нормально, рухався по асфальтовому покриттю зі швидкістю близько 90 км/год по своїй смузі руху. Проїхавши на відстань близько 300-500 м прямо перед передньою частиною керованого ним автомобіля у світлі фар він побачив на його смузі руху пляму червоного кольору і подумав, що це загублений мішок з добривами чи травою, тому він став екстрено гальмувати та змінювати рух автомобілем вліво, щоб об`їхати перешкоду, але маневр об`їзду не вдався і відбувся удар у передню праву частину автомобіля. Після удару автомобіль повело ліворуч на ліве по ходу його руху узбіччя і він зупинив автомобіль в кущах на узбіччі. Вказав, що перед моментом контакту з перешкодою він встиг зрозуміти, що то сидить на проїзній частині нахилена обличчям вниз людина у червоній куртці. Вибігши з машини він побачив, що то був ОСОБА_11 , в якого обличчя було в крові, він лежав на спині і не дихав. Він спробував надати йому першу медичну допомогу, потім хтось з присутніх сказав, що потерпілий помер, він прощупав пульс і зрозумів, що ОСОБА_11 помер. Була викликана швидка медична допомога та працівники міліції, після чого він, ОСОБА_21 та ОСОБА_14 сіли в автомобіль і вирішили поїхали додому, щоб про подію розповісти батькам, а на місці залишилися ОСОБА_19 та ОСОБА_22 . Також вказав, що він в м. Києві у 2009 році отримував посвідчення водія, ходив на курси та здавав екзамени, так само це було і в 2013 році, тому він не вважає, що посвідчення водія на його ім`я є підробленим. Цивільний позов потерпілої в частині матеріальної шкоди визнав, в частині моральної шкоди цивільний позов не визнав.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.4 ст.358 КК України доведена такими доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка суду пояснила, що 23.02.2014 року вона з ОСОБА_23 , з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах поїхали до її батьків в гості, її син ОСОБА_11 також був з ними. Вони приїхали додому разом на таксі під керуванням водія ОСОБА_24 . Через деякий час її син ОСОБА_11 сказав, що вони з друзями збираються щось відсвяткувати на природі біля річки Псьол, після чого пішов в центр селища. Вказала, що вона після 17 год. телефонувала сину, однак телефон був вимкнений, в подальшому близько 20 год. до них додому приїхав працівник міліції і попросив з ним поїхати її цивільного чоловіка ОСОБА_23 . Коли повернувся додому ОСОБА_23 то сказав про те, що ОСОБА_25 загинув. Через деякий час їй стало відомо, що сина збив на автомобілі ОСОБА_7 . Зазначила про те, що в лютому 2014 року батьки дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_26 привезли їй додому 1000 доларів США як допомогу на поховання, яку вона не розцінює як відшкодування обвинуваченим матеріальної та моральної шкоди згідно заявленого нею цивільного позову. ОСОБА_7 не відшкодовував їй матеріальну та моральну шкоду, завдану злочином. Повністю підтримала поданий цивільний позов зі змінами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, наполягала на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі;

- показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що 23.02.2014 року в після обідній час він відпочивав разом з друзями ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 біля річки Псьол в районі Шишацької ГЕС за межами селища Шишаки Полтавської області, де вживав спиртні напої. На відпочинок він приїхав автомобілем ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , яким володів згідно довіреності. До 18 год. з компанії відпочиваючих поїхали ОСОБА_29 та ОСОБА_18 на таксі, ОСОБА_11 пішов раніше. Близько 18 год. вони вирішили їхати в селище Шишаки, ОСОБА_7 сказав, що він тверезий і може поїхати за кермом, це була ініціатива ОСОБА_7 . Він не заперечував, щоб ОСОБА_7 сів за кермо даного автомобіля, так як сам був в стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_7 оцінював як тверезого, оскільки не бачив, щоб на природі під час відпочинку той вживав спиртне. ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля, він сів на переднє пасажирське сидіння, ззаду сіли ОСОБА_19 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 і почали їхати. Зазначив про те, що оскільки був у стані сильного алкогольного сп`яніння детально обставин ДТП не пам`ятає, вказав, що під час руху автомобіля відчув гальмування і ОСОБА_7 сказав, що вони щось «зачепили». Коли всі вийшли з автомобіля, хтось сказав, що це ОСОБА_11 , коли він підійшов ближче до лежачого то побачив, що це є ОСОБА_11 . ОСОБА_7 на інші намагалися щось роботи з потерпілим, нащупували пульс, робився масаж серця, після цього він зрозумів, що потерпілий помер і він, ОСОБА_7 та ОСОБА_14 сіли в автомобіль і поїхали в сел. Шишаки, щоб повідомити батьків про те, що сталося. Хто запропонував залишити місце ДТП він не пам`ятає, так як був п`яний. Автомобіль він поставив в гараж, де його в подальшому оглядали працівники міліції;

- показаннями свідка ОСОБА_30 про те, що 23.02.2014 року в обідній час він разом з друзями ОСОБА_21 , ОСОБА_31 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 вирішили відсвяткувати день захисника вітчизни, зібралися біля гаража ОСОБА_10 , на його автомобілі ВАЗ-21043 під керуванням останнього поїхали до магазину, купили спиртне та продукти харчування, до них також приєднався ОСОБА_25 і вони поїхали до Шишацької ГЕС, де відпочили біля річки Псьол. До них також приїздили відпочивати й інші знайомі. В ході відпочинку він та дехто з присутніх вживали спиртне, чи вживав спиртне ОСОБА_7 він не бачив. В ході відпочинку ОСОБА_11 відпочивав разом з ними, вживав спиртне, потім залишив компанію і кудись пішов, більше до них не повертався. У вечірній час після відпочинку вони вирішили повертатися в сел. Шишаки, ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля ВАЗ-21043, ОСОБА_21 сів на переднє пасажирське сидіння, він та інші двоє осіб сіли ззаду і поїхали в напрямку селища Шишаки. В ході руху автомобіля він на дорогу не дивився і відчув удар, після якого автомобіль почав рухатись вліво та зупинився на лівій стороні дороги. Коли всі вийшли з автомобіля він побачив, що на проїзній частині дороги лежить людина, це був ОСОБА_11 , чи були в нього ознаки життя він не знає. Він побачив кров на асфальті в області голови потерпілого. На його думку, ОСОБА_7 надавав медичну допомогу потерпілому, ОСОБА_19 викликав швидку допомогу та працівників міліції. Вказав, що після побаченого в нього та в присутніх був стресовий стан і коли він сидів на узбіччі дороги, то побачив, як з місця події від`їхав автомобіль ВАЗ-21043, в якому перебували ОСОБА_21 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 . Карета швидкої медичної допомоги та працівники міліції приїхали на місце події після від`їзду автомобіля ВАЗ-21043 з місця ДТП;

- показаннями свідка ОСОБА_26 про те, що 23.02.2014 року в обідній час вона разом зі своїми друзями ОСОБА_21 , ОСОБА_31 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 вирішили відсвяткувати день захисника вітчизни, зібралися біля гаража ОСОБА_10 , на його автомобілі ВАЗ-21043 під керуванням останнього поїхали до магазину, купили продукти харчування, спиртне, до них також приєднався ОСОБА_11 і вони поїхали до Шишацької ГЕС, де відпочили біля річки Псьол. В ході відпочинку до них приїздили їхні знайомі, які також відпочивали. Вона вживала пиво, ОСОБА_21 пив горілку, бачила, що ОСОБА_32 випив небагато спиртного два рази і більше спиртного не вживав. В ході відпочинку ОСОБА_11 відпочивав разом з ними, вживав спиртне, потім залишив компанію і кудись пішов, більше до них він не повертався. Близько 18 год. після відпочинку вони вирішили повертатися в сел. Шишаки, зібрали речі, прибрали місце відпочинку. ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля ВАЗ-21043, ОСОБА_21 сів на переднє пасажирське сидіння, вона, ОСОБА_20 та ОСОБА_19 сіли ззаду і поїхали в напрямку селища Шишаки, на дворі вже було темно. Коли виїхали на дорогу з асфальтовим покриття і рухалися по ній, вона відчула різке гальмування і автомобіль з`їхав в кущі в ліву сторону дороги. Всі вийшли з автомобіля, ОСОБА_7 пішов на дорогу і вона побачила, що він щось відтягує ближче до узбіччя, тоді ж вона зрозуміла, що це людина. Людина лежала на проїзній частині дороги більш до середини дороги, ОСОБА_7 відтягнув потерпілого ближче до узбіччя. ОСОБА_7 схилявся над лежачою людиною, давив йому на груди, прощупував пульс, кричав, що це ОСОБА_34 . Тоді вона зрозуміла, це потерпілим є ОСОБА_11 , біля тіла на проїзній частині дороги і потім там, куди відтяг потерпілого ОСОБА_7 також була кров, кров вона також бачила і на обличчі потерпілого. ОСОБА_19 викликав по телефону швидку допомогу та міліцію, хтось з присутніх сказав, що ОСОБА_25 помер. Вони всі були в шоковому стані і вирішили повідомити про те, що сталося батьків. На місці події залишилися ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , в автомобіль ВАЗ-21043 сіли вона, ОСОБА_21 та ОСОБА_32 і вони поїхали в селище Шишаки, по приїзду автомобіль поставили в гараж ОСОБА_35 та поїхали на таксі в с. Яреськи за місцем проживання ОСОБА_7 . В подальшому з`явилися в Шишацький райвідділ міліції для надання пояснень;

- показаннями свідка ОСОБА_36 про те, що 23.02.2014 року в після обідній час він разом з друзями ОСОБА_21 , ОСОБА_31 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 святкували день захисника вітчизни біля Шишацької ГЕС, відпочиваючи поблизу річки Псьол. В ході відпочинку він, а також інші присутні вживали спиртне, чи вживав спиртне ОСОБА_32 він не спостерігав. ОСОБА_11 неодноразово відходив від їхньої компанії до своїх знайомих, які відпочивали поруч. Близько 15-16 год. він викликав таксі і поїхав в селище Шишаки, більше він до даної компанії не повертався. Про ДТП, в якій загинув ОСОБА_25 він дізнався наступного дня;

- показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що 23.02.2014 року у вечірній час до нього приїхали працівники Шишацького районного відділу міліції і попросили поїхати разом з ними в сторону Шишацької ГЕС. Приїхавши на місце події він побачив сина ОСОБА_5 - ОСОБА_17 , який лежав на спині на проїзній частині дороги ближче до лівої частини дороги головою в сторону ГЕСу, обличчя і тіло ОСОБА_11 було в крові, бачив сліди з`їзду автомобіля на узбіччя дороги в сторону лісосмуги (кущів) по ходу руху в сел. Шишаки, на асфальті лежали залишки скла автомобільної фари, також на асфальті на проїзній частині дороги були сліди крові;

- рапортом оперативного чергового Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області про те, що о 18 год. 45 хв. 23.02.2014 року до чергової частини Шишацького районного відділу міліції надійшло по телефону повідомлення від гр. ОСОБА_37 , 1990 р.н. про те, що 23.02.2014 року близько 18 год. 30 хв. невідомий автомобіль поблизу Шишацької ГЕС на автодорозі збив ОСОБА_11 , 1990 р.н., жителя селища Шишаки (т.1 а.к.п.24);

- карткою виклику швидкої медичної допомоги №634 від 23.02.2014 року про те, що за викликом швидкою медичною допомогою було здійснено виїзд на місце ДТП (наїзд на пішохода) ОСОБА_11 , 1990 р.н. і бригадою медиків була констатована смерть ОСОБА_11 (т.2 а.к.п.38-40);

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.02.2014 року зі схемою та фототаблицею до нього, де з участю понятих та спеціалістів зафіксовано загальний вигляд місця ДТП в районі електроопори №156 на автодорозі, яка веде від ІНФОРМАЦІЯ_3 до селища Шишаки Полтавської області, зафіксовано відсутність транспортного засобу, який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , зафіксовано стан та вид покриття сухе, асфальтобетонне, визначені ширина проїзної частини дороги та узбіччя; зафіксовані: зображення початку слідів гальмування автомобіля ВАЗ-21043 на проїзній частині дороги (вид в бік селища Шишаки); детальне зображення початку сліду гальмування правих коліс автомобіля ВАЗ-21043 на проїзній частині дороги (вид в бік селища Шишаки); зображення початку сліду гальмування лівих коліс автомобіля ВАЗ-21043 на проїзній частині дороги (вид в бік селища Шишаки); зображення закінчення сліду гальмування правих коліс автомобіля ВАЗ-21043 на проїзній частині дороги та початок сліду речовини біологічного походження (вид в бік селища Шишаки); зображення закінчення сліду гальмування правих коліс даного автомобіля на проїзній частині дороги та початок сліду речовини біологічного походження (вид в бік селища Шишаки); зображення сліду речовини біологічного походження та початку осипу скла прозорого кольору (вид в бік селища Шишаки); зображення сліду гальмування правих коліс даного автомобіля на проїзній частині дороги та сліду речовини біологічного походження (вид в бік селища Шишаки); зображення слідів гальмування автомобіля ВАЗ-21043 на проїзній частині дороги та сліду речовини біологічного походження (вид в бік селища Шишаки); зображення сліду гальмування лівих коліс автомобіля ВАЗ-21043, який перетинає край дороги та продовжується на лівому по ходу руху автомобіля узбіччі; зображення слідів гальмування автомобіля ВАЗ-21043 та сліду речовини біологічного походження на проїзній частині дороги (вид у бік селища Шишаки); зображення сліду речовини біологічного походження на проїзній частині дороги з уламками скла жовтого та прозорого кольору; зображення сліду речовини біологічного походження на проїзній частині дороги з уламками скла жовтого та прозорого кольору; зображення слідів речовини біологічного походження на проїзній частині дороги з уламками скла жовтого та прозорого кольору та кросівок правої ноги потерпілого; детальне зображення слідів речовини біологічного походження на проїзній частині дороги; детальне зображення та місце розташування трупа потерпілого ОСОБА_11 на проїзній частині дороги, біля якого маються сліди плям бурого кольору; зображення сліду волочіння та плям речовини бурого кольору, схожої на кров на проїзній частині дороги; зображення місця розташування частини правого підкрилка автомобіля ВАЗ-21043 на краю дороги з потертостями на ньому; детальне зображення місця розташування частини правого підкрилка автомобіля ВАЗ-2104 на краю дороги, потертостей на ньому та трупа ОСОБА_11 з видом у напрямку Шишацької ГЕС; зображення місця розташування плями бурого кольору, схожої на кров та трупа ОСОБА_11 з видом у напрямку Шишацької ГЕС (т.1 а.к.п.28-46); в ході проведення даного огляду місця пригоди не встановлено і не зафіксовано будь-яких інших слідів гальмування, ніж ті, що вказані у даному протоколі, план-схемі до нього та які зафіксовані на фотознімках (фототаблиці) до цього протоколу;

-даними протоколу огляду транспортного засобу від 24.02.2014 року - автомобіля марки ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , 1998 р.в. з фототаблицею до нього, де з участю понятих та володільця автомобіля ОСОБА_10 в приміщенні гаража за місцем проживання ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 було оглянуто вищевказаний транспортний засіб та зафіксовано на момент огляду пошкодження правої передньої частини транспортного засобу, а саме правої фари, номерного знаку та переднього бамперу, пошкодження (потертості) в нижній частині даного автомобіля, подряпини та деформації правого переднього крила автомобіля та пошкодження правого підкрилка даного автомобіля, подряпини та деформації правого переднього крила даного транспортного засобу, знизу піддона двигуна маються нашарування речовини біологічного походження, на правому боці переднього бамперу маються нашарування плям бурого кольору, схожих на кров, які також розташовані на передній частині кузова автомобіля безпосередньо під правою фарою; при огляді даного транспортного засобу було встановлено, що права фара не працює в режимі ближнього освітлення, інші світлові прилади працюють (т.1 а.к.п.48-58). Зі змісту даного протоколу огляду транспортного засобу не вбачається про вказання щодо тонування лобового скла цього автомобіля, в т.ч. і щодо будь-яких перешкод у його видимості; вбачається, що на лівій передній фарі мається накладка, на правій передній фарі накладка відсутня, скло розсіювача фари та вказівника повороту розбите. З даного протоколу вбачається, що транспортний засіб ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 був вилучений та направлений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області;

-висновком Шишацької ЦРЛ від 23.02.2014 року щодо результатів медичного огляду ОСОБА_7 на стан алкогольного сп`яніння, з якого вбачається, що ОСОБА_7 , 1990 р.н. перебуває в стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.к.п.59);

-листом Шишацької ЦРЛ №955 від 18.07.2014 року про те, що 23.02.2014 року під час проведення медичного освідування водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відбиралася кров, результат дослідження №162 від 28.02.2014 року виявлено 1.4 проміле етанола (т.1 а.к.п.274);

-даними Акту обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги/вулиці від 24.02.2014 року про те, що дане обстеження ділянки дороги від Шишацької ГЕС до сел. Шишаки комісією проводилося у зв`язку з ДТП, яка мала місце 23.02.2014 року, внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_11 , комісією визначено параметри дороги та її покриття, інші елементи дороги та встановлено, що недоліків в утриманні дороги/вулиці, які сприяли вчиненню ДТП (або вплинули на тяжкість її наслідків) не виявлено (т.1 а.к.п.64-65);

-постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Полтавській області від 24.02.2014 року про уточнення місця ДТП, згідно якої уточнено місце ДТП, що сталося 23.02.2014 року з участю автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 та пішохода ОСОБА_11 , який загинув за межами населеного пункту (т.1 а.к.п.76);

-копією свідоцтва про смерть ОСОБА_11 про те, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.к.п.79);

-висновком експерта (судово-медичної експертизи) №61 від 29.04.2014 року про те, що при дослідженні трупа ОСОБА_11 у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепу; крововиливів у м`які тканини голови лобної ділянки в середній частині, тім`яної ділянки в середній частині, правій лобно-скроневій ділянці, потиличній ділянці зліва та у м`яку мозкову оболонку лівої скронево-тімяно-потиличної ділянки та правої тімяно-потиличної ділянки; перелом правої плечової кістки у нижній третині; перелом правої ліктьової та променевої кісток; перелом правої 3-ї п`ясної кістки; перелом правої стегеневої кістки; рани, що розташовані: в ділянці лівого лобного бугра (на фоні садна), на тильній поверхні правої кисті; на тилі основної фаланги 3-го пальця правої кисті; на внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині; садна, що розташовані в ділянці лівого лобного бугра, з розповсюдженням на надбрівну ділянку; в лобній ділянці в середній частині; на спинці, кінчику та лівій стінці носа; в ділянці проекцій лівої виличної дуги; біля лівого кута рота; на тильній поверхні лівого променево-п`ясткового суглобу; на тилі лівої кисті, в проекції 2-ї,3-ї,4-ї, 5- п`ястної кісток; в проекції лівої півздовжної кістки; на передній поверхні лівої гомілки в середній третині; на внутрішній поверхні ділянки правого колінного суглобу; на передній поверхні верхньої та середньої третини правої гомілки; на внутрішній поверхні правого гомілко ступневого суглобу; на тильній поверхні правої стопи; на волосяній частині голови тім`яно-потиличної ділянки в середній частині, на 1,5 см вище лобного бугра; в тім`яній ділянці, зліва, синці, що розташовані на нижній повіці лівого ока; у внутрішньому куту правого ока, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, також, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, по давності можуть відповідати даті 23.02.2014 року та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть. Причиною смерті ОСОБА_11 стала тупа травма голови внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до виникнення перелому кісток склепіння та основи черепу та крововиливу у мозок (т.1 а.к.п.121-124);

-висновком експерта (додаткової судово-медичної експертизи) №61 А від 11.06.2014 року про те, що при судово-медичній експертизі тілесних ушкоджень, характерних для переїзду транспортним засобом, на тілі ОСОБА_11 не виявлено; смерть ОСОБА_11 могла настати 23.02.2014 року близько 18 год.-18 год. 40 хв.; після розвитку всіх еквівалентів тяжкої черепно-мозкової травми (що стала причиною смерті), зазвичай, відбувається втрата свідомості, а тому експерт вважає малоймовірним можливість ОСОБА_11 самостійно пересуватися, але повністю виключати цього не може (т.1 а.к.п.127);

-даними постанови старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 від 07.05.2014 року про визнання речовим доказом, згідно якої автомобіль ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_38 визнаний речовим доказом по даному кримінальному провадженню і залишений на відповідальному зберіганні власнику (т.1 а.к.п.140); при цьому, розписка власника даного транспортного засобу ОСОБА_39 або інший документ про отримання ним автомобіля (який визнаний речовим доказом) на відповідальне зберігання в матеріалах кримінального провадження відсутня;

-даними протоколу додаткового огляду місця події від 02.07.2014 року зі схемою та фототаблицею до нього (який проводився в період часу з 21 год. 20 хв. до 22 год. 40 хв.), де з участю понятих, статиста, потерпілої сторони та із залученням аналогічного автомобіля ВАЗ-21043 було додатково оглянуто місце ДТП, яка відбулася 23.02.2014 року на дорозі між Шишацькою ГЕС та сел. Шишаки Полтавської області, де в ході огляду виявлено та зафіксовано пошкодження асфальтового покриття у вигляді просідання на відстані 4,2 м від електроопори №156, інших пошкоджень дорожнього покриття на ділянці дороги від Шишацької ГЕС до місця наїзду на пішохода не виявлено; була визначена видимість пішохода, що сидить на дорозі в ближньому світлі фар автомобіля ВАЗ-21043, яка склала 69,6 м; також була визначена видимість дороги з увімкненим ближнім світлом фар автомобіля ВАЗ-21043, яка склала 80,0 м; в даному протоколі вказано, що під час визначення видимості пішохода та дороги автомобіль ВАЗ-21043 був завантажений аналогічно автомобіля, яким було скоєно наїзд на пішохода, тобто в автомобілі перебував водій і чотири пасажири (т.1 а.к.п.156-160);

-висновком комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №640/641/131 від 30.09.2014 року про те, що на підставі динаміки опису трупних явищ при огляді трупа на місці пригоди та при судово-медичній експертизі трупа, констатацію біологічної смерті потерпілого фахівцями бригади швидкої медичної допомоги (до її приїзду) 23.02.2014 року о 18 год. 22 хв., слід вважати, що смерть потерпілого ОСОБА_11 могла настати 23.02.2014 року в період часу з 18 год. до 18 год.20 хв.; враховуючи характер черепно-мозкової травми з наявністю багатоосколкового перелому основи черепа з переходом на склепіння, забою головного мозку, субарахноідального крововиливу (під павутинну оболонку мозку), наявність перелому стегна, слід думати, що після отримання політравми ОСОБА_11 був позбавлений можливості самостійно пересуватися; тяжкість комбінованої травми, отриманої ОСОБА_11 під час ДТП морфологічні особливості тяжкої черепно-мозкової травми з масивною руйнацією кісток основи та склепіння черепа, забоєм головного мозку, мозочку, субарахноідальним крововиливом, наявність множинних переломів кісток скелету стегнової, плечової, ліктьової, променевої, п`ястної кісток, дуже короткий проміжок часу, який жив підекспертний після заподіяння тілесних ушкоджень, дають підставу стверджувати, що навіть за умови надання потерпілому своєчасної медичної допомоги, запобігти настанню його смерті було б неможливо; згідно наявної слідової інформації, зафіксованої у протоколі огляду місця пригоди та схемі до нього, місце наїзду на пішохода ОСОБА_11 знаходилося перед початком сліду речовини біологічного походження та початком осипу скла прозорого кольору на відстані до 1.9 м від лівого краю проїзної частини дороги та 6.9…7.6 м в подовжньому напрямку за електроопорою №156, яка розташована на лівому по напрямку руху автомобіля ВАЗ-21043 узбіччі, тобто в кінці сліду гальмування, позначеного на схемі до протоколу огляду місця ДТП маркерами 1 і 3; швидкість руху автомобіля ВАЗ-2104 з врахуванням довжини слідів гальмування на проїзній частині та лівому узбіччі визначається рівною не менше 65,7 км/год; пояснення водія ОСОБА_7 в частині швидкісного режиму автомобіля ВАЗ-21043 на момент скоєння ДТП не позбавлені технічної спроможності. З врахуванням даних проведеного вище дослідження в тій частині, що місце наїзду на пішохода знаходилося в кінці сліду гальмування правих коліс автомобіля, пояснення водія ОСОБА_7 в тій частині, що на момент наїзду він не встиг загальмувати позбавлені технічної спроможності (т.1 а.к.п.168-177);

-даними протоколу додаткового огляду місця події від 17.11.2014 року зі схемою до нього (який проводився в період часу з 18 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв.), де з участю понятих, потерпілої сторони та із залученням аналогічного автомобіля ВАЗ-21043 було додатково оглянуто місце ДТП, яка відбулася 23.02.2014 року на дорозі між Шишацькою ГЕС та сел. Шишаки Полтавської області, де в ході огляду було виміряно та зафіксовано видимість виямки на проїзній частині дороги, для чого було залучено автомобіль марки ВАЗ-21043, який за своїми технічними характеристиками аналогічний автомобілю, яким було скоєно наїзд на пішохода; автомобіль ВАЗ-2104 був завантажений водієм і чотирма пасажирами, за допомогою мірної рулетки було встановлено, що видимість виямки на дорозі в ближньому світлі фар автомобіля ВАЗ-21043 склала 44,5 м; також було визначено розташування виямки (просідання асфальтового покриття) відносно кінця сліду гальмування правого колеса автомобіля ВАЗ-21043, шляхом виміру рулеткою було встановлено, що початок виямки на асфальтовому покритті розташовується на відстані 0,3 м від кінця сліду гальмування правого колеса автомобіля ВАЗ-21043 (в напрямку сел. Шишаки); з урахуванням розташування початку виямки від кінця сліду гальмування автомобіля ВАЗ-21043 було зазначено, що відстань від електроопори №156 до початку виямки (просідання асфальтового покриття) складає 6,2 м (т.1 а.к.п.189-191);

-висновком додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №937/938/176 від 31.12.2014 року (в ході якої було проведено натурне моделювання) з фототаблицею до нього про те, що виходячи з комплексу судово-медичних та транспортно-трасологічних даних експерти вважають, що в момент первинного контактування потерпілий ОСОБА_11 знаходився у напівсидячому положенні з упором на праву ногу та тильні поверхні обох кистей, обернений правим боком до передньої правої частини автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 ; об`єктивних судово-медичних та транспортно-трасологічних даних про те, що в момент первинного контактування потерпілий ОСОБА_11 знаходився у вертикальному чи близькому для нього положенні проведенням додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи не виявлено; в умовах місця події при допустимій швидкості руху водій автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість зупинитися до місця наїзду шляхом гальмування, тобто шляхом виконання вимог п.п.12.3,12.6 б) Правил дорожнього руху України і тим самим попередити наїзд на пішохода ОСОБА_11 , що знаходився на проїзній частині дороги; в умовах місця пригоди дії водія автомобіля ВАЗ-21043 ОСОБА_7 не відповідали п.п.12.3, 12.6 б) Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з пригодою; наявність виямки на проїзній частині з технічної точки зору в даній дорожній ситуації не вплинула на розвиток події, пов`язаної з наїздом на пішохода, що сидів на проїзній частині, і в причинному зв`язку з пригодою не знаходилася (т.1 а.к.п.197-223);

-показаннями судового експерта ОСОБА_40 , отриманими в порядку ст.356 КПК України, в ході яких даний експерт підтвердив свої висновки, викладені в дослідницьких частинах та у висновках комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №640/641/131, так і додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №937/938/176; при цьому вказав, що вихідні дані для проведення експертиз бралися з постанови слідчого, але всі розрахунки і висновки проводилися з урахуванням дослідження експертом всіх матеріалів кримінального провадження; щодо відповідей на питання 8 та 11 додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №937/938/176 експерт вказав про те, що ним детально наведений відповідний розрахунок у дослідницькій частині щодо цих пунктів питань, при цьому, ним аналізувалася як обрана водієм швидкість руху (80-90 км/год зі слів водія), так і допустима швидкість руху 70 км/год (згідно питання слідчого, яке було поставлено на експертизу);

-даними протоколу огляду одягу потерпілого ОСОБА_11 від 17.11.2014 року про те, що слідчим в присутності понятих та потерпілої було проведено огляд та вилучення куртки чоловічої червоного кольору, спортивних чоловічих штанів та кросівок, які належали потерпілому ОСОБА_11 (т.1 а.к.п.226-228);

-висновком експерта (судово-медико-криміналістичної експертизи речових доказів) №325-МК від 09.12.2014 року, з якої вбачається, що проведенням судово-медико-криміналістичної експертизи кросівок ОСОБА_11 виявлені пошкодження, які могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді: - на лівому кросівкові, в області носкової частини, в області задника зліва і по лівій боковій поверхні підошви і на правому кросівкові, по верху носкової частини, на правій боковій поверхні союзки і задника, виявлені пошкодження з накладенням сірих грунтовоподібних мас, які утворилися внаслідок тертя об нерівну поверхню, якою могла бути поверхня дорожнього покриття (т.1 а.к.п.230-231);

-висновком експерта (судово-медико-криміналістичної експертизи речових доказів) №324-МК від 09.12.2014 року про те, що проведенням судово-медико-криміналістичної експертизи одягу ОСОБА_11 виявлені пошкодження, які могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді. На куртці: - група пошкоджень №1, по передній поверхні куртки, зліва і справа, і по передній поверхні рукавів; група пошкоджень №2, по всій задній поверхні куртки і рукавів; пошкодження №3, по передній поверхні і на вершині каптура, утворилися внаслідок вираженого тертя зачепів при контакті з нерівною поверхнею, якою могла бути поверхня дорожнього покриття. На штанях: - група пошкоджень №1, по передній поверхні зліва, по низу штанів; група пошкоджень №2, по передній поверхні справа; - №3, по задній поверхні справа; - №4, по задній поверхні зліва, з вираженою потертістю і розривами тканини, з накладенням сіро-чорних грунтово-піщаних мас, які утворилися внаслідок вираженого тертя зачепів при контакті з нерівною поверхнею, якою могла бути поверхня дорожнього покриття (т.1 а.к.п.234-236);

-постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 від 12.12.2014 року про те, що одяг та взуття, які належали померлому ОСОБА_11 визнані речовими доказами по кримінальному провадженню і передані на відповідальне зберігання потерпілій у справі ОСОБА_5 (т.1 а.к.п.237);

-розпискою потерпілої ОСОБА_5 від 29.04.2015 року про отримання на зберігання одягу та взуття, яке належало її синові ОСОБА_11 (т.1 а.к.п.238);

-фотокопією посвідчення водія серія НОМЕР_3 , датованого 12.04.2013 року на ім`я ОСОБА_7 , як вказано, виданого ВРЕР-4 УДАІ УМВС України в м. Києві щодо категорій А1,А,В1,В,С1,С,ВЕ,С1Е,СЕ (з вказанням особливі відмітки П/В «АВ» ААВ653662 28.07.2009), яка була 03.02.2015 року надана ОСОБА_7 в м. Полтава прокурору у кримінальному провадженні прокурору відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 (т.1 а.к.п.252);

-фотокопією посвідчення водія серія НОМЕР_3 , датованого 12.04.2013 року на ім`я ОСОБА_7 , як вказано, виданого ВРЕР-4 УДАІ УМВС України в м. Києві щодо категорій А1,А,В1,В,С1,С,ВЕ,С1Е,СЕ (з вказанням особливі відмітки П/В «АВ» ААВ653662 28.07.2009), яке було 26.02.2014 року передано ОСОБА_7 в м. Полтава старшому слідчому СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 . Вбачається, що слідчий завірив надану йому ОСОБА_7 дану фотокопію посвідчення водія, вказавши «З оригіналом згідно», поставивши свій підпис з прізвищем та печатку СУ УМВС України в Полтавській області (т.2 а.к.п.46); при цьому, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 підтвердив передання йому вищевказаного посвідчення водія ОСОБА_7 , він оглянув посвідчення, завірив його фотокопію своїм підписом та відповідною печаткою і приєднав до матеріалів кримінального провадження, як вказав, пізніше в ході розслідування з`ясувалося, що ОСОБА_7 не отримував будь-коли посвідчення водія;

-відомостями, що містяться в рапорті старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 від 20.04.2015 року, який зареєстрований за вх.№461 від 20.04.2014 року в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлено про кримінальні правопорушення Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області про те, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 серія НОМЕР_3 , датоване 12.04.2013 року підрозділами УДАІ ГУМВС у м. Києві не видавалося, як і будь-які інші посвідчення на ім`я ОСОБА_7 ; при цьому, з метою підтвердження можливості керування транспортним засобом категорії «В», 26.02.2014 року ОСОБА_7 надав йому, як старшому слідчому, завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_3 та його копію, а також з цією ж метою, 03.02.2015 року ОСОБА_7 надав прокурору у даному кримінальному провадженні прокурору відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 копію посвідчення водія серії НОМЕР_3 (т.1 а.к.п.25);

-даними, що містяться в листі УДАІ УМВС України в Полтавській області №11/4-1482 від 05.03.2014 року про те, що згідно автоматизованої системи управління обліком транспортних засобів та водіїв «ДАІ-2000» станом на 11.09.2012 року та «НАІС ДДАІ» МВС України станом на 02.03.2014 року реєстрація транспортних засобів за ОСОБА_7 , 1990 р.н. реєстраційно-екзаменаційними відділами та відділеннями не проводилась (т.2 а.к.п.53);

-листом УДАІ УМВС України в Полтавській області №11/9-403 від 26.01.2015 року про те, що станом на 11.09.2012 року та станом на 21.01.2015 року згідно відповідних автоматизованих обліків за період часу з 2008-2015 роки щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутня інформація про транспортні засоби, відсутня інформація про вписання його з правом керування в технічний паспорт та відсутня інформація про видачу на його ім`я посвідчення водія (т.2 а.к.п.63-64);

-даними облікової картки № НОМЕР_4 від 13.05.2014 року про те, що станом на 23.02.2014 року власником легкового автомобіля ВАЗ-21043, 1998 р.в., зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 значився ОСОБА_41 (т.2 а.к.п.68);

-відомостями, що викладені в листі УДАІ ГУ ДАІ в м. Києві №10/144 від 06.02.2015 року про те, що згідно даних інформаційно-пошукової системи УДАІ міста Києва та НАІС ДДАІ МВС України станом на 06.02.2015 року у Центрах надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 посвідчення водія не отримував та серед позбавлених права керування транспортними засобами не значиться; посвідчення водія серії НОМЕР_3 у Центрах надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві громадянам не видавалося (т.2 а.к.п.74);

-листом УДАІ ГУ ДАІ в м. Києві №10/266 від 04.03.2015 року про те, що згідно даних інформаційно-пошукової системи УДАІ ГУМВС України в м. Києві та НАІС ДДАІ МВС України посвідчення водія серії НОМЕР_2 в м. Києві не видавалося; громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 посвідчення водія в місті Києві не отримував (т.2 а.к.п.76);

-скороченим витягом з Єдиного реєстру довіреностей від 22.01.2015 року про те, що на ім`я ОСОБА_7 за вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі довіреностей інформація відсутня (т.2 а.к.п.80).

Дослідивши та проаналізувавши докази по даній справі, що надані на засадах змагальності та диспозитивності, і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху при керуванні автомобілем ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , тобто він вчинив кримінальне правопорушення і його злочинні дії суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України.

Своїми умисними діями, які виразилися в завідомому залишенні без допомоги потерпілого ОСОБА_11 , що перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та мав змогу надати йому допомогу, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення і його злочинні дії суд кваліфікує за ч.1 ст.135 КК України.

Своїми умисними діями, які виразилися у використанні завідомо підробленого документа (посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 серія НОМЕР_3 , датованого 12.04.2013 року з дозволом на керування транспортними засобами категорій А1,А,В1,В,С1,С,ВЕ,С1Е,СЕ), обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України.

Суд проаналізував і приймає до уваги висновки комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №640/641/131 від 30.09.2014 року та додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №937/938/176 від 31.12.2014 року (в ході якої було проведено натурне моделювання), оскільки при проведенні розрахунків та при експертному дослідженні експерти в своїй сукупності досліджували всі відомості та дані, які отримані в ході проведення ряду слідчих дій, зокрема, при проведенні огляду місця події від 23.02.2014 року, огляді транспортного засобу автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 24.02.2014 року, додатковому огляді місця події від 02.07.2014 року, додатковому огляді місця події від 17.11.2014 року. Висновки, що викладені в даних експертизах, підтверджені в судовому засіданні і судовим експертом ОСОБА_42 , в т.ч. і про те, що при допустимій швидкості руху (в контексті поставлених питань слідчим) водій автомобіля ВАЗ-21043 ОСОБА_7 мав технічну можливість зупинитися до місця наїзду шляхом гальмування, тобто шляхом виконання вимог п.п.12.3,12.6 б) Правил дорожнього руху і тим самим попередити наїзд на пішохода ОСОБА_11 , що знаходився на проїзній частині дороги, відповідно, в умовах місця пригоди дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.12.3,12.6 б) Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою.

Поряд з цим, з дослідницької частини висновку додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №937/938/176 від 31.12.2014 року та з показань судового експерта ОСОБА_40 вбачається, що в ході проведення експертного дослідження експертом також (в контексті поставлених питань слідчим) аналізувались дії водія ОСОБА_7 з урахуванням обраної швидкості його руху (80-90 км/год). Експерт в дослідницькій частині даного висновку та в судовому засіданні вказав про те, що в умовах місця події при обраній швидкості руху водія автомобіля ВАЗ-21043 останній не мав технічної можливості зупинитися до місця наїзду шляхом гальмування (шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР) і тим самим уникнути пригоди. Тобто, вбачається, що судовим експертом в межах питань, поставлених на експертизу у повному обсязі досліджувалися умови події та дії водія як при максимально дозволеній швидкості руху 70 км/год (для водія зі стажем до двох років), так і реальна (обрана) водієм швидкість руху автомобіля з показань ОСОБА_7 80-90 км/год, що свідчить про об`єктивність, повноту та всебічність експертного дослідження, при цьому, не зазначення експертом відповіді по 11 питання у резолютивній частині висновку додаткової експертизи щодо обраної швидкості руху водієм ОСОБА_7 не змінює її суті, оскільки експертом цей розрахунок проведено детально в дослідницькій частині і підтверджено в судовому засіданні.

В цьому контексті, з урахуванням сукупності досліджених доказів у справі суд бере до уваги висновки додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №937/938/176 від 31.12.2014 року про те, що при допустимій швидкості руху (як для водія зі стажем до двох років швидкість не більше 70 км/год) водій автомобіля ВАЗ-21043 ОСОБА_7 мав технічну можливість зупинитися до місця наїзду шляхом гальмування, тобто шляхом виконання вимог п.п.12.3,12.6 б) Правил дорожнього руху і тим самим попередити наїзд на пішохода ОСОБА_11 , що знаходився на проїзній частині дороги, відповідно, в умовах місця пригоди дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.12.3,12.6 б) Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою, виходячи з наступного.

Пунктом 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Згідно п.12.3 Правил дорожнього руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до п.п. «б» п.12.6 Правил дорожнього руху, поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю транспортним засобам, якими керують водії із стажем до двох років не більше 70 км/год.

Положеннями ст.15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року №340, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №511 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке є обов`язковим для всіх громадян України. Даним положенням визначені умови допуску до керування транспортними засобами, а п.9 Положення визначені умови та документи, які підтверджують керування транспортними засобами. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №487 затверджено Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, який визначає саму процедуру, зокрема, підготовки водії транспортних засобів. Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водіїв, затвердженої наказом МВС України №515 від 07.12.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2010 року за №74/17369 визначені документи, які підтверджують факт керування транспортним засобам.

В ході судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 належними письмовими доказами встановлено, що станом на 23.02.2014 року ОСОБА_7 у встановленому порядку не отримував і йому уповноваженими органами не видавалося посвідчення водія серії НОМЕР_2 , датоване 28.07.2009 р. та серії НОМЕР_3 , датоване 12.04.2013 року (яке ОСОБА_7 26.02.2014 року надав старшому слідчому СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 та його копію, а також копію якого 03.02.2015 року надав прокурору у кримінальному провадженні прокурору відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 ); за ОСОБА_7 будь-які транспортні засоби не зареєстровані, він не вписаний в будь-який технічний паспорт з правом керування транспортним засобом і на нього не видавалися довіреності на право керування транспортними засобами. Отже, в своїй сукупності дані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_7 станом на 23.02.2014 року згідно вимог пп.б п.12.6 Правил дорожнього руху повинен був рухатися поза межами населеного пункту зі швидкістю не більше 70 км/год (так як керував транспортним засобом із стажем до двох років), однак він рухався, як сам вказує, з реальною (обраною) швидкістю близько 80-90 км/год. У зв`язку з викладеним, посилання обвинуваченого та його захисту на те, що станом на 23.02.2014 року ОСОБА_7 мав право рухатися за межами населеного пункту з обраною ним швидкістю (80-90 км/год) є безпідставними. Відповідно, суд вважає, що експертом ОСОБА_42 , поряд з іншим, об`єктивно при проведенні відповідної експертизи визначалась відповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам ПДР з урахуванням також і максимально дозволеної швидкості руху 70 км/год. В ході допиту в якості свідка слідчого ОСОБА_12 , що здійснювався за клопотанням сторони захисту, останній вказав про те, що питання щодо максимально дозволеної швидкості руху в 70 км/год відносно ОСОБА_7 виникло через те, що в матеріалах провадження були відсутні дані про його водійський стаж, так як він водієм не працював, за ним будь-які транспортні засоби не були зареєстровані, при цьому, питання на вирішення комплексної судової експертизи від 31.12.2014 року ставилися з метою з`ясування відповідності вимогам ПДР дій водія як при обраній ним швидкості руху (80-90 км/год зі слів ОСОБА_7 ), так і з урахуванням максимально дозволеної швидкості для водія зі стажем до двох років (70 км/год).

Виходячи з викладеного, суд не погоджується з посиланням обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що ОСОБА_7 мав стаж керування як з 2005 року (коли нібито почав їздити на скутері чи мотоциклі членів сім`ї), так і з 2009 року, коли вперше в м. Києві отримав посвідчення водія, оскільки ці посилання спростовуються наявними у справі офіційними відомостями про те, що останній ніколи не отримував посвідчення водія у встановленому порядку і за ним будь-які транспортні засоби не зареєстровані; при цьому, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 посилався на те, що він отримував посвідчення водія в м. Києві у 2009 році та у 2013 році і у нього не було сумнівів, що воно підроблене, однак він не зміг конкретно пояснити, де, коли та за яких умов він проходив навчання з метою отримання посвідчення водія як у 2009 року, так і в 2013 році, не зміг вказати, де знаходиться його водійська картка та інші документи, пов`язані з отриманням посвідчення водія, де він складав іспити і коли саме, а також посилався усно про те, що посвідчення водія серії НОМЕР_3 , датоване 12.04.2013 року він на даний час втратив (як вказав восени 2014 року), однак про втрату посвідчення у відповідні органи не повідомляв і у встановленому порядку його не поновляв. Такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 , в своїй сукупності, суд оцінює як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

В цьому контексті суд також критично оцінює посилання обвинуваченого про те, що він не знав про те, що посвідчення водія, заповнене на його ім`я серії НОМЕР_2 , датоване 28.07.2009 року та серії НОМЕР_3 , датоване 12.04.2013 року є підробленими, оскільки він згідно встановленого порядку отримання посвідчення водіїв в Україні посвідчення водія як вищевказаних серій, так і будь-яких інших щодо керування транспортними засобами не отримував, докази про належне проходження ним відповідного навчання та складання іспитів відсутні, відповідно, усні посилання обвинуваченого на те, що він проходив відповідне навчання та у належний спосіб отримував вищевказані посвідчення водія як у 2009 році, так і в 2013 році судом оцінюються як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Показання свідка ОСОБА_43 про те, що вона у 2009 році нібито бачила у ОСОБА_7 посвідчення водія та він говорив їй, що ходив на курси водіїв в м. Києві, суд оцінює критично, оскільки вона є матір`ю обвинуваченого і прямо заінтересована в результатах розгляду справи; крім цього, її показання, в т.ч. і про те, що ОСОБА_7 постійно керував різними транспортними засобами не підтверджуються будь-якими доказами і, виходячи з Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, який визначає саму процедуру підготовки водіїв транспортних засобів та Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водіїв, не дають підстав, в своїй сукупності вважати про наявність у ОСОБА_7 водійського стажу більше 2-х років станом на 23.02.2014 року.

З урахуванням даних про те, що ОСОБА_7 у встановленому порядку не отримував і йому уповноваженими органами не видавалося посвідчення водія серії НОМЕР_2 , датоване 28.07.2009 р. та серії НОМЕР_3 , датоване 12.04.2013 р., за ним будь-які транспортні засоби не зареєстровані, він не вписаний в будь-який технічний паспорт з правом керування транспортним засобом і на нього не видавалися довіреності на право керування транспортними засобам, суд також не приймає до уваги в контексті саме підтвердження його водійського стажу і відомості, що містяться в картках обліку адміністративних правопорушень відносно ОСОБА_7 , у протоколі про адміністративне правопорушення від 21.05.2011 року за ч.1 ст.130 КУпАП та постанові Шишацького районного суду від 06.06.2011 року за ч.1 ст.130 КУпАП (т.2 а.к.п.70-72,95,96).

Суд проаналізував і приймає як належні та допустимі докази дані, що містяться у протоколі додаткового огляду місця події від 02.07.2014 року та у протоколі додаткового огляду місця події від 17.11.2014 року, оскільки дані додаткові огляди проводилися в порядку ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення конкретного кримінального правопорушення (ч.2 ст.286 КК України) і у темний час доби, тобто за умов, які були наближеними до них, що були під час ДТП, яке мало місце 23.02.2014 року. Зі змісту цих протоколів вбачається, що при проведенні оглядів були присутні потерпіла та її представник, однак вони не вказували будь-яких обставин чи відомостей. Отримані за наслідками даних оглядів відомості в подальшому були вказані слідчим у вихідні дані при призначенні відповідних комплексних експертиз, що також підтвердив в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_44 . Вбачається, що 02.07.2014 року та 17.11.2014 року слідчим проводилися саме додаткові огляди місця події, а не слідчий експеримент в порядку ст.240 КПК України, оскільки ці процесуальні дії є різними за змістом та суттю. Не участь у проведенні вищевказаних додаткових оглядів місця події ОСОБА_7 та його захисника не є перешкодою для їх проведення, при цьому, згідно заяви ОСОБА_7 від 11.06.2014 року він вказав, що на теперішній час він може помилятися в обставинах ДТП і тому відмовився згідно ст.63 Конституції України від будь-яких повторних свідчень та слідчих дій (т.1 а.к.п.153).

Суд не приймає протокол проведення слідчого експерименту від 03.04.2014 року, оскільки під час його проведення за кермо автомобіля ВАЗ-21043 було запрошено батька ОСОБА_7 ОСОБА_45 , а поняті при проведенні даної слідчої дії ОСОБА_46 та ОСОБА_47 є колегами по роботі батька учасника ДТП ОСОБА_7 ; при цьому, замість статиста, який сидить на дорозі було встановлено (з імітовано в сидячому положенні) макет з підручних матеріалів з використанням куртки потерпілого, в яку він був одягнений при ДТП. Потерпіла ОСОБА_5 , яка брала участь у проведенні слідчого експерименту (при цьому, не була очевидцем ДТП), подала зауваження до даного протоколу на окремому аркуші (про що вказано у самому протоколі даної слідчої дії), зокрема, поряд з іншим, вказала також і про те, що на автомобілі, який використовувався при цій слідчій дії, стекла розсіювача фар були жовтого кольору, а не білого, як на автомобілі при ДТП, при визначенні видимості пішохода використовувався макет, а не статист (т.2 а.к.п.130). Також, в ході проведення даного слідчого експерименту в салоні автомобіля перебувало чотири чоловіки ( ОСОБА_48 , ОСОБА_5 , ОСОБА_46 та ОСОБА_47 ), однак на час вчинення ДТП в салоні автомобіля знаходилося п`ять осіб (водій та чотири пасажири). Крім цього, в протоколі проведення цієї слідчої дії та на схемі до нього розташування пішохода відносно меж проїзної частини дороги на момент наїзду не вказано. Також, відомості, що містяться в даному протоколі слідчого експерименту щодо визначення видимості пішохода, який сидить на проїзній частині в ближньому світлі фар, видимість дороги та виямки різняться з даними, що отримані в ході додаткового огляду місця події 02.07.2014 року та від 17.11.2014 року.

Також, суд не приймає висновок експерта (судово-автотехнічної експертизи) №120 від 26.04.2014 року, оскільки в своїй сукупності він суперечить висновкам додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №937/938/176 від 31.12.2014 року (в ході якої було проведено натурне моделювання),при цьому, при призначенні даної експертизи станом на 10.04.2014 року визначалися вихідні дані, поряд з іншими, і ті, що були вказані у протоколі проведення слідчого експерименту від 03.04.2014 року; при цьому, на вирішення даної експертизи станом на 10.04.2014 року не ставились і відповідно даною експертизою не вирішувалося питання, поряд з іншими, про те, чи маються невідповідності з вимогами ПДР України, в т.ч. і порушення п.12.3, п.12.6 б) в діях водія ОСОБА_7 і чи знаходяться вони в причинному зв`язку з виникненням ДТП з урахуванням максимально дозволеної швидкості руху 70 км/год (обрахунки експертом проводилися за вихідними даними, вказаними про швидкість руху автомобіля лише 80-90 км/год).

Суд в цілому критично оцінює показання свідків ОСОБА_49 та ОСОБА_50 щодо обставин проведення слідчого експерименту 03.04.2014 року, оскільки дані свідки є колегами батька обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_51 , який є заінтересованою особою і який сам запросив даних свідків для проведення цієї слідчої дії; при цьому, дані свідки точно не пам`ятають кольору фар автомобіля, який залучався для проведення слідчої дії та вказали про те, що зауважень від учасників цієї слідчої дії не надходило, хоча перед підписами даних свідків у протоколі міститься напис ОСОБА_5 про те, що у неї маються зауваження, які додаються на окремому листі (т.1 а.к.п.131).

Аналізуючи обставини ДТП та дії обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення наїзду на сидячого на проїзній частині пішохода ОСОБА_11 23.02.2014 року, те, що ОСОБА_7 в короткий проміжок часу залишив місце ДТП суд враховує, що відповідно до змісту диспозиції статті 135 КК України суб`єкт цього злочину має усвідомлювати: а) небезпечний для життя стан потерпілого; б) безпорадність особи, яку даний суб`єкт поставив в небезпечний для життя стан; в) загроза життю виникла внаслідок поставлення його в небезпечний для життя стан суб`єктом злочину; г) суб`єкт злочину має можливість надати необхідну потерпілому допомогу. Із законодавчого визначення випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за статтею 135 КК України. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 06.03.2014 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 , 23.02.2014 року після наїзду на пішохода ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що такими діями він поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі: не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив потерпілого у небезпеці, поїхавши з місця пригоди з надуманих мотивів. Та обставина, що швидку медичну допомогу викликав ОСОБА_52 та разом з ОСОБА_53 залишилися чекати приїзду карети швидкої допомоги та працівників міліції не виключає відповідальності ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України. При цьому, покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_26 , ОСОБА_30 та ОСОБА_37 в частині того, що ОСОБА_7 надавав допомогу потерпілому ОСОБА_11 оцінюються судом з позиції того, що дані особи перебувають в дружніх відносинах з обвинуваченим ОСОБА_7 . Крім цього, з їх показань вбачається про припущення того, що автомобіль ВАЗ-21043 з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_26 після ДТП поїхав з місця події тоді, коли вони зрозуміли, що ОСОБА_11 помер, так вони всі були в стресовому стані і достеменно не могли знати, коли саме помер потерпілий.

В ході судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_7 використовував у м. Києві та на території Полтавської області придбані ним завідомо підроблені посвідчення водія серії НОМЕР_2 , датоване 28.07.2009 р. та серії НОМЕР_3 , датоване 12.04.2013 р. саме під час керування транспортними засобами (тобто в м. Києві та на території Полтавської області), під час дорожньо-транспортної пригоди він також не мав при собі відповідного посвідчення, тому посилання на вказані обставини у обвинувальному акті ґрунтуються на припущеннях.

В судовому засіданні 09.02.2016 року було задоволено клопотання сторони захисту про огляд в судовому засіданні в порядку ст.357 КПК України речового доказу автомобіля ВАЗ-21043, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_38 і ухвалою суду зобов`язано прокурора забезпечити доставку до суду для огляду вищевказаний транспортний засіб. Однак, в судове засідання 21.03.2016 року прокурором не було забезпечено для огляду речовий доказ автомобіль ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки місцезнаходження власника ОСОБА_39 встановити не вдалося (т.2 судового провадження, арк.38), а з Реєстраційних карток на цей транспортний засіб вбачається, що даний автомобіль ще 27.06.2014 року було перереєстровано на іншого власника ОСОБА_54 , жителя АДРЕСА_3 (т.2 судового провадження, арк.36,37). В цьому контексті суд відмічає, що речовий доказ у справі автомобіль ВАЗ-21043, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_38 , постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 від 07.05.2014 року (т.1 а.к.п.140) був залишений (як зазначено у постанові, при цьому, без наведення будь-яких обґрунтувань) на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_38 , при цьому, в матеріалах провадження відсутні відомості про ознайомлення власника цього автомобіля з обов`язком зберігати даний речовий доказ і відомості про передачу цього транспортного засобу ОСОБА_38 (з 25.02.2014 року згідно заяви володільця ОСОБА_10 цей транспортний засіб знаходився на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області т.1 а.к.п.69). Отже, ці обставини та дії сприяли по суті втраті речового доказу (не по вині суду) і неможливості його огляду в порядку ст.357 КПК України, у зв`язку з чим це питання підлягає належному реагуванню за наслідками судового розгляду даного кримінального провадження.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 19 грудня 2008 р.), при призначенні покарання за ст.286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду і міри покарання суд враховує відповідно до ст. 65 КК України тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, те, що згідно ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України є необережним тяжким, злочини, передбачені ч.1 ст.135 КК України та ч.4 ст.358 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обстановку та обставини вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди, наслідки, що настали (смерть потерпілого ОСОБА_11 ), дії обвинуваченого після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, який залишив місце події, не повідомивши про подію швидку медичну допомогу та працівників міліції, те, що потерпілий ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння допустив порушення вимог п.п.4.1,4.3,4.4,4.14 «ґ») Правил дорожнього руху України і знаходився на проїзній частині дороги, характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 , який в силу ст.89 КК України не судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, розлучений (зі слів обвинуваченого), має на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з матір`ю, стан здоров`я обвинуваченого, який є здоровим та працездатним, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого-вчинення злочину (ч.2 ст.286 КК України та ч.1 ст.135 КК України) особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої ОСОБА_5 , яка наполягає на призначенні обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі і приходить до висновку, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів йому необхідно призначити покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала смерть потерпілого ОСОБА_11 , не вжиття обвинуваченим протягом двох років з часу вчинення дорожньо-транспортної пригоди заходів по відшкодуванню потерпілій матеріальної та моральної шкоди, думку потерпілої ОСОБА_5 , яка наполягає на призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з позбавленням волі, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання та наявність обтяжуючої покарання обставини, суд не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69,75 КК України.

Разом з цим, при призначенні покарання суд також враховує і наступне. Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 не отримував у встановленому порядку посвідчення водія на право керування транспортними засобами, тобто, не набув відповідного права, суд не застосовує до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачається санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_7 від 25.05.2015 року зі змінами від 21.09.2015 року в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (том 1 судового провадження - а.с.п.25-28,74), то розмір відшкодування визначається судом з урахуванням вимог ст.ст.16,22,ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1187,ст.1201 ЦК України, суті та змісту позовних вимог, доказів, що подані на його підтвердження, матеріального стану обвинуваченого, який є особою працездатного віку і працює посезонно, за місцем роботи отримує заробітну плату, можливість реального відшкодування ним матеріальної шкоди і приходить до висновку, що поданий по справі цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 від 25.05.2015 року, з урахуванням змін до позовної заяви від 21.09.2015 року про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 32403 грн.85 коп., оскільки підтверджується належними письмовими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду справи.

Що ж стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд, виходячи з положень ст.ст.23,1167,1187 ЦК України та роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), з урахуванням вчинення тяжкого злочину обвинуваченим з необережності (ч.2 ст.286 КК України), а злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч.1 ст.135 КК України умисно, матеріального стану обвинуваченого, можливості реального відшкодування моральної шкоди потерпілій, характеру та часу моральних і душевних страждань потерпілої, те, що потерпіла ОСОБА_5 втратила свого сина ОСОБА_11 , у зв`язку з чим пережила і переживає психологічні страждання, негативні емоції, душевний біль, діями обвинуваченого були порушені її нормальні життєві зв`язки, і вона дотепер терпить великі душевні страждання, змушена докладати значних душевних зусиль для організації свого життя після загибелі сина, через смерть якого також порушилися її усталені родинні стосунки та зв`язки, виходячи з меж заявленого позову, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 щодо відшкодування моральної шкоди частково і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином на користь потерпілої ОСОБА_5 200000 грн.

Суд вважає, що передання 26.02.2014 року потерпілій ОСОБА_5 1000 доларів США батьками обвинуваченого ОСОБА_7 , батьками свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_26 (як вказувала про це потерпіла) не може вважатися відшкодуванням матеріальних витрат в контексті пред`явленого позову до обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки ці кошти добровільно передавалися батьками вказаних осіб як матеріальна допомога, а не як відшкодування майнової шкоди обвинуваченим за вчинення злочину. В ході судового розгляду ОСОБА_7 не заперечив, що він особисто не відшкодовував потерпілій майнової та моральної шкоди, кошти, які були передані потерпілій в сумі 1000 США у лютому 2014 року належить його батькам, він особисто при передачі коштів присутнім не був, так як побоявся поїхати до потерпілої.

З обвинувального акту вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_7 в ході досудового розслідування було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зі строком дії до 29.06.2015 року, який на даний час (ще до надходження обвинувального акту до Великобагачанського районного суду) закінчився і в ході судового провадження за відсутністю клопотання прокурора не обирався. З урахуванням клопотання прокурора, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, визначення судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, з урахуванням того, що постійного конкретного місця реєстрації проживання у ОСОБА_7 з досліджених матеріалів провадження не встановлено (т.2 а.к.п.44,57,86-87,90,91,92; т.2 судового провадження-арк.41-42), суд приходить до висновку про наявність ризику того, що обвинувачений до набрання вироком законної сили може переховуватися від суду, тому, з метою забезпечення виконання вироку є необхідним до набрання цим вироком законної сили обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому суд визначає, що даний запобіжний захід обирається саме з метою забезпечення виконання даного вироку суду та із зазначенням настання певної події до набранням цим вироком законної сили, що у повному обсязі узгоджується з принципом юридичної визначеності, який є особливо важливим при позбавленні свободи та з принципом законності в цьому контексті (щодо процедури - п.54 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»), стосується забезпечення передбачуваності застосування певного закону і не суперечитиме як п.74 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, так і положенням ч.1 ст.115 КПК України.
По кримінальному провадженню маються витрати на залучення експерта: за проведення судової автотехнічної експертизи №120 від 26.04.2014 року в сумі 491,40 грн. (т.1 а.к.п.136), за проведення комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №640/641/131 від 30.09.2014 року в сумі 4144 грн. (т.1 а.к.п.167), за проведення додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №937/938/176 від 31.12.2014 року в сумі 740 грн. (т.1 а.к.п.224), які відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази по справі: легковий автомобіль марки ВАЗ-21043, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_38 і в даний час зареєстрований за ОСОБА_55 згідно Реєстраційної картки на транспортний засіб (т.2 судового провадження а.а.36,37) належить залишити у власності ОСОБА_54 ; одяг та взуття, які належали ОСОБА_11 і передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 (т.1 а.к.п.238) належить залишити потерпілій ОСОБА_5 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України, суд , -
з а с у д и в:

ОСОБА_56 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.286 КК України, ч.1 ст.135 КК України та ч.4 ст.358 КК України.
Призначити ОСОБА_57 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, за ч.1 ст.135 КК України 1 (один) рік позбавлення волі, за ч.4 ст.358 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, вважати ОСОБА_56 остаточно засудженим до 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання вироком законної сили, обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 29 березня 2016 року, з часу обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер суду невідомий на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жит. АДРЕСА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 32403 (тридцять дві тисячі чотириста три) грн.85 коп. та 200000 (двісті тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а всього 232403 (двісті тридцять дві тисячі чотириста три) грн.85 коп.

Речові докази по справі: легковий автомобіль марки ВАЗ-21043, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_38 і в даний час зареєстрований за ОСОБА_55 згідно Реєстраційної картки на транспортний засіб - залишити у власності ОСОБА_54 ; одяг та взуття, які належали ОСОБА_11 і передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 - залишити потерпілій ОСОБА_5 .

В рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта, стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави: за проведення судової автотехнічної експертизи №120 від 26.04.2014 року кошти в сумі 491,40 грн.; за проведення комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №640/641/131 від 30.09.2014 року кошти в сумі 4144 грн.; за проведення додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №937/938/176 від 31.12.2014 року кошти в сумі 740 грн., а всього 5375 грн.40 коп.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Великобагачанський районний суд Полтавської області, обвинуваченому, що перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя