АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/321/16 Справа № 204/7752/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002968, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст.186 КК України, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, неодружений, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

засуджений за ч. 2 ст.186 КК України та призначено останньому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст.. 75 КК України з випробувальним терміном 3 роки. Судом вирішено питання розподілу процесуальних витрат та долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 18.11.2015 року, приблизно о 14.00 годині, знаходячись біля будинку № 11 по вул. Титова в м. Дніпропетровську, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, побачив раніше незнайому ОСОБА_9 , майно якої визначив об`єктом свого злочинного посягання. Далі, ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, наблизившись до потерпілої ОСОБА_9 , схопився лівою рукою за поліетиленовий пакет, який потерпіла тримала в правій руці, та застосовуючи фізичну силу, спробував вирвати його з руки. Не зупиняючись на досягнутому, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 умисно штовхнув потерпілу ОСОБА_9 один раз правою рукою в область лівого плеча, спричинивши фізичний біль, внаслідок якого потерпіла втративши рівновагу, впала на землю. Користуючись тим, що воля потерпілої ОСОБА_9 до надання можливого опору подавлена, ОСОБА_8 відкрито викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_9 , а саме: поліетиленовий пакет чорного кольору з малюнком квітів, який не має для потерпілої матеріальної цінності, в середині якого знаходився гаманець чорного кольору, який не має для потерпілої матеріальної цінності, в середині якого знаходилися грошові кошти у розмірі 14 гривень; чохол для мобільного телефону, коричневого кольору, який не має для потерпілої матеріальної цінності в середині якого знаходився мобільний телефон «Samsung SGH X630», ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорно-сірого кольору, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № ГО-4336 від 19.11.2015 року, становить 280 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Jeans», абонентський номер НОМЕР_2 , яка не представляє для потерпілої матеріальної цінності, на рахунку якої знаходилися грошові кошти у розмірі 15 гривень, а всього на загальну суму 309 гривень, після чого маючи реальну можливість розпорядитися викраденим, з місця скоєння кримінального правопорушення зник.

В апеляції:
- прокурор, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи це тим, що судове провадження в даному випадку є неповним, оскільки під час судового розгляду не були досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, а також обставини, які характеризують особу обвинуваченого, тобто суд під час судового провадження, не досліджуючи доказів на підтвердження вищезазначених обставин, які мали істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення у відповідній частині, вирішив це виключно на власний розсуд, не навівши у вироку належних і достатніх підстав і мотивів для прийняття такого рішення.

Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора ОСОБА_10 , яка не підтримала апеляційну скаргу, а просила виключити з мотивувальної частини вироку посилання на характеристику ОСОБА_8 з місця роботи, міркування обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які прохали залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_8 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, учасниками судового провадження відповідно до положень ст.ст. 349, 394 КПК України не оспорюються, а тому, згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою прийняття судом обставин провадження як таких, що ніким не оспорюються та не підлягають дослідженню, є вимога закону роз`яснити сторонам зміст цих обставин. Крім цього, суд повинен переконатися, що визнання сторонами обставин справи є добровільним, та роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч.3 ст. 349 КПК України не може бути застосована.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції цілком дотримався.

Як вбачається з технічного запису судового процесу, журналу судового засідання, а також з викладеного у вироку судом першої інстанції, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав в повному обсязі, у вчиненому кається, просив вибачення у потерпілої, яка, відповідно до її заяви, претензій матеріального характеру до останнього не має. З огляду на це, суд згідно вимог чинного законодавства, належним чином визнав за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та застосував спрощений порядок судового розгляду, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст..12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та повне визнання вини. Обставиною, яка обтяжує покарання, є скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у виді 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Як убачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином , призначивши покарання в межах санкції статті.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені показами обвинуваченого в судовому засіданні, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України.

Разом з тим, оцінюючи вищевказані доводи прокурора, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно із Законом України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року, Інструкцією про порядок і розмір відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертиз, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 1996 року за № 710 і постановою Кабінету Міністрів України «Про створення експертної служби Міністерства внутрішніх справ» від 20 червня 2000 року за № 988 проведення судових експертиз по кримінальних справах науково-дослідними установами судових експертиз та іншими спеціалізованими установами і відомчими службами фінансуються за рахунок коштів, які виділяються їм на ці цілі із державного та місцевого бюджетів.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, висновок товарознавчої експертизи № ГО-4336 від 19 листопада 2015 року та витрати на її проведення, що становлять 150 гривень, судом першої інстанції не досліджувалися, що встановлено з журналу судового засідання від 23 грудня 2015 року та підтверджується носієм інформації, на якому зафіксовані процесуальні дії під час даного судового засідання.

За вказаних обставин, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України колегія суддів позбавлена можливості дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції.

Разом з тим суд, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтведжені витрати на залучення експерта.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Крім того, відповідно до положень статей 537, 539 КПК України судом першої інстанції можуть бути вирішені питання про визначення розміру і розподілення судових витрат за клопотанням (поданням) прокурора.

У відповідності до ч. 9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку виконав, у зв`язку з чим доводи прокурора в цій частині колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, а прийняте рішення законним та обґрунтованим, ухваленим за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства згідно ч.1 ст.412 КПК України, тобто таких, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому як наслідок відсутні підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим підстави для задоволення даної апеляції відсутні.

Доводи ж апелянта про те, що суд у вступній та мотивувальній частині вироку неправомірно посилається на відомості про місце роботи та характеристику звідти на обвинуваченого, оскільки жодної інформації про працевлаштування ОСОБА_8 судом не була отримана, спростовуються матеріалами кримінального провадження, які містять характеристику ОСОБА_8 , згідно якої останній дійсно працює лінійним диспетчером 127 маршруту на протязі останніх трьох років, з 2012 по 2015 роки та позитивно характеризується за місцем роботи (а.п.41).

Таким чином, на переконання колегії суддів, за наявності усієї сукупності встановлених під час перевірки матеріалів кримінального провадження фактів, вважати вирок суду неповним та таким, що ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства неможливо, а отже зміні або скасуванню з викладених в апеляції мотивів він не підлягає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.404, ст.405, ст.407, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції залишити без задоволення, а вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст.186 КК України, - без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4