АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2009/16 Справа № 205/5077/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001822, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2016 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.1 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України,

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянин України, не одружений, не працюючий, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2007 року за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого 08 грудня 2008 року умовно-достроково на 6 місяців 14 днів;

-вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2011 року за ст. 121 ч. 1 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 21 січня 2015 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 3 дні;

засуджений за ст. 185 ч. 1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; за ст. 186 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, за сукупністю вчинених злочинів призначено ОСОБА_10 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання визначено за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2011 року, та остаточно ОСОБА_10 до відбування призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку після набрання ним законної сили. Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 24 квітня 2016 року, близько 05.00, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_2 , піднявся по пожежній дробині на дах вказаного будинку, звідки, діючи з корисливої зацікавленості, демонтувавши зусиллям рук, таємно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_9 , - антену «Ubnt» вартістю 1650 грн., антену «Maxsus» вартістю 1050 грн., обладнання «Rocket M-5» вартістю 2400 грн., обладнання «Nanostaihn M-5» вартістю 1633, 32 грн., а всього на загальну суму 6733, 32 грн., після чого з викраденим з місця злочину зник. 25 квітня 2016 року, близько 01.00, ОСОБА_10 , знаходячись біля будинку № 7, розташованого по вул. Будьонного в м. Дніпропетровську, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, наблизився до раніше знайомого ОСОБА_8 , який сидів на лавці біля будинку, та, діючи повторно, з корисливої зацікавленості, шляхом ривку з плеча потерпілого, відкрито викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_8 , - чоловічу сумку чорного кольору, яка не представляє матеріальної цінності, в якій знаходився мобільний телефон «THL w100s» вартістю 1500 грн., після чого з викраденим з місця злочину зник.

В апеляціях:
- прокурор, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, просить вирок суду змінити шляхом зазначення в мотивувальній частині щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії останнього з ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді мінімального строку позбавлення волі. В обґрунтування зазначає, що винність її підзахисного саме у відкритому викраденні чужого майна не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду. Обвинувачений свою вину у скоєнні цього злочину не визнав, в судовому засіданні стверджував, що викрав майно у потерпілого ОСОБА_8 таємно, оскільки останній в стані алкогольного сп`яніння спав на лавці біля під`їзду. Вважає, що покази, надані потерпілим ОСОБА_8 в судовому засіданні, які суд поклав в основу обвинувального вироку, треба вважати суб`єктивними та необґрунтованими. З огляду на це, просить задовольнити апеляцію та змінити вирок суду щодо ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора ОСОБА_6 , яка просила задовольнити апеляцію прокурора та відмовити в задоволенні апеляції захисника, позицію захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляцію та просила її задовольнити, міркування потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які, кожен окремо, просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що дані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за який він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілих, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду потерпілого ОСОБА_8 , а також на матеріали письмових документів, а саме: протокол огляду місця події від 28 квітня 2016 року, з фототаблицею до нього; протокол огляду та вилучення від 28 квітня 2016 року; висновок судово-товарознавчої експертизи № 6/12.1/1105 від 30 травня 2016 року.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що ОСОБА_10 вчинив у даному випадку таємне викрадення чужого майна, а не відкрите, і у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину у вчиненні злочину за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки обвинувачений(сторона захисту) взагалі не оцінює свої дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в суді першої та апеляційної інстанції показав, що 25 квітня 2016 року, близько 01.00, він, повертаючись за місцем проживання та вживши спиртні напої, присів на лавку біля будинку АДРЕСА_3 . В цей час до нього наблизився ОСОБА_10 та схопив обома руками у нього з плеча сумку, в який знаходились його речі, зокрема, вказаний мобільний телефон та ключі від квартири. 27 квітня 2016 року, близько 04.30, він забрав у ОСОБА_10 ключі, коли застав останнього біля своєї квартири.

Правильність та об`єктивність вищезазначених свідчень підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме протокол огляду місця події від 28 квітня 2016 року, з фототаблицею до нього, яким зафіксовано ділянку місцевості, розташовану біля будинку № 7 по вул. Будьонного в м. Дніпропетровську, протокол огляду та вилучення від 28 квітня 2016 року добровільно виданого ОСОБА_10 мобільного телефону «THL w100s», рахунок від 24 березня 2014 року, яким підтверджено придбання мобільного телефону «THL w100s», висновок судово-товарознавчої експертизи № 6/12.1/1105 від 30 травня 2016 року, яким встановлено залишкову вартість мобільного телефону «THL w100s» - у розмірі 1500 грн.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Виходячи з наведеного, доводи захисника ОСОБА_7 , в яких вона стверджує, що обвинувачений не вчиняв зазначеного у вироку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а його дії слід перекваліфікувати на ч.2 ст.185 КК України, є безпідставними, як і її доводи про відсутність у провадженні об`єктивних доказів вини у вчиненні даного правопорушення і що вирок за цим епізодом нібито побудований на припущеннях суду та свідченнях потерпілого ОСОБА_8 , які, на думку апелянта, треба оцінювати як суб`єктивні та нічим не обґрунтовані. Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши оцінку, суд обґрунтовано не погодився з даними твердженнями обвинуваченого, та правильно оцінив докази, які поклав в основу свого рішення, як об`єктивні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захистом, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій апеляції. Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами потерпілого та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_10 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_10 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_10 необґрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав. Тому доводи захисника ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину. Вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи, не має підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність зміни вироку в частині засудження ОСОБА_10 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України з подальшою перекваліфікацією дій останнього на ч.2 ст. 185 КК України, на чому наполягає в своїй апеляції захисник.

Що стосується апеляційних вимог прокурора щодо зміни вироку суду шляхом зазначення в мотивувальній частині щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає їх несуттєвими, оскільки в даному випадку вони жодним чином не впливають ані на кваліфікацію кримінального правопорушення, ані на міру покарання за вчинення вказаного злочину, оскільки в принесених на вирок суду апеляціях не ставиться питання про погіршення чи пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку із його м`якістю чи суворістю.

Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги в даному кримінальному провадженні такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2016 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.1 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4