АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/289/16 Справа № 208/403/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст.171 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю скаржника- ОСОБА_6
представника скаржника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську матеріали за апеляційною скаргою скаржника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене з прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 , про арешт майна,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року/а.с.п.79-80/ задоволено клопотання слідчого СВ Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене з прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 та накладено арешт на автомобіль «Форд Куга», державний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню, з забороною розпоряджатися або користуватися майном.
Не погоджуючись з рішенням, прийнятим слідчим суддею, скаржником ОСОБА_6 , з посиланням на події дорожньо-транспортної пригоди та порушення слідчим та судом норм кримінального процесуального закону, а саме вимог ст.40 КПК України, ст.85 КПК України, ст.94 КПК України, ст.100 КПК України та ст.170 КПК України в редакції Закону України № 769-VIII від 10 листопада 2015 року, подана апеляційна скарга, в якій остання просить на підставі ст.393 КПК України, ст.407 КПК України, ст.409 КПК України, ст.412 КПК України скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року та постановити рішення, яким зобов`язати правоохоронні органи повернути арештоване майно.
Не погоджується скаржник і з тим, що відповідно до оскаржуваної ухвали, саме її майно підлягає забезпеченню при поданні цивільного позову та відшкодуванні шкоди потерпілій стороні. Дане твердження суду вона вважає хибним, оскільки не вона, а саме її син є винуватцем ДТП, крім того судом встановлено, що вартість автомобіля складає 32 000 доларів США, що за ринковим курсом на цей час становить приблизно 1000000 гривень, цивільний же позов заявлено на 15 000 гривень, що є неспіврозмірним вартості арештованого майна.
Крім того, в ухвалі суду першої інстанції не вказано подальшої долі арештованого автомобіля та яким чином він буде оглянутий в ході судового розгляду. Надалі, всупереч вимог ст.168 КПК України, ст.170 КПК України, суд не визначив чи дотримано порядок арешту вилученого майна та чи вірно вказані правові підстави для накладення арешту на автомобіль, оскільки при його вилученні апелянт не приймала участі, а також не була ознайомлена з відповідними документами, які б вказували на проведення такої дії. Крім вищевказаного ОСОБА_6 стверджує, що як і слідчим, так і судом були порушені вимоги ст.171 КПК України, оскільки при зверненні до суду слідчий повинен був надати саме ті документи, які б підтверджували власника вилученого майна, що підлягає арешту, а суддя всупереч цього не витребувала та не оглянула належним чином документи, які б підтверджували власника автомобіля «Форд Куга», державний знак НОМЕР_1 .
Стосовно дотримання строків розгляду клопотання слідчого, скаржник зазначає, що згідно ст.173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна має бути постановлено не пізніше 72 годин із дня надходження до суду клопотання, однак клопотання слідчого надійшло до суду 27 січня 2016 року, а слідчий суддя розглянув його 29 лютого 2016 року.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи скаржника ОСОБА_6 та її представника- адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, обґрунтовуючи її доводами, викладеними в ній, при цьому зазначивши, що в своїй апеляційній скарзі посилалися на вимоги ст.170 КПК України в редакції Закону України № 769-VIII від 10 листопада 2015 року, думку прокурора, представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , які просили залишити ухвалу суду без змін, а апеляцію ОСОБА_6 без задоволення, обґрунтовуючи свої доводи ризиками, зазначеними у клопотанні, дослідивши надані судом першої інстанції та органом досудового розслідування матеріали провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Так, відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі- Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з вимогами п.1) ч.2 ст.171 КПК України арешт майна допускається в тому числі з метою збереження речових доказів, при цьому, згідно вимог ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до витягу з зазначеного ЄРДР, 26 січня 2016 року, приблизно о 10 годині 35 хвилин, на проїжджій частині по вул.Спортивній у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, напроти будинку № 74 по вулиці Короленківській, водій автомобіля «Форд Куга», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_13 виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч, на пішохідний тротуар, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка йшла по пішохідному тротуару в попутному напрямку відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок ДТП було травмовано пішохода ОСОБА_8 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження.
26 січня 2016 року слідчим СВ Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди було оглянуто та вилучено автомобіль «Форд Куга», державний номерний знак НОМЕР_1 /а.с.п.4-10/, який, відповідно до вимог ч.1 ст.98 КПК України було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні /а.с.п.11/.
27 січня 2016 року, з дотриманням вимог ст.171 КПК України, слідчий СВ Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 , про арешт зазначеного автомобіля /а.с.п.1-2/, з метою проведення експертизи та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення або перетворення, а також збереження речового доказу, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що автомобіль, який визнано речовим доказом, є засобом вчинення кримінального правопорушення, на ньому містяться сліди злочину у вигляді пошкодження передньої частини автомобіля, які характерні для дорожньо-транспортної пригоди.
Так, частиною 1 ст.131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7) ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.170 КПК України-ст.173 КПК України.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість зазначеного вище клопотання від 27 січня 2016 року про арешт тимчасово вилученого майна/а.с.п.1-2/, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про арешт автомобіля «Форд Куга», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , котрий органом досудового розслідування визнано речовим доказом /а.с.п.11/, заборонивши заявниці розпоряджатися або користуватися майном, обґрунтувавши свою ухвалу тим, що слідчим надано достатньо доказів, які вказують на підозру вчинення кримінального правопорушення, яке полягає у порушення Правил дорожнього руху водієм зазначеного автомобіля, і необхідність арешту автомобіля, як речового доказу, з метою забезпечення кримінального провадження та проведення експертизи, для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, з чим погоджується і судова колегія.
При цьому слід відмітити, що відсутність повідомлення про підозру в кримінальному провадженні не позбавляє слідчого права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, про що йдеться в ст.170 КПК України, оскільки відповідно до вимог ст.214 КПК України, ст.223 КПК України, після внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування та проводять слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні, а повідомлення про підозру, згідно з п.3) ч.1 ст.276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення, а тому з огляду на зазначене, відсутність у ОСОБА_13 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, не є перешкодою для вирішення питання про арешт майна, яке відповідає критеріям, зазначеним ст.170 КПК України, для забезпечення доказової бази у кримінальному провадженні на підставі вищевикладених положень чинного КПК України.
Разом з тим, мотивуючи свою ухвалу слідчий суддя безпідставно послався на вимоги ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо окремих питань накладення арешту на майно з метою усунення корупційних ризиків при його застосуванні» № 769-VIII від 10 листопада 2015 року, який набрав чинності 11 грудня 2015 року, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.5 КПК України процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення, в той час, коли на день постановлення ухвали діяла нова редакція ст.170 КПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що хоча слідчим суддею і обґрунтовано визначені завдання, мета та підстави застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, однак рішення слідчого суддіпостановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою, згідно з положеннями ч.1 ст.412 КПК України, для скасування ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене з прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 , про арешт майнаОСОБА_6 та постановленні колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області нової ухвали, з задоволенням зазначеного клопотання та частковим задоволенням апеляції ОСОБА_6 .
Приймаючи до уваги той факт, що стосовно зазначеного вище автомобіля, який відповідно до даних технічного паспорту НОМЕР_2 , виданого Дніпродзержинським ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, належить ОСОБА_6 /а.с.п.23/, існує сукупність підстав розумних підозр вважати, що він є доказом злочину, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону автомобіль «Форд Куга», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 визнаний речовим доказом, що витікає з досліджених в тому числі в суді апеляційної інстанції матеріалів, доданих до клопотання, а саме протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, постанови про визнання речовим доказом, з метою забезпечення кримінального провадження, проведення відповідних експертиз, збереження останнього та запобігання таким ризикам, як його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження необхідно задовольнити клопотання слідчого СВ Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене з прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 від 27 січня 2016 року, накласти арешт на зазначений автомобіль «Форд Куга», тип кузова- легковий універсал- НОМЕР_4 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2011 року випуску, який належить ОСОБА_6 , заборонивши останній розпоряджатися та користуватися зазначеним майном.
Що стосується доводів апелянта в частині порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст.173 КПК України, то колегія суддів вважає, що оскільки слідчий із погодженим клопотанням про арешт тимчасово вилученого 26 січня 2016 року майна звернувся до суду 27 січня 2016 року, його розгляд відбувся у передбачений діючою на той момент редакцією ч.6 ст.173 КПК України, а саме 27 січня 2016 року /а.с.п.15-16/ та 29 лютого 2016 року /а.с.п.79-80/, в тому числі після скасування ухвали слідчого судді від 27 січня 2016 року /а.с.п.51-55/ апеляційною інстанцією, зазначене не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді від 29 лютого 2016 року, оскільки не ставить під сумнів висновки, в тому числі колегії суддів, про необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт зазначеного автомобіля.
Безпідставними колегій суддів вважає й твердження апелянта про неспіврозмірність вартості майна, на яке накладено арешт, заподіяній шкоді, та твердження про те, що її майно не підлягає забезпеченню при поданні цивільного позову і відшкодуванні шкоди потерпілій стороні, оскільки, у даному випадку, відповідно до клопотання органу досудового розслідування та ухвали колегії суддів метою арешту автомобіля є саме забезпечення збереження речових доказів, тобто підстави, передбаченої п.1) ч.2 ст.170 КПК України, а не підстави, зазначеної у п.4) ч.2 ст.170 КПК України- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Інші доводи апелянта в частині порушення органом досудового розслідування та слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, в тому числі ненадання слідчим до суду документів, які б підтверджували особу власника тимчасово вилученого майна хоча й мали місце, однак були усунуті при розгляді справи в апеляційній інстанції, де були оглянуті надані ОСОБА_6 документи, тому, зважаючи на те, що ці порушення не є істотними, оскільки не ставлять під сумнів висновки, в тому числі колегії суддів, про необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт зазначеного автомобіля, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування арешту майна заявниці.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.170 КПК України, ст.173 КПК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року), ч.2 ст.376 КПК України, ст.405 КПК України, п.2) ч.3 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4