Справа№1-кс/760/1578/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю скаржника ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР МГУ ДФС ЦО з ОВП ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -
ВСТАНОВИВ:
До Солом`янського суду надійшла скарга ОСОБА_3 в якій остання просить поновити строк на оскарження, визнати незаконною бездіяльність слідчого та зобов`язати старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР МГУ ДФС ЦО з ОВП ОСОБА_4 повернути належне їй майно, яке було вилучено в ході проведення 28.01.2016 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
Скарга мотивована тим, що в ході проведення обшуку та на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.01.2016 року було тимчасово вилучене її особисте майно, а саме грошові кошти в сумі 548 825, 00 грн.
28.01.2016 року та 29.02.2016 року заявником було подано клопотання про повернення належних їх грошових коштів, однак слідчим клопотання проігнороване, жодного рішення з приводу результатів розгляду клопотання не прийнято.
Вважає, дії старшого слідчого з ОВС СУ ФР МГУ ДФС - ЦО з ОВП неправомірними, що порушують вимоги КПК України.
Оскільки слідчий чи прокурор не звернулись до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна в порядку ч.5 ст.171 КПК України, просив повернути тимчасово вилучене майно.
В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав з викладених в ній підстав, та просив її задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні проти задоволення скарги не заперечував.
Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
В ч.7 ст.236 КПК України, крім іншого, вказано про те, що вилучені під час обшуку слідчим, прокурором речі та документи, які не входять до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду від 13.01.2016 року про надання дозволу на проведення обшуку чітко визначений конкретний перелік речей та документів, щодо яких надано судом дозвіл на їх відшукування та вилучення.
На підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду від 13.01.2016 року слідчим було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено майно, а саме грошові кошти в сумі 548 825, 00 грн., які належать ОСОБА_3 .
Враховуючи те, що в ухвалі слідчого судді Солом`янського суду м. Києва від 13.01.2016 року та від не було надано дозволу на відшукання будь-яких речей і документів ОСОБА_3 у відповідності до ч.7 ст.236 КПК України, вилучене майно ОСОБА_3 має статус тимчасово вилученого майна.
Частина 1 ст.167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом без накладення на нього арешту відсутня.
Згідно з ч.2 ст167 КПК України, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.
Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 КПК України.
При цьому, в ч.5 ст.171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
В даному випадку, зазначене в ч.5 ст.171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано не було, при цьому слідчий не повернув тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.
Аналізуючи правовий зміст ч.7 ст.236 і ч.1 ст.98 КПК України та науково-практичного коментарю до неї, ч.2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають один з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.
Таким чином, визнання речовими доказами можливо лише вилучених речей і документів, які входили до переліку щодо якого судом прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, арештованого майна відповідно до правил ст.98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за минуванням стадії накладення на нього арешту відповідно до правил ч.5 ст.171 КПК України, діючим КПК України не передбачено.
Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України і ч.7 ст.236 КПК України.
В протилежному випадку втрачається сенс у вирішенні питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст.169 КПК України, оскільки в такому процесуальному статусі воно перебуває лише до винесення постанови слідчим, прокурором про визнання його речовим доказом.
Оцінюючи зібрані по справі докази, аналізуючи правові позиції учасників процесу, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки слідчий не накладаючи арешт на майно в кримінальному провадженні, яке розслідується по факту скоєння правопорушення, а не щодо конкретної особи, фактично вийшов за межі можливих варіантів щодо процесуальної долі такого майна, визначених ч.1 ст.167 КПК України (арешт або повернення), а також слідчим вилучено майно, яке не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі від 13.01.2016 року речей і документів ОСОБА_3 .
Статтею 303 КПК передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження. Серед даного переліку є бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.
Зі змісту ст.307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.
Керуючись ст.ст. 167-169, 303-307, 369-372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Скаргу скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР МГУ ДФС ЦО з ОВП ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задовольнити.
Зобов`язати старшого слідчого з ОВС СУ ФР МГУ ДФС - ЦО з ОВП ОСОБА_4 повернути тимчасово вилучене майно згідно протоколу обшуку від 28.01.2016 року, що було вилучено за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 , а саме: 548 825, 00 грн. (п`ятсот сорок вісім тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок).
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1