АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/764/16 Справа № 189/127/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційні скарги: потерпілого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року у кримінальному провадженні №0000002 за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецька, громадянина України, українця, маючого середньотехнічну освіту, пенсіонера, вдівця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого як тимчасовий переселенець за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року ОСОБА_9 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 02 січня 2016 року, приблизно о 13-00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21011 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , рухався по автодорозі Запоріжжя-Донецьк у селі Орли Покровського району Дніпропетровської області від міста Запоріжжя у напрямку міста Донецьк зі швидкістю 50 км/год, перевозячи на передньому пасажирському сидінні пасажира ОСОБА_10 .. В ході руху ОСОБА_9 не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я себе і громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, наблизившись до нерегульованого Т-подібного перехрестя з дорогою Орли-Кривобоково, яка примикала зліва по ходу його руху, почав виконувати маневр повороту вліво. При цьому, з урахуванням дорожньої обстановки, не вибравши в установлених межах безпечну швидкість руху, з якою він мав би можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобілем, які б забезпечували безпеку всіх учасників дорожнього руху, у ході виконання маневру повороту ОСОБА_9 на слизькій проїзній частині, покритій накатаним снігом та льодом, втратив керування над автомобілем, внаслідок чого виїхав на праве по ходу його руху узбіччя дороги Орли-Кривобоково, і далі в кювет, де сталося випадіння пасажира ОСОБА_11 з правого переднього сидіння вказаного автомобіля на ґрунтову поверхню кювету. Після зупинки автомобіля ВАЗ-21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кюветі під нахилом, водієм ОСОБА_9 не було вжито дій для виключення можливості самовільного руху транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль почав рухатися заднім ходом у некерованому стані, та був допущений переїзд пішохода ОСОБА_11 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 була смертельно травмована.

Не погодившись з цим вироком, потерпілий ОСОБА_7 та адвокат захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги, у яких просять:

- потерпілий ОСОБА_13 - змінити вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року, звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням. Обґрунтовуючи свою апеляцію, він вказав, що при призначенні ОСОБА_9 міри покарання, судом не було враховано думку потерпілого, який прохав суд, призначаючи покарання, врахувати, що позбавлення волі є занадто суворим видом покарання ОСОБА_9 , тому, що перш за все позбавить можливості забезпечення необхідних умов: утримання, лікування та стороннього догляду ОСОБА_14 який є інвалідом;

- захисник адвокат ОСОБА_8 - скасувати вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року у частині визнання ОСОБА_9 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпанням можливості їх отримати. Обґрунтовуючи свою апеляцію, захисник вказав, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінально провадження, якщо: суд не взяв до уваги докази, які мають істотне значення для висновків суду, що вплинули на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, а також і на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на визначення міри покарання (ст. 411 КПК України). Зазначив, що якщо навіть і були допущені ОСОБА_9 , порушення ПДР України (п.п. 1.3; 1.5; 2.3 б); 2.9 а, 12.1), внаслідок яких автомобіль виїхав на узбіччя дороги і далі в кювет, однак ці обставини жодним чином не свідчать, що сталася дорожньо-транспортна подія (ДТП), оскільки жодним чином наслідком саме таких порушень у цій конкретно визначеній події (небезпечному випадку) не є ні загибель, а ні поранення людей, а також відсутнє і завдання матеріальних збитків. Посилається на вимоги п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду Україниї за № 14, від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де визначено, що «при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 288, 415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками. Вказане свідчить, що судом не те щоби ретельно, а навіть взагалі залишено по-за увагою необхідність не лише встановлення відповідності правилам безпеки дорожнього руху як всіх учасників події (водія, пасажира, пішохода) так і всіх об`єктивних причин які зумовили виникнення всіх обставин даної події, а навіть і необхідність будь-якого зазначення їх у вироку. При призначення обвинуваченому покарання судом не враховано, що ОСОБА_9 , - більше 60 років, за наслідками виробничої травми у зв`язку із стійкою втратою професійної працездатності з 07.08.2001 року безстроково - пенсіонер, проживає із сином інвалідом 3-ї групи - ОСОБА_14 , 1977 року народження та матір`ю ОСОБА_15 , 1934 року народження, яка за станом здоров`я не здатна навіть до самообслуговування, а тому потребує постійного стороннього догляду. Не взято до уваги також те, що потерпілий як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні просив не позбавляти обвинуваченого свободи, посилаючись на наявність у нього сина-інваліда 3 групи та матері, яка потребує стороннього догляду.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_9 не з`явився та про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про день та час судового засідання з розгляду апеляційних скарг потерпілого та захисника.

Заслухавши: доповідь судді-доповідача; потерпілого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги; прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційних скарг потерпілого та захисника заперечував та просив суд залишити оскаржуваний вирок без змін, - перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, - колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 409 ч.1 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а згідно зі ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. При цьому вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджений зібраними у справі доказами, які правильно оцінені судом і обґрунтовано покладені ним в основу вироку.
Такими доказами є:
- покази обвинуваченого ОСОБА_9 , який повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КПК України, підтвердив факти порушення ним пунктів ПДД України, випадіння потерпілої з автомобіля при ДТП та наїзду автомобіля на неї, а також факт вживання ним спиртних напоїв перед тим, як управляти транспортним засобом;
- показання потерпілого ОСОБА_7 , який підтвердив факт знаходження погтерпілої ОСОБА_10 під автомобілем на місці ДТП;
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди на перехресті автодороги м. Запоріжжя - м. Донецьк (107 км (100 м) та автодороги с. Орли- с.Кривобокове, зі схемою та фототаблицями (а.с. 5-18);

- копія посвідчення водія ОСОБА_9 (а.с. 46) та копія страхового полісу №АЕ/5445493 (а.с. 47);

- копія лікарського свідоцтва про смерть №1 від 03.01.2016 року ОСОБА_11 (а.с. 49) та висновок СМЕ № 1-2016 р "Е" від 15.01.2016 року, при причину смерті ОСОБА_16 (а.с. 68-71);

- висновок автотехнічної експертизи № 70/27-30 від 20.01.2016 року.(а.с. 76-77), згідно з яким дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.12.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №728 від 02.01.2016 року (а.с. 51), згідно з яким ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з цими доказами, які визнані належними та допустимими, суд першої інстації прийшов до правильного висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_9 за ст.286 ч.2 КК України також є правильною, а колегія судів апеляційного суду не вбачає підстав для того, щоб не довіряти вказаним вище доказам, які узгоджені між собою, та підтверджують факт порушення ОСОБА_9 при управлінні транспортим засобом правил безпеки дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілої.
За думкою колегії суддів, судом першої інстанції у вироку зазначено, у чому саме полягали порушення ПДР України ОСОБА_9 , норми яких саме правил він порушив і що є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками у виді смерті потерпілої.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості обвинуваченого, не встановлено.
Тому доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 про те, що судом першої інстанції не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого та вичерпані можливості їх отримати не відповідають дійсності, а його апеляційні вимоги про закриття провадження у справі не можуть бути задоволені.

Далі. В силу ст. 409 ч.2 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегією суддів при перевірці доводів апеляцій потерпілого та захисника встановлено, що при призначенні ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також всі обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме: суд врахував, що злочин вчинено з необережності, ОСОБА_9 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. При цьому в якості обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції врахував щире каяття обвинуваченого, а також думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд врахував вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Тому суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
За таких вказаних вище обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання та застосування до обвинуваченого статей 75,76 КК України за мотивами, зазначеними в апеляціях потерпілого та захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404-407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги: потерпілого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Згідно зі ст. 426 КПК України на рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана сторонами касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення.

Судді:

--------------- ------------------ --------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4