Справа № 738/1064/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/769/2016
Категорія - ст. 82 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному режимі відео конференції, в залі суду в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2016 року,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

адвоката - ОСОБА_8

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким видом покарання, а саме обмеження волі.

У своєму рішенні суд вказав, що засуджений ОСОБА_6 за період відбування покарання не довів поведінкою своє виправлення, як того вимагає ст. 82 КК України.

Не погодившись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити своє рішення, яким змінити невідбуту частину покарання більш м`яким видом покарання, а саме, обмеження волі. В обґрунтування доводів апеляції зазначає, що він категорично не згоден з висновком спостережної комісії, на який послався суд першої інстанції. Не працевлаштований, оскільки це не передбачено на максимальному рівні безпеки, а тому роботою він не може довести своє виправлення. Також не взято до уваги позицію представника установи, який вказував на позитивні сторони та стверджував, що ОСОБА_6 залучався до благоустрою сектору. Не взято до уваги стан здоров`я, про що було наголошено. Відмову від пільги, передбачену ст.ст. 100, 101 КВК України написав, із-за того, щоб її розглянули пізніше, після врахування всіх заохочень і не мав наміру ухилятися від праці. Також, вказує, що судом не об`єктивно оцінені всі докази його виправлення, що позбавило його права на застосування до нього ст. 82 КК України.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 , який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, адвоката засудженого ОСОБА_8 , який підтримав позицію своєї підзахисного, думку прокурора, який вважав постанову суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу засудженої безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16.05.2012 року ОСОБА_6 засуджений за ст. 115 ч. 2 п. 3, 4, 9, 12; 146 ч. 3, 355 ч. 3; 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02.04.2013 року ОСОБА_6 вирок залишений без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.09.2014 року вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16.05.2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03.04.2013 року змінено. Пом`якшено ОСОБА_6 покарання за п.п. 3, 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України з довічного позбавлення волі до 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10.02.2016 року зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 02.07.2009 року по 02.04.2013 року та з 12.03.2014 року по 01.04.2014 року включно, з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим

не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Враховуючи викладене, на даний час ОСОБА_6 з урахуванням зарахованого строку по ст. 72 ч. 5 КК України, відбув більше двох третин призначеного йому покарання, а як наслідок має право на застосування вищевказаної норми Закону.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до пп. А п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і

заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише

після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи вказані норми, колегія суддів приходить до переконання про правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Так, районний суд правильно дав оцінку поведінці засудженого ОСОБА_6 в Київському СІЗО та в Менській виправній колонії № 91.

Крім того, районним судом правильно та мотивовано прийнято рішення щодо неможливості засудженого працевлаштуватись в зв`язку з відбуванням покарання в секторі максимального рівня безпеки, проте враховані відомості з його характеристики від 12.05.2016 року, наданої установою, про те, що за статейними ознаками засуджений ОСОБА_6 мав пільгу, передбачену ст.ст. 100, 101 КВК України (зміна умов тримання), проте дане питання відносно засудженого ОСОБА_6 комісією установи не розглядалось, в зв`язку з поданою заявою засудженого, що свідчить не про неможливість засудженого працевлаштуватись, а про його небажання в цьому.

Також, судом вірно взято до уваги висновок Спостережної комісії Менської РДА (протокол № 29 від 19.05.2016 року) про те, що застосування пільги до засудженого ОСОБА_6 у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким видом покарання, а саме обмеженням волі є передчасним.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи засудженого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, є такими, що не заслуговують на увагу та в повній мірі спростовуються матеріалами провадження та висновками суду.

Виходячи з вищевикладеного колегія не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розгляді справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 539 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 82 Кримінального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2016 року про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким видом покарання без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4