Справа № 136/198/13- к
Провадження №11-кп/772/530/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

Ообвинуваченого ОСОБА_7

захисника - адвокат ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в судді першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року в кримінальному провадженні № 0000090, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого,

вирішено визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та виправдано. Запобіжний захід раніше обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді підписки про невиїзд - скасовано. Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку Вінницького міського суду від 19 лютого 2016 року, обвинуваченого ОСОБА_7 ,. виправдано в зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що 04 серпня 2012 року біля 00 годин 30 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ 21074», державний номерний знак РФ НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись по вул. К. Маркса в с. Росоша Липовецького району Вінницької області, неподалік перехрестя із вул. 1-Травня, пересікши суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. п. а) п. 2.9; п. 10.1; п. 11.2; п. 13.3; Додаток 2 до ПДР України «Горизонтальна розмітка»: 1.1, де допустив зіткнення із мотоциклом «Мінск» без державного номерного знака, під керуванням ОСОБА_10 , що рухався у зустрічному напрямку, який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла, які того ж дня спричинили смерть потерпілого згідно висновку судово-медичної експертизи № 607 від 14.08.2012 року.
Тобто, органом досудового розслідування було встановлено що ОСОБА_7 своїми діями, які виразились в порушенні правил дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
В поданій апеляційній скарзі із доповненнями, прокурор вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ставиться питання про скасування виправдального вироку Липовецького районного суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку із не наданням належної оцінки показам свідків, не відображенню показів потерпілої ОСОБА_11 у вироку суду, а також проведенням судових дебатів за її відсутності, також не вирішено цивільного позову згідно ст.. 129 КПК України. Також, суд належним чином не описав характеру та черговості порушень кожним із водіїв, що позбавило можливості з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку в даному ДТП.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги із доповненнями, пояснення виправданого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти поданої прокурором апеляційної скарги та просили суд її залишити без задоволення, а виправдальний вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції ретельно перевірив зібрані в справі докази і дійшов обґрунтованого висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому органами досудового слідства злочину.
Як встановлено матеріалами справи, судом дотримані вимоги кримінально-процесуального закону, спрямовані на встановлення у справі об 'єктивної істини.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є необгрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними у справі висновками експертів, поясненнями експерта, свідків, особи виправданої, а тому апеляційний суд не знаходить обставин, які б істотно порушували вимоги кримінального процесуального закону відповідно до ст. 409 КПК України.

Вирішуючи питання щодо доведеності стороною обвинувачення наявності порушень ПДР України зі сторони ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що зіткнення автомобіля ВАЗ-2107 з мотоциклом ММВЗ-3.11211 «Мінськ» сталось на смузі руху транспорту в бік м. Липовець, а саме попереду ділянки осипу ґрунту, початок якої зафіксований протоколом огляду місця пригоди на відстані 0.6 м від осьової лінії горизонтальної дорожньої розмітки.
При цьому, в момент зіткнення: мотоцикл знаходився у межах смуги руху зустрічного транспорту, тобто у межах смуги, по якій мав рухатися автомобіль; в свою чергу автомобіль знаходився правими колесами на смузі руху транспорту в бік м. Липовець, у межах якої він мав повністю розташовуватися під час руху, а лівими колесами - на смузі руху зустрічного транспорту, по якій мав рухатись мотоцикл.
Вказана обставина встановлена висновком експертів № 15398/15399/14-52 від 20.02.2015 року, який не спростований жодним з доказів і не суперечить іншим дослідженим в ході судового розгляду доказам, які не було прийняті судом в силу своєї необ`єктивності.
Крім того, суд вирішує питання доведеності винуватості ОСОБА_7 виключно щодо тих порушень ПДР України, які зазначені в обвинувальному акті, з урахуванням того, що в нового обвинувачення ОСОБА_7 висунуто не було, а в самому обвинувальному акті воно не сформульоване взагалі, як того вимагає Закон.
Отже зазначене в апеляційній скарзі із доповненнями прокурором те, що судом невірно встановлено, що між порушення ПДР ОСОБА_7 та наслідком у вигляді смерті ОСОБА_10 відсутній причинний зв`язок і таке твердження суду помилкове спростовується наступним:
Висунуті обвинувачення ОСОБА_7 у порушенні п. 10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху не знайшло свого підтвердження, оскільки в даній дорожній ситуації, що склалася даний пункт ПДР України не регламентував дії водія ОСОБА_7 і на його порушення, чи необхідність виконання його вимог не вказує жодна з експертиз проведених по справі.
Порушення п. 11.2 ПДР України, яке ставиться в вину ОСОБА_7 , згідно якого нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини є юридично безпідставним, оскільки ДТП сталось на смузі руху автомобіля ВАЗ 2107 під керуванням ОСОБА_7 на що вказують висновки експертиз проведених у справі. В даному випадку стверджувати, що виконання водієм ОСОБА_7 вимог даного пункту дозволило б уникнути зіткнення є безпідставним, оскільки своїми односторонніми діями водій ОСОБА_7 при тих обставинах, що мотоцикл «Мінськ» під керуванням ОСОБА_10 рухався по його ж смузі йому назустріч, уникнути зіткнення не міг.
Порушення п. 13.3 ПДР України, яке ставиться в вину ОСОБА_7 , згідно якого під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху в даному випадку не регламентував дії водія ОСОБА_7 , оскільки виходячи з обставин справи обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду не було, а мало місце зіткнення транспортних засобів, один з яких під керуванням ОСОБА_7 , знаходився частково на смузі зустрічного руху, а інший повністю на смузі зустрічного руху де і відбулось зіткнення.
Отже, судом першої інстанції було прийнято рішення в межах пред`явленого обвинувачення із врахуванням усіх обставин справи та з урахуванням того, що нового обвинувачення ОСОБА_7 висунуто не було, а в самому обвинувальному акті воно не сформульоване взагалі, як того вимагає закон.
Тому твердження прокурора, що виконання водієм ОСОБА_7 вимог пункту п. п. а) п. 2.9; п. 10.1; п. 11.2; п. 13.3; Додаток 2 до ПДР України «Горизонтальна розмітка»: 1.1, дозволило б уникнути зіткнення є безпідставним, оскільки своїми односторонніми діями водій ОСОБА_7 при тих обставинах, що мотоцикл «Мінськ» під керуванням ОСОБА_10 рухався по його ж смузі йому назустріч, уникнути зіткнення не міг.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог додатку 2 до ПДР України «Горизонтальна розмітка»:1.1. (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах хоча і було доведено стороною обвинувачення, однак не стоїть в причинному зв`язку з ДТП, що сталася, оскільки зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі руху автомобіля ВАЗ 2107 під керуванням ОСОБА_7 , а не на зустрічній смузі на яку він виїхав, пересікши суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1.
Тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.12.2, 12.4 та 12.3 ПДР України, однак порушення цих пунктів ПДР України не ставилось в вину ОСОБА_7 , а відтак його винуватість в їх порушенні не оцінювалась.
Отже, органом обвинувачення не доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, а також що між порушенням правил безпеки дорожнього руху, допущеними ОСОБА_7 , а саме п. 2.9; п. 10.1; п. 11.2; п. 13.3; Додаток 2 до ПДР України «Горизонтальна розмітка»: 1.1 та наслідками у вигляді смерті ОСОБА_10 не знаходиться у причинному зв`язку, оскільки, як було встановлено судом першої інстанції, на підставі наявних доказів, ДТП сталось внаслідок порушень ПДР зі сторони ОСОБА_10 , з чим також погоджується апеляційний суд і дані твердження в ході апеляційного розгляду стороною обвинувачення спростовано не було.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно визнав, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, включає такі обов`язкові ознаки як: порушення правил безпеки дорожнього руху, суспільно-небезпечний наслідок та причинний зв`язок між порушенням і наслідками, та кримінальна відповідальність, за вказаною статтею настає за умови заподіяння наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому.
Тому, перевіривши в ході апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження, встановлено, що між порушенням правил безпеки дорожнього руху, допущеними ОСОБА_7 , а саме п. п. а) п. 2.9 ПДР України та додатку 2 до ПДР України «Горизонтальна розмітка»:1.1. та наслідками у вигляді смерті ОСОБА_10 відсутній причинний зв`язок, а в діях водія мотоцикла «Минск» ОСОБА_10 містяться невідповідності вимогам п..п. 34.1 і 31.4.1 ПДР України і які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням ДТП.
Тому, враховуючи, що ДТП сталось внаслідок порушень ПДР зі сторони водія мотоцикла ОСОБА_10 , то суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_7 підлягає виправданню в зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України.
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що при ухваленні виправдального вироку допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із не наданням оцінки показам свідків та не відображенню показів потерпілої ОСОБА_11 у вироку суду, а також проведенням судових дебатів за її відсутності та залишенням поза увагою цивільного позову потерпілої є безпідставними та не являються істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, як того вимагає ст. 409 КПК України.
Крім того, прокурором не зазначено про які ж саме покази свідків йдеться мова, та які саме покази свідків можуть свідчити про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенню.
Щодо залишення поза увагою цивільного позову потерпілої, то дана обставина потерпілою стороною не оскаржувалась, крім того в матеріалах справи наявна заява потерпілої ОСОБА_11 (а.к.п. 57) про небажання приймати участь у судових засіданнях, тому посилання прокурора на дану обставину, як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставним та необґрунтованим.
Тому, враховуючи вищевказані обставини підстав для зміни чи скасування вироку відносно виправданого ОСОБА_7 апеляційний суд не вбачає, а отже апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду відносно ОСОБА_7 , яким вирішено визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та виправдати його, залишенню без змін, оскільки підстав для скасування виправдального вироку не вбачається.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу із доповненнями прокурора який приймав участь в судді першої інстанції ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року в кримінальному провадженні № 0000090, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяця з дня її проголошення, шляхом подачі касаційних скарг. Судді: