АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/595/16-к
Справа № 11-кп/791/501/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч 2 ст.286 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області у складі :
Головуючого : судді ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі ОСОБА_5 ,
За участю прокурора ОСОБА_6
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, одруженого, військовозобов`язаного, призваного на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 водієм електриком стартово-командної станції польової групи зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ), солдата, уродженця с.Джугастрово, Іванівського району Одеської області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 19.09.2013 року за ч.3 ст.185 КК України на строк три роки п`ять місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки п`ять місяців.
Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.407 КК України три роки позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано до призначеного покарання, покарання за попереднім вироком і остаточно призначено три роки шість місяців позбавлення волі з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.
Строк відбування покарання відраховується з моменту його фактичного затримання.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому , що будучи військовослужбовцем служби за мобілізацією, в період проходження військової служби в умовах особливого періоду, 18 серпня 2015 року діючи умисно, в порушення статутних обов`язків, самовільно залишив військову частину та ухилявся від військової служби до 07 грудня 2015 року тобто понад місяць.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що призначене покарання не відповідає його особі та тяжкості скоєного через суворість, тому вирок в цій частині є незаконним, не гуманним та таким, що підлягає зміні. Просить змінити вирок в частині призначення покарання за ч.4 ст.407 КК України, застосувавши ст. 69 КК України, призначити покарання нижче нижньої межі встановленої санкцією зазначеної статті та звільнити від відбування покарання, застосувавши ст. 75 КК України, та за сукупністю вироків призначити більш м`яке покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах прокурор залишився на своїх міркуваннях, перевіривши матеріали судового розгляду , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Приписими статті 401 КК України визначено поняття військового злочину відповідно до яких військовими злочинами визнаються передбачені злочини проти встановленого законодавством порядку несення або проходження військової служби, вчинені військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними під час проходження ними навчальних (чи перевірних) або спеціальних зборів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю визнав обставини вчиненого ним злочину, сумніви в істинності та добровільності його позиції у суду були відсутні, а фактичні обставини ніким не оспорювалися, в зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3. ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд відповідно до ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу і всі обставини справи, та призначив покарання в нижній межі санкції статті закону, яку він порушив.

З огляду на те, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення у період іспитового строку, вид та розмір покарання, призначеного йому відповідає особі обвинуваченого та вчиненому і колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення і застосування ст. 69 КК України, оскільки судом враховані ті пом`якшуючі обставини, на які робиться посилання у апеляційній скарзі та особу обвинуваченого, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Судом взято до уваги і дані про особу обвинуваченого, що він посередньо характеризується за місцем проходження служби, має на утриманні двох малолітніх дітей, і судом призначене покарання є спів мірним відносно тяжкості вчиненого ним кримінального злочину і наслідками, які настали в результаті його вчинення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України своєю постановою №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами, п.26, у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_7 вироком від 19.03.2013 року був засуджений до позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, і в період цього іспитового строку знов вчинив злочин, то суд першої інстанції обґрунтовано призначив остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, і у даному випадку підстав для звільнення його від відбування остаточного покарання на підставі ст..75 КК України, безпідставним.

Отже, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського районного суду м.Херсона від 10.03.2016 року щодо нього ж - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

Судді (три підписи)

згідно оригінала суддя ОСОБА_8 .