Ухвала іменем україни

10 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003771, за касаційною скаргою прокурора на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2016 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 лютого 2011 року за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 186 КК України на 7 років позбавлення волі, звільненого 15 квітням 2015 року умовно достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік 1 день;
- вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі,

засуджено ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2015 року остаточно визначено ОСОБА_6 покарання 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2011 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Постановлено стягнути із ОСОБА_6 на користь потерпілої 600 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.
Вирішені питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
В решті вирок суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про зміну вироку та ухвали, виключення рішення про призначення покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків. Зазначає, що всупереч вимогам закону, призначаючи покарання за сукупністю вироків, суд повторно, приєднав частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2011 року, яке вже було зараховано при призначенні покарання іншим вироком того ж суду від 11 вересня 2015 року. Вважає, що покарання винному призначено з порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність, а тому судові рішення не можуть вважатися законними.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 11 липня 2015 року, о 23 год. 45 хв., перебуваючи на території парку «Перемога», за адресою м. Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду, 2, шляхом ривка заволодів сумкою ОСОБА_7 із належним їй майном, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1662,91 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційні доводи, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України призначене за цим законом покарання та покарання призначене із застосуванням ст. 70 КК України прокурором у касаційному порядку не оскаржується.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про безпідставність призначення покарання за сукупністю вироків, то вони є обґрунтованими.

З матеріалів провадження убачається, що злочин, за який ОСОБА_6 , засуджено цим вироком, було вчинено ним до постановлення вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2015 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі та із застосуванням ст. 71 КК України за сукупністю з вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2011 року остаточно визначено покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

За таких обставин районний суд повинен був прийняти рішення про застосування до засудженого ч. 4 ст. 70 КК України і остаточно визначити покарання лише за сукупністю злочинів.

Центральний районний суд м. Миколаєва при ухваленні вироку від 08 квітня 2016 року ці обставини не врахував та повторно призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, колегія суддів не звернула увагу на це порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність та не виправила його.

Застосування ст. 71 КК України у даному випадку є зайвим і підлягає виключенню із судових рішень.

У зв`язку з необхідністю виправлення даної помилки, вирок місцевого суду і ухвала апеляційної інстанції в цій частині підлягають зміні.

Керуючись ст. ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з вироку та ухвали рішення про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 71 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі і на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до покарання, визначеного судом, 5 років позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3