Справа №636/406/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2016 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
02 вересня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21 липня 2014 року Ізюмсько-Борівським ОРВК Харківської області призваний до лав Збройних Сил України під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (на даний час умовне найменування - військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (на даний час умовне найменування - військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) №189 від 02 вересня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 призначений на посаду водія-радіотелефоніста автомобільного відділення 3 взводу забезпечення роти матеріального забезпечення, та поставлений на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015 оголошено її проведення протягом 2015 року із дня набуття чинності цього Указу.
Однак, старший солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм законодавства України, 20 квітня 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (на даний час умовне найменування - військова частина польова пошта НОМЕР_2 ). Реалізуючи свій злочинний умисел, старший солдат ОСОБА_4 , з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, близько 08-00 години 20 квітня 2015 року, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників,
самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (на даний час умовне найменування - військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та до 08-00 години 28 квітня 2015 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
28 квітня 2015 року, о 08-00 год., старший солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 (на даний час умовне найменування - військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) та приступив до виконання своїх службових обов`язків.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 , 20 квітня 2015 року, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (на даний час умовне найменування - військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 1, 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, без поважних причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (на даний час умовне найменування - військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та до 08-00 години 28 квітня 2015 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони зазначені в обвинувальному акті.
За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження всіх доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює, крім того учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи, а саме: допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого:
- згідно службової характеристики від 25.05.2015 року - обвинувачений під час проходження військової служби зарекомендував себе з посередньої сторони, часто порушував військову дисципліну (а.к.п.22);
- довідки головного лікаря КЗ охорони здоров`я «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» та головного лікаря КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» від 11.06.2015 року за №4948, 4949 свідчить про те, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.к.п.30,32);
Дослідивши, співставивши та проаналізувавши вивчені в справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та таких, що в сукупності з іншими наведеними доказами дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що обвинувачений своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та суспільну небезпеку скоєного, особу обвинуваченого, посередньо характеризуючі особу дані, пом`якшуючою покарання обставиною є щире каяття, обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає, судом враховане те, що ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК України не судимий, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75 та 76 КК України, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374 - 376 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти їй про зміну місця мешкання, періодично з`являтися на реєстрацію.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча: