Справа № 152/826/16-к
В И Р О К
іменем України
11 липня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, не судимого в силу вимог ст.89 КК України,

Обвинувачений ОСОБА_4 11.03.2016 року приблизно о 04 годині 20 хвилин з метою крадіжки грошей прийшов у домогосподарство ОСОБА_5 , що знаходиться у АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши двері знайденим ключем, проник в житловий будинок, де, виявивши у одній із житлових кімнат у шафі 280 грн., викрав їх та залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_5 на суму 280 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, 18.03.2016 року приблизно о 04 годині обвинувачений ОСОБА_4 , прийшовши у домогосподарство ОСОБА_5 , що знаходиться у АДРЕСА_2 , маючи новий умисел на викрадення грошових коштів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкривши вхідні двері викраденим раніше ключем, умисно, таємно, повторно проник у житловий будинок, де під час пошуку грошових коштів у будинку був затриманий родичем ОСОБА_5 ОСОБА_6 , не вчинивши усіх дій, які вважав за необхідне вчинити для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від його волі.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, «поза розумним сумнівом», що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.
Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений, потерпілий, свідки обвинувачення, досліджені документи.
Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 30.05.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що на час вчинення злочинів його дружина була вагітна, повинна була скоро народжувати, а коштів не було, через що вдома постійно виникали сварки, тому він збирався їхати на заробітки, проте на оформлення документів грошей не мав. Маючи у користуванні автомобіль свого брата ОСОБА_7 , він перевозив ним людей у необхідному їм напрямку, за що отримував кошти. Так, 11.03.2016 року вночі він відвозив чоловіка на поїзд на залізничну станцію в с. Рахни-Лісові. Повертаючись додому, вирішив вчинити крадіжку грошей у ОСОБА_5 , який є дядьком його дружини. При цьому, він знав, що по п`ятницях ОСОБА_5 та його дружина їздять на ринок в с. Рахни-Лісові. Так, 11.03.2016 року приблизно о 04 годині він, залишивши автомобіль в с. Джурин неподалік від складів та колишнього ринку, приблизно за 600м. 1 км. від будинку ОСОБА_5 , пішовши туди пішки. Підійшовши до домогосподарства ОСОБА_5 , що знаходиться на АДРЕСА_3 , він пересвідчився, що в будинку нікого немає, зайшов на подвір`я і під шифером господарського приміщення знайшов ключ, так як він раніше бачив, як господар будинку брав звідти ключі. Відкривши знайденим ключем вхідні двері та проникнувши у будинок, він зайшов у одну із кімнат і почав шукати гроші. При цьому, він мав із собою ліхтарик, яким присвічував, а також був у рукавицях. У шафі під одягом він знайшов 280 грн. купюрами по 20 грн., які забрав собі. Потім він ще пошукав гроші, але не знайшов, тому приблизно через 30 хвилин вийшов з будинку, закрив його і пішов до автомобіля та поїхав додому. Ключі від будинку ОСОБА_5 він забрав собі. Довше у будинку ОСОБА_5 він боявся знаходитися, щоб його ніхто не побачив. Викрадені кошти в сумі 280 грн. він витратив на потреби сім`ї, зокрема, придбав продукти.
Крім того, будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що знову вирішив вчинити крадіжку грошей у ОСОБА_5 18.03.2016 року вночі він відвозив своїм автомобілем на залізничну станцію в с. Рахни- ОСОБА_8 . Після цього, залишивши автомобіль приблизно за 1 км. від будинку ОСОБА_5 він о 04 годині прийшов до домогосподарства останнього, пересвідчився, що господарі відсутні, ключами, які в нього були з минулого разу, відкрив будинок, проник у нього і знову почав шукати гроші, щоб викрасти. Він розраховував знайти 3000-5000 грн., так як знав що потерпілий і його дружина підприємці, здійснюють торгівлю різними речами, тому вважав, що у потерпілого вдома можуть бути грошові кошти готівкою. При цьому, він світив собі ліхтариком та був у рукавицях. Подивившись та пошукавши гроші, в тому числі і в тій шафі, що і минулий раз, він грошей не знайшов, тому вирішив йти з будинку, повернув до дверей, але був затриманий ОСОБА_6 , який зателефонував власникові будинку, а той викликав поліцію.
Крім признання ОСОБА_4 вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України та ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, його винуватість у вчиненні вказаних злочинів підтверджується доказами, зібраними стороною обвинувачення і дослідженими в судовому розгляді.
Так, винуватість ОСОБА_4 підтверджується:
- показаннями свідка ОСОБА_6 , який суду показав, що він одружений на сестрі ОСОБА_9 . Від останньої він дізнався, що у них викрадено гроші. ОСОБА_5 попросив його допомогти впіймати злодія, на що він погодився і приходив ночувати в будинок останнього. Так він ночував 3-4 дні, коли потерпілий з дружиною їхали на базар. 18.03.2016 року він також залишився ночувати в будинку потерпілого, так як останній з дружиною поїхав на ринок в с. Рахни-Лісові. Приблизно о 04 годині він почув, що відкрилися двері, які ведуть знадвору у веранду, а потім відкрилися вхідні двері в будинок. Замки на дверях відкривалися ключем, що було чути. Приблизно через 1 хвилину після цього злодій зайшов у будинок, присвічуючи собі ліхтариком. Він знаходився у залі, двері були не щільно прикриті, тому все бачив. Так як у нього була домовленість з потерпілим, то він надіслав виклик по мобільному телефону дружині останнього ОСОБА_9 та очікував на підмогу. Він знав, що йому на допомогу прийде брат потерпілого, тому, почекавши деякий час, пішов затримувати злодія. Коли він вийшов із своєї схованки, то побачив, що злодій у балаклаві та в рукавицях стояв біля шафи в прихожій і щось шукав. Він почав затримувати злодія, але той виривався. На підмогу йому прийшов ОСОБА_10 , який допоміг затримати невідомого чоловіка, включив у будинку світло. Знявши із чоловіка балаклаву, ні він, ні ОСОБА_10 спершу його не впізнали, а потім згадали, що це ОСОБА_4 . Він почекав, поки приїде потерпілий. Коли приїхав потерпілий, то викликав поліцію. При ОСОБА_4 нічого не було виявлено, крім двох пар рукавиць, ліхтарика, ключів і балаклави;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду показав, що потерпілий ОСОБА_5 є його рідним братом, а обвинувачений ОСОБА_4 є зятем рідної сестри. В березні 2016 року, точної дати він не пам`ятає, від брата йому стало відомо, що у нього викрали 280 грн. Про викрадення грошових коштів у валюті він нічого не знав, брат йому не повідомляв. Він погодився допомогти братові затримати злодія. 18.03.2016 року йому зателефонувала дружина брата ОСОБА_9 і він побіг до будинку брата, щоб допомогти ОСОБА_6 , який ночував у будинку, затримати злодія. Коли він прибіг, то світла в будинку брата не було і він покликав ОСОБА_6 , який обізвався, сказав, що він у будинку. Двері в будинок були відкриті. Він зайшов, включив світло і побачив, що ОСОБА_6 тримав чоловіка, який виривався. Чоловік був у балаклаві, в рукавицях, друга пара рукавиць знаходилася в кишенях. Також, у цього чоловіка був ліхтарик. Коли зняли із чоловіка балаклаву, то спершу не впізнали, подумали, що це циган. В цей час прийшов брат ОСОБА_6 і впізнав ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_4 підтвердив своє прізвище. Через деякий час приїхав ОСОБА_5 , викликав поліцію. Він надав показання працівникам поліції;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка суду показала, що є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_4 18.03.2016 року син приїхав із с. Джурин до неї в с. Хоменки, повідомив, що житиме в неї, бо його вигнав тесть ОСОБА_12 , в якого він проживав з дружиною ОСОБА_13 . Також, від сина вона дізналася, що тесть вигнав його через крадіжку 280 грн. у ОСОБА_5 , а також через те, що його затримали на місці крадіжки;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка суду показала, що є дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 . Про те, що ОСОБА_4 був затриманий на місці злочину в будинку ОСОБА_5 їй стало відомо вранці 18.03.2016 року. Внаслідок переживань через скоєння ОСОБА_4 злочину вона 19.03.2016 року передчасно народила третю дитину. За час її спільного проживання з ОСОБА_4 останній не мав постійного заробітку, заробляв тим, що ремонтував автомобілі, а також їздив на заробітки в м. Київ. Також, їй відомо, що брат ОСОБА_4 ОСОБА_7 , від`їжджаючи на заробітки, залишив чоловікові свій автомобіль «Опель Рекорд», так як вона була вагітна і могла виникнути необхідність у будь-який момент везти її в лікарню. Автомобіль перебував у користуванні чоловіка приблизно 10 днів. У той час, коли автомобіль ОСОБА_7 перебував у користуванні чоловіка, то останній цим автомобілем возив людей на залізничну станцію в с. Рахни-Лісові Шаргородського району. При цьому, за вказану послугу йому платили. Про те, що 18.03.2016 року вночі ОСОБА_4 відвозив чоловіка на залізничну станцію в с. Рахни-Лісові, їй достовірно відомо, оскільки чоловік попереджав її про це. Чи здійснював він таку поїздку ще й 11.03.2016 року, вона не пам`ятає. Зароблені кошти від тимчасових заробітків ОСОБА_4 витрачав на потреби сім`ї, дітей. Про крадіжку коштів у ОСОБА_5 в сумі 280 грн. 11.03.2016 року їй взагалі нічого не відомо. Чи придбавав за викрадені кошти в сумі 280 грн. чоловік продукти для дітей, вона не знає, так як останній щоразу щось купляв дітям, наприклад, сік чи печиво, але ніяких великих покупок не здійснював;
- показаннями свідка ОСОБА_7 , який суду показав, що ОСОБА_4 є його братом. На теперішній час ОСОБА_4 проживає в с. Хоменки Шаргородського району, як і він. Автомобіль «Опель Рекорд» з державним номером НОМЕР_1 він придбав за грошові кошти, проте документів про право власності на цей автомобіль не має. У нього є тільки свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля. У березні 2016 року, коли він їхав на заробітки, то тимчасово надав автомобіль у користування своєму братові ОСОБА_4 , у якого була вагітна дружина і автомобіль міг йому знадобитися. На теперішній час автомобіль повернуто йому під розписку слідчим Шаргородського ВП у цьому кримінальному провадженні;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду показав, що його донька одружена з ОСОБА_4 . Сім`я доньки і ОСОБА_4 та його сім`я проживали на одному погосподарському номері в АДРЕСА_2 , але в різних будинках. ОСОБА_4 займався наданням послуг по перевезенню як таксист, коли мав у власності автомобіль, який згодом продав, так як потрібні були кошти на ремонт будинку. Після цього ОСОБА_4 заробляв тим, що ремонтував автомобілі, оскільки має до цього здібності, а також їздив на заробітки в м. Київ. Крім того, ОСОБА_4 допомагав у його підприємницькій діяльності, зокрема, возив його чи дружину на ринки Шаргородського району. 18.03.2016 року приблизно о 09-10 годині він перебував на ринку в с. Рахни-Лісові. Йому зателефонували та повідомили про те, що ОСОБА_4 затримали на місці злочину в будинку ОСОБА_5 , який є рідним братом його дружини. Вказана подія його дуже схвилювала, тому він після цього не бажав бачити ОСОБА_4 у своєму домі, про що сказав доньці. З того часу, тобто з 18.03.2016 року, ОСОБА_4 не проживає в с. Джурин, а проживає у своєї матері в с. Хоменки.
Також, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України та ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:
- даними, що містяться в витягу з ЄРДР, з яких вбачається, що надійшло повідомлення по телефону від ОСОБА_5 про те, що у його житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 , було затримано особу, яка намагалася скоїти крадіжку (а.с.30);
- даними, що містяться у рапорті чергового Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 23.03.2016 року, відповідно до яких вбачається, що надійшов рапорт слідчого ОСОБА_14 про вчинення ОСОБА_4 крадіжки грошей в сумі 280 грн. з житлового будинку, належного ОСОБА_5 (а.с.88);
- заявою ОСОБА_5 про дозвіл на огляд його домоволодіння від 18.03.2016 року (а.с.81);
- даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 18.03.2016 року з фототаблицями, відповідно до яких місцем події та огляду є домогосподарство ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . В одній із кімнат будинку виявлено чоловічі шкіряні рукавиці чорного кольору, рукавиці коричневого кольору, ліхтарик та шапку чорного кольору з отворами для очей, які були вилучені у ОСОБА_4 , затриманого у цій кімнаті. В іншій кімнаті знаходиться шафа, з якої, за словами ОСОБА_5 11.03.2016 року були викрадені грошові кошти. В цій же кімнаті на підлозі біля ліжка розташовані ключі. В ході огляду замка вхідних дверей до будинку пошкоджень не виявлено. Поряд із вхідними дверима до будинку знаходяться дерев`яні вікна. На вікні з правої сторони наявний слід відколу штапика, а на штапику наявні сліди відколу фарби. Як пояснив при огляді ОСОБА_5 , ці сліди виявила 07.03.2016 року його донька ОСОБА_15 , яка прибирала в будинку (а.с.32-38);
- постановою від 19.03.2016 року про визнання речовим доказом та про приєднання до матеріалів кримінального провадження як речового доказу: шапки з отворами для очей, ключів, ліхтарика, рукавиць (а.с.39);
- свідоцтвом серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу (а.с.42), з якого вбачається, що власником автомобіля «Опель Рекорд» з державним номером НОМЕР_1 є ОСОБА_16 ;
- постановою від 19.03.2016 року про приєднання до кримінального провадження речового доказу: автомобіля «Опель Рекорд» з державним номером НОМЕР_1 , який було вилучено при огляді місця події 18.03.2016 року і який знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.46);
- протоколом огляду транспортного засобу від 18.03.2016 року, з якого вбачається, що об`єктом огляду є автомобіль «Опель Рекорд» з державним номером НОМЕР_1 , який знаходиться в с. Джурин біля складського приміщення, навпроти колишнього ринку (а.с.52) і при огляді в якому виявлено та вилучено паспорт ОСОБА_4 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_16 , грошові кошти в сумі 650 грн., мобільний телефон ОСОБА_4 ;
- ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 22.03.2016 року про тимчасовий доступ до автомобіля «Опель Рекорд» з державним номером НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області і належить ОСОБА_16 (а.с.85-86);
- розписками ОСОБА_4 про отримання від працівників поліції паспорта та посвідчення водія на його ім`я, мобільного телефона та грошових коштів у розмірі 650 грн., що були вилучені під час огляду транспортного засобу (а.с.82, 87);
- розпискою ОСОБА_7 про отримання 12.04.2016 року від працівників поліції на відповідальне зберігання автомобіля «Опель Рекорд» з державним номером НОМЕР_1 (а.с.84).
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, та злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, та незакінчений замах на вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням в житло, повторно, а саме: 11.03.2016 року приблизно о 04 годині 20 хвилин з метою крадіжки грошей обвинувачений ОСОБА_4 прийшов у домогосподарство ОСОБА_5 , що знаходиться у АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши двері знайденим ключем, проник в житловий будинок, де, виявивши у одній із житлових кімнат у шафі 280 грн., викрав їх та залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_5 на суму 280 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, 18.03.2016 року приблизно о 04 годині обвинувачений ОСОБА_4 , прийшовши у домогосподарство ОСОБА_5 , що знаходиться у АДРЕСА_2 , маючи новий умисел на викрадення грошових коштів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкривши вхідні двері викраденим раніше ключем, умисно, таємно, повторно проник у житловий будинок, де під час пошуку грошових коштів у будинку був затриманий родичем ОСОБА_5 ОСОБА_6 , не вчинивши усіх дій, які вважав за необхідне вчинити для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від його волі.
До вказаного висновку суд прийшов, виходячи із аналізу норм кримінального законодавства.
Так, відповідно до ч.1 ст.15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Частиною 3 ст.15 КК України встановлено, що замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 18.03.2016 року не встиг викрасти грошові кошти з житлового будинку ОСОБА_5 , так як під час пошуку грошових коштів був затриманий ОСОБА_6 , то він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені ним злочини за ч.3 ст.185 КК України, а також за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, тобто за крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням в житло, та за незакінчений замах на крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням в житло, повторно.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Така правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №5-757км13.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України, є тяжкими злочинами, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 30.05.2016 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_4 позитивно характеризується за зареєстрованим місцем проживання в с. Джурин Шаргородського району (а.с.80), на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває (а.с.43). Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_4 злочини, що передбачені ч.3 ст.185 та ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, є суспільно небезпечними та тяжкими.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_4 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , який зазначив, що при призначенні покарання покладається на вирішення суду та просить призначити ОСОБА_4 законне та справедливе прокарання, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, за правилами, встановленими ст.68 КК України щодо призначення покарання за незакінчений злочин та ст.70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України.
При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
При цьому, суд враховує також, що відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності. Право приватної власності є непорушним. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних прав та свобод громадян, зокрема, ст.185 КК України встановлює кримінальну відповідальність за вчинення крадіжки (таємного викрадення чужого майна), що пов`язана із проникненням до житла.
Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Шапку, ліхтарик, рукавиці, ключі від будинку потерпілого та обвинуваченого, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.39) і знаходяться на зберіганні в Шаргородському ВП, слід, відповідно до п.4 ч.9 ст.100 КПК України, знищити, оскільки, як пояснили під час судового розгляду потерпілий та обвинувачений, вказані ключі їм не потрібні, так як замки в будинку змінено; автомобіль «Опель Рекорд» з державним номером НОМЕР_1 , слід, відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України, повернути власнику ОСОБА_16 , оскільки доказів на підтвердження придбання цього автомобіля ОСОБА_7 суду не представлено.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Його ж визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та засудити до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки шість місяців не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.3, 4 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки шість місяців обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази: шапку, ключі, ліхтарик, рукавиці знищити; автомобіль «Опель Рекорд» з державним номером НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_16 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1