Єдиний унікальний № 500/4059/16-к
Провадження № 1-кп/500/369/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
27 вересня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000050, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сергіївка Саратського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, 2015 р.н., працюючого за наймом, на момент вчинення злочину військовослужбовця в/ч № НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

встановив:
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним 07 вересня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014 «Про часткову мобілізацію», та направленим для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), обіймаючи посаду відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 №356-ос патрульного за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби І категорії відділення інспекторів прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , 24 листопада 2014 року о 18:00 год. вибув у звільнення, з якого він 25 листопада 2014 року мав повернутися до місця проходження військової служби військової частини НОМЕР_1 . Проте, 25 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, без поважних причин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , із звільнення понад один місяць до 16 березня 2015 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті. Так, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що 07.09.2014 р. був призваний на військову службу за мобілізацією. 09.09.2014 р. він прийняв присягу та був направлений на навчання у м. Рені Одеської області, після навчання був направлений у Донецьку область, а далі у м. Ізмаїл для проходження військової служби. 24.11.2014 р. він вибув у звільнення, з якого мав повернутися наступного дня 25.11.2014 р. Коли перебував у звільненні, йому подзвонила мати та сказала, що у них немає заготовлених дров на зиму, у зв`язку з чим потребує його допомоги, а у них багатодітна сім`я, у його матері є ще п`ять неповнолітніх дітей та виховує вона їх без батька. Він повернувся до військової частини та попросив відпустку на декілька днів чи на тиждень, але його не відпустили у відпустку, оскільки він використав її раніше. Тоді він був змушений поїхати до матері без дозволу, а тому не повернувся 25.11.2014 р. зі звільнення. Перебуваючи у матері, він заготовив дрова, але після цього у них в будинку завалилася стіна, яку він мав відбудувати, оскільки будинок засипало снігом. Після цього його дівчина завагітніла, він мав одружитися, а далі у них народилася хвора дитина, він мав заробляти гроші на пологи та на лікування дитини, у зв`язку з цим він не міг з`явитися на службу. Він мріяв служити, але з перелічених особистих та сімейних обставин він не мав можливості з`явитися на службу.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів у добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також дослідженням документів, що стосуються його особи. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання себе винним обвинуваченим ОСОБА_4 , його винність у висунутому обвинуваченні також підтверджується такими документами.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (1 категорії) ІНФОРМАЦІЯ_5 (1 категорії) Державної прикордонної служби України № 307-ОС від 07.09.2014 р., солдат ОСОБА_4 призначений на посаду патрульного за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » 1 категорії (тип Б), з 07.09.2014 р.

Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (1 категорії) ІНФОРМАЦІЯ_5 (1 категорії) Державної прикордонної служби України № 356-ОС від 15.10.2014 р., солдат ОСОБА_4 призначений на посаду патрульного за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІІ категорії (тип Б).

А відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (1 категорії) ІНФОРМАЦІЯ_5 (1 категорії) Державної прикордонної служби України № 110-ОС від 16.03.2015 р., солдат ОСОБА_4 звільнений в запас Збройних Сил України.

Таким чином, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Суд також відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, оскільки він вчинив злочин у зв`язку з необхідністю допомогти багатодітній матері, яка виховує п`ятьох неповнолітніх дітей без батька.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Суд також враховує те, що на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_4 перебуває малолітня дитина, 2015 р. н.

З урахуванням вказаних обставин, а саме того, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв його розкриттю, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, має на утриманні одну малолітню дитину, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, а тому винуватому ОСОБА_4 достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів буде призначення покарання у виді позбавлення волі в нижніх межах санкції. Також суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2016 р. відносно ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строк дії якого на теперішній час сплив. Клопотань про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок, що передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 27 вересня 2016 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1