Дата документу Справа № 320/4838/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/462/16
Єдиний унікальний № 320/4838/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002103, за апеляційними скаргами прокурора у провадженні та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

1) 03 липня 1998 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст.ст.140 ч.3, 46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

2) 30 вересня 1999 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст.ст.81 ч.3, 141 ч.2, 42, 43 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 16 лютого 2001 року умовно-достроково на 2 роки 7 місяців 14 днів;

3) 21 вересня 2005 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.ст.186 ч.2, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки;

4) 17 липня 2006 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.ст.185 ч.2, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 30 червня 2010 року за відбуттям строку покарання;

5) 07 лютого 2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.309 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі;

6) 26 березня 2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.ст.309 ч.2, 71 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 13 листопада 2014 року умовно-достроково на 7 місяців 26 днів;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ст.71 КК України остаточно призначено покарання ОСОБА_8 шляхом часткового складання призначеного покарання та невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 26 березня 2013 року у виді 4 (чотирьох) років 3 місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту його затримання, тобто з 08 травня 2015 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишений колишній - тримання під вартою.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 08 травня 2015 року приблизно в 00 годин 30 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку № 63 по пр. Б.Хмельницького в м. Мелітополі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів шляхом вільного доступу з поверхні дерев`яної лавки, ігноруючи волю потерпілого ОСОБА_9 , відкрито викрав його майно, а саме: мобільний телефон марки Nokia Lumia 530, вартістю 1150 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора Київстар, вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти у розмірі 19 грн. 50 коп. та флеш-карта, об`ємом 8 ГБ, вартістю 150 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1329 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню через невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через його м`якість.

На підставі викладеного, прокурор просить вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.11.2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років 10 місяців позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді 5 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити оскаржуваний вирок, розглянути пом`якшуючи обставини й кваліфікувати його дії за ч.2 ст.190 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який не підтримав жодної скарги і вважав вирок законним та таким, що не підлягає зміні, обвинуваченого, який, зокрема в останньому слові просив вирок змінити і перекваліфікувати його дії на ст.190 ч.2 КК України, захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого і заперечував проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги прокурора і обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєні відкритого заволодіння майном ОСОБА_9 за обставин, наведених у формулюванні обвинувачення, а також щодо правильності кваліфікації його дій ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, відповідають вимогам процесуального закону і не викликають сумнівів у своїй правильності.

Так, потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 07 травня 2015 року, після 23 години він сидів на лавочці у дворі свого будинку, його телефон лежав поруч на лавочці. Між чотирма незнайомими йому хлопцями, що сиділи напроти, зав`язався конфлікт, під час якого ОСОБА_8 , скориставшись тим, що потерпілий відволікся, забрав телефон, а на вимоги повернути його, відповів відмовою і повернув лише сім-карту, і не звертаючи уваги на його переслідування, пішов з місця події.

Свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 суду показали, що вони були разом з ОСОБА_8 увечері 07 травня 2015 року. Вони бачили, як ОСОБА_8 підсів до потерпілого і про щось з ним розмовляв, а потім потерпілий вимагав у ОСОБА_8 повернути телефон і йшов за ними. ОСОБА_8 віддав йому лише сім-карту і сказав, щоб він не йшов за ними, тому що телефон він не віддасть. Після чого вони пішли в ломбард і ОСОБА_12 здав телефон, надавши свій паспорт, оскільки у Карпова паспорта при собі не було..

Згідно з договором, укладеним між ломбардом «Скарбниця» і ОСОБА_10 від 08.05.2015 року, останній восьмого травня о 01.17 год. здав у ломбард мобільний телефон «Нокіа» без флеш-карти.

Згідно з вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.06.2015 року ОСОБА_10 засуджений за ст. 198 КК України за заздалегідь не обіцяне отримання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, а саме мобільного телефону «Нокіа», що належить ОСОБА_9 .

Суд дослідивши докази надав їм належну оцінку і навів у вироку мотиви, за якими не прийняв до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про начебто добровільну передачу йому телефону потерпілим. Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи обвинуваченого про скоєння ним шахрайства спростовані сукупністю наведених у вироку доказів і їх аналізом, оскільки з показів свідків і потерпілого поза всяким сумнівом встановлений факт відкритого заволодіння чужим майном ОСОБА_8 , а не його добровільна передача внаслідок обману. Суд першої інстанції також навів переконливі аргументи про нікчемність тверджень обвинуваченого щодо не застосування ним насильства, пославшись на те, що ці кваліфікуючі ознаки грабежу ОСОБА_8 не інкримінувались.

Колегія суддів вважає. що дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ст. 186 ч. 2 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані, що характеризують особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив необхідне і достатнє покарання, необхідне для виправлення ОСОБА_8 і попередження нових злочинів. При цьому суд першої інстанції також виконав вимоги ст. 71 КК України, призначивши покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків. Колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки той послався на обставини, які зараховані судом при призначені покарання.

Відповідно до вимог ст. 72 ч. 5 КК України суд апеляційної інстанції зараховує в строк відбуття покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення з 08.05.2015 року по 06.04.2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Відповідно до вимог ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення з 08.05.2015 року по 06.04.2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії повного тексту даної ухвали апеляційного суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4