№ провадження 11-кп/781/954/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2016 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.10.2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мала Виска Кіровоградської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, не працює, не одружена, має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, ОСОБА_7 , 2009 року народження, ОСОБА_8 , 2011 року народження та ОСОБА_9 , 2013 року народження, раніше не судимої,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, не працює, не одруженої, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, ОСОБА_11 , 2011 року народження та ОСОБА_12 , 2013 року народження, є такою, що не має судимостей

повернуто Маловисківському відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області для усунення порушень вимог кримінального процесуального закону України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_13 ,

представника потерпілої - ОСОБА_14 ,

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_18

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд, мотивуючи тим, що при ухвалені свого рішення судом першої інстанції вказано, що в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не висунуто обвинувачення, однак обвинувальний акт містить чітко сформульоване та конкретно пред`явлене формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , оскільки пункт 5 обвинувального акту містить назву «Фактичні обставини кримінального правопорушення (формулювання обвинувачення) та правова кваліфікація кримінального правопорушення».

Крім того, зазначає, що при ухваленні свого рішення судом першої інстанції вказано, що в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті належним чином не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, однак обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Також не погоджується з доводами суду, що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить роз`яснення прав і обов`язків підозрюваним та потерпілій. Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про факт оголошення та роз`яснення прав підозрюваного засвідчили особистим підписом в письмових повідомленнях про підозру.

Крім того, ухвала суду містить посилання про те, що в реєстрі відсутні відомості стосовно прийнятого процесуального рішення про залучення ОСОБА_19 , натомість, в матеріалах кримінального провадження наявна заява ОСОБА_19 про залучення до провадження останньої як потерпілого.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_6 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і їх дії кваліфіковані як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.10.2016 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000206 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_10 повернуто Маловисківському відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області для усунення порушень вимог кримінального процесуального закону України.

Своє рішення суд мотивував тим, що сформульоване слідчим та затверджене прокурором пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не може розцінювалися судом, як таке, що пред`явлене і сформульоване у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт щодо обох обвинувачених містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, однак не містить чітко сформульованого та конкретного пред`явленого формулювання обвинувачення, з урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто словесного формулювання, що відповідає формулі кваліфікації злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, в свою чергу обвинувальний акт містить лише констатацію слідчим та прокурором факту вчинення обвинуваченими злочину.

Суд переконаний, що порядок вручення підозри та пред`явлення обвинувачення, що носять за собою різні правові наслідки, і у даному випадку таке грубе порушення пред`явлення обвинувачення з огляду на положення ч. 2 ст. 42, ч. 4 ст. 110 КПК України не змінює суті такого процесуального рішення обвинувального акта та з огляду на положення ч. 2 ст. 42, ч. 4 ст. 110 КПК України не впливає на набуття ОСОБА_6 та ОСОБА_10 процесуального статусу обвинувачених після направлення обвинувального акта до суду, проте відсутність чіткого формулювання обвинувачення порушує право обвинувачених на захист від пред`явленого обвинувачення, а отже порушує їхні процесуальні права.

Крім того, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також сформульоване обвинувачення є неконкретними, оскільки прокурор в обвинувальному акті не вказав, час і місце домовленості між обвинуваченими про здійснення розбійного нападу на потерпілу та з якою саме метою вони його здійснювали; відсутнє посилання на розроблений план та розподіл ролей.

Також, згідно з ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається, в тому числі, реєстр матеріалів досудового розслідування. Однак, як убачається із змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, вказаний реєстр не містить роз`яснення прав і обов`язків підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , а також потерпілій ОСОБА_19 . Крім того, з обвинувального акту слідує, що потерпілими від кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні було визнано ОСОБА_19 , проте в реєстрі відсутні відомості стосовно прийнятого процесуального рішення з питань залучення її по даному кримінальному провадженні в якості потерпілої.

Заслухавши доповідача, в дебатах висновок прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, представника потерпілої ОСОБА_19 ОСОБА_14 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та їх захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які просили ухвалу суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Обвинувальний акт повинен містити відомості, зазначені в ч. 2 ст. 291 КПК України, всі складові частини даного підсумкового документа досудового розслідування мають бути узгоджені між собою і з додатками до нього згідно вимог ч. 4 ст. 291 КПК України.

Реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

Згідно ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться гласність і відкритість судового провадження.

Завданням кримінального провадження, зокрема, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для повернення обвинувального акту, які наведені в ухвалі суду першої інстанції є обґрунтованими.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті мають бути зазначені такі відомості і у наступній послідовності: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; формулювання обвинувачення.

Таку послідовність складових частин обвинувального акта визначив законодавець з певних своїх міркувань і порушувати її не можна.

Як убачається з обвинувального акта, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК фактичні обставини кримінального правопорушенні, які прокурор вважає встановленими, а далі правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, викладені без формулювання обвинувачення, тобто обвинуваченим взагалі не висунуто обвинувачення, і його не можна навіть вважати таким, що висунуто конкретно та з формулюванням повних обставин обвинувачення, що підтверджується наступним.

Так, в обвинувальному акті в Розділі 5. «Фактичні обставини кримінального правопорушення (формулювання обвинувачення) та правова кваліфікація кримінального правопорушення» викладені фактичні обставини кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, які інкриміновані у вину ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які прокурор вважає встановленими, зокрема: «18.03.2016 близько 20 години ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшла разом з ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 . Біля магазину «Казочка» по вул. Леніна, 95 в м. Мала Виска, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зустріли неповнолітніх ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які рухались їм назустріч в напрямку домоволодіння ОСОБА_20 . Йдучи до ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 раптово, несподівано для неповнолітніх вчинили на останніх напад з метою заволодіння майном неповнолітніх. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи агресивно, умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 підійшовши до ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , схопили останніх за одяг. Неповнолітній ОСОБА_20 , вдалося вирватись, та вона побігла до свого домоволодіння щоб покликати на допомогу. В цей момент, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 схопили неповнолітню ОСОБА_19 за коси та почали тягнути за них до землі, після чого, ОСОБА_6 завдала один удар в ліву частину голови ОСОБА_19 від якого остання втратила рівновагу, присіла на асфальт та почала втрачати свідомість. В свою чергу, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 продовжуючи свої насильницькі дії, які були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння, піднявши з землі ОСОБА_19 , почали наносити останній удари в область голови та живота, спричинивши потерпілій фізичного болю та подавивши таким чином її волю чинити опір. В подальшому, ОСОБА_6 , витягнула з карману куртки неповнолітньої ОСОБА_19 телефон марки «Нокіа», та наказала останній віддати всі золоті вироби, і в свою чергу почала стягувати з рук ОСОБА_19 каблучки, при цьому ОСОБА_10 , тримала неповнолітню за руку та праве передпліччя. ОСОБА_19 попрохала, самостійно зняти всі прикраси, так як під час зняття ОСОБА_6 та ОСОБА_10 каблучок, останні завдавали їй болю.

В результаті вищевказаних насильницьких дій ОСОБА_6 та ОСОБА_10 відносно неповнолітньої ОСОБА_19 , остання отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень як викликали короткочасний розлад здоров`я, тобто ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , здійснили напад поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я, та заволоділи майном ОСОБА_19 , а саме: трьома каблучками, сережками та мобільним телефоном марки «Нокіа», чим заподіяли потерпілій майнової шкоди на загальну суму 15214,67 гривень. Після здійсненого нападу, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з місця скоєння злочину з викраденим зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 , вчинила напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України».

В подальшому в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 , аналогічні за змістом тим, що ставляться у вину і обвинуваченій ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, сформульоване слідчим та затверджене прокурором пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не може розцінювалися судом, як таке, що пред`явлене і сформульоване у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт щодо обох обвинувачених містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, однак не містить чітко сформульованого та конкретного пред`явленого формулювання обвинувачення, з урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто словесного формулювання, що відповідає формулі кваліфікації злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, в свою чергу обвинувальний акт містить лише констатацію слідчим та прокурором факту вчинення обвинуваченими злочину.

Колегія суддів виходить із того, що у даному випадку таке грубе порушення пред`явлення обвинувачення з огляду на положення ч. 2 ст. 42, ч. 4 ст. 110 КПК України не змінює суті такого процесуального рішення обвинувального акта та з огляду на положення ч. 2 ст. 42, ч. 4 ст. 110 КПК України не впливає на набуття ОСОБА_6 та ОСОБА_10 процесуального статусу обвинувачених після направлення обвинувального акта до суду, проте відсутність чіткого формулювання обвинувачення порушує право обвинувачених на захист від пред`явленого обвинувачення, а отже порушує їхні процесуальні права.

Таким чином, колегія вважає, що був порушений порядок висування обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і тому судове провадження за даним обвинувальним актом є неможливим, що позбавляє можливості обвинувачених належно усвідомлювати та захищатися від обвинувачення, що є грубим порушенням права на захист, яке підлягає реалізації на будь якій стадії кримінального провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34). Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Крім того суд, першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, на те, що в обвинувальному акті не в повному обсязі викладені обставини, які у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними під час провадження досудового розслідування, з посиланням на об`єкт, суб`єкт, об`єктивну та суб`єктивну сторону вказаного правопорушення, в межах якого і може бути проведений судовий розгляд провадження

Так, в Розділі 6 обвинувального акту зазначено, що обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Разом із тим, у Розділі 5 обвинувального акту при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення 2 (двічі) зазначається, що 18.03.2016 близько 20 години ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшла разом з ОСОБА_10 по вул. Леніна в м. Мала Виска.

Проте, у провину така обтяжуюча обставина «як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України) ставиться 2 (двом) обвинуваченим, як ОСОБА_18 , так ОСОБА_6 .

Крім того, в обвинувальному акті органом досудового розслідування не зазначено, яким предметом, річчю, знаряддям, рукою чи ногою ОСОБА_6 завдала один удар в ліву частину голови ОСОБА_19 , від якого остання втратила рівновагу, присіла на асфальт та почала втрачати свідомість, також не встановлено хто із них та куди бив і чим та скільки разів, що потягло за собою спричинення потерпілій фізичного болю, з метою подавити волю потерпілою чинити опір нападникам.

Також, як убачається з обвинувального акта, дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України (вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Разом із тим, згідно ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення, а тому колегія суддів вважає, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також сформульоване обвинувачення є неконкретними, оскільки прокурор в обвинувальному акті не вказав, час і місце домовленості між обвинуваченими про здійснення розбійного нападу на потерпілу та з якою саме метою вони його здійснювали; відсутнє посилання на розроблений план та розподіл ролей.

Отже, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, висунуте обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , свідчить про те, що слідчим та прокурором проігноровано вимоги ст. ст. 91, 291 КПК України, оскільки не зазначено всіх обставин способу вчинення злочину, що є обов`язковим для доказування складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а звідси складовими сформульованого обвинувачення.

Відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів право обвинувачених на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє права обвинувачених знати, в яких конкретно діях їх обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні.

Визначення неконкретного обвинувачення суперечить загальним засадам кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , яке знаходить свій прояв не лише в наданні можливості обвинуваченим мати захисника, а й можливості реалізувати інші надані їм права, зокрема право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення їх обвинувачують.

Згідно з ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається, в тому числі, реєстр матеріалів досудового розслідування.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.

Реквізитами, в тому числі, такими як номер, дата, конкретизована назва виду документа із посиланням на кого із учасників кримінального провадження стосується процесуальне рішення, тощо, є сукупність обов`язкових даних, без яких документ фактично не може бути підставою для обліку й не має юридичної сили.

Як вбачається із змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, вказаний реєстр не містить роз`яснення прав і обов`язків підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , а також потерпілій ОСОБА_19 .

Наведене порушення є істотним, та таким, що перешкоджає призначенню судового розгляду

Згідно положень ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що в порушення вимог ст. 109, ч. 3 ст. 110 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування в Розділі «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» у пунктах за №№ 2 (прийняття до провадження та початок досудового розслідування), 3 (призначення прокурора ОСОБА_21 ), 5 (призначення судово-товарознавчої експертизи), 6 (призначення судово-медичної експертизи), 7 (визнання речовими доказами), 8 (залучення захисника ОСОБА_16 ), 9 (залучення захисника ОСОБА_22 ), не зазначено про оформлення таких процесуальних рішень у виді відповідних постанов.

Зазначені істотні порушення норм кримінального процесуального закону неможливо усунути під час судового розгляду, оскільки вони є очевидними на стадії підготовчого провадження і потребують проведення відповідних процесуальних дій, які можуть виконати лише слідчі.

Наведені порушення є істотними, таким, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та здійсненню належної визначеної КПК України процедури судового розгляду, дотримання загальних засад судочинства, передбачених ст.7 КПК України, і їх неможливо усунути під час підготовчого судового засідання.

За таких обставин, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291, ч.4 ст.291 КПК України, а тому на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Таким чином, враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.10.2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000206 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_10 повернуто Маловисківському відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області для усунення порушень вимог кримінального процесуального закону України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарження не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2