Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________08.09.2016
Справа № 490/6250/16-к
н/п 1-кп/490/508/2016
ВИРОК
08 вересня 2016 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ,
обвинуваченого та його захисника ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Єнакієве Донецької області, є громадянином України, неодруженим, має повну загальну середню освіту, не працює, тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше судимим:
- 03 грудня 2008 року Ворошиловським районним судом м. Донецька за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, від відбування якого на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений з випробуванням строком на один рік;
- 27 серпня 2010 року Дебальцевським міськрайонним судом Донецької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до чотирьох років семи місяців позбавлення волі;
- 16 березня 2012 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до п`яти років трьох місяців позбавлення волі (18 лютого 2016 року повністю відбув призначене покарання),
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, -
26 лютого 2016 року, близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_7 , маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, з метою крадіжки, демонтувавши частину вхідної двері кімнати, в якій проживав ОСОБА_5 , що знаходиться у жилому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , проник до зазначеної кімнати, звідки таємно викрав майно ОСОБА_5 на загальну суму 9 850 грн., а саме:
- телевізор "TOSHIBA" 32HV10 вартістю 2 500 грн.;
- ТВ-тюнер "TRIMAX" вартістю 500 грн.;
- персональний комп`ютер вартістю 5 000 грн.;
- ковдру біло-зеленого кольору вартістю 500 грн.;
- ковдру фіолетового кольору вартістю 600 грн.;
- подушку білого кольору вартістю 200 грн.;
- чоловіче взуття "ЕССО" чорного кольору вартістю 550 грн.,
а також особисті документи ОСОБА_5 , зокрема паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, закордонний паспорт та військовий квіток.
Викравши вказані речі і документи, ОСОБА_7 переніс їх до своєї кімнати, що розташовувалася у тому ж житловому будинку, отримавши реальну можливість розпоряджатися ними на власний розсуд.
Крім того, цього ж дня, близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись у кімнаті, жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яку винаймала його співмешканка ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, попросив останню покликати до вказаної кімнати господарку будинку ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_8 зателефонувала потерпілій та попросила її зайти до кімнати начебто для надання документів, що посвідчують особу ОСОБА_8 ..
Коли ОСОБА_4 зайшла до вказаної вище кімнати, ОСОБА_7 , зачинивши вхідні двері кімнати та схопивши ОСОБА_4 ззаду, приставив останній до горла заздалегідь підготовлений ніж, і став вимагати в неї грошові кошти, погрожуючи при цьому фізичною розправою.
Намагаючись уникнути прямої загрози життю та здоров`ю ОСОБА_4 почала вириватися, внаслідок чого ОСОБА_7 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді різаної рани 3, 4 та 5 пальців правої кисті, що за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Отримавши вказані тілесні ушкодження та усвідомлюючи реальність загрози своєму життю та здоров`ю, ОСОБА_4 передала ОСОБА_7 належні їй грошові кошти у сумі 1 000 грн., заволодівши якими, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник та розпорядився вказаним грошами на власний розсуд.
У судовому засіданні 08 липня 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, винним він себе визнає частково і під час допиту повідомив, що коли він звільнився з місць позбавлення волі - поїхав до м. Миколаєва до своєї співмешканки ОСОБА_8 , яка винаймала квартиру у потерпілої ОСОБА_4 .. Через деякий час і у них з ОСОБА_9 закінчилися гроші. Якось увечері він повертався додому і власниця кімнати, яку вони знімали, стояла у дворі. Він попросив у потерпілої гроші в борг, на що та відповіла, що так просто грошей вона не дасть, але він може їх заробити, викравши у сусіда ОСОБА_10 для неї документи. Він погодився, і потерпіла дала йому ключа від кімнати ОСОБА_10 . Наступного ранку він прокинувся близько 11 год., ОСОБА_9 іще спала. Він узяв ключ, відкрив двері у кімнату потерпілого ОСОБА_10 , узяв там документи та гроші. Потім він зайшов до кімнати, де вони проживали з ОСОБА_9 , розбудив останню та сказав щоб та йому допомогла. Далі він з ОСОБА_9 удвох забрали з кімнати ОСОБА_10 , телевізор, ковдри, комп`ютер у зборі, і перенесли до своєї кімнати. Він сказав ОСОБА_9 подзвонити ОСОБА_11 , що та й зробила. Через дві-три години піднялася потерпіла та відразу пішла до кімнати. Він у цей час знаходився на кухні та нарізав продукти ножем. Побачивши, що ОСОБА_11 йде до кімнати, він пішов за нею і прикрив двері кімнати, щоб та не бачила викрадених речей, але потерпіла встигла їх побачити. Він сказав ОСОБА_9 викликати таксі і спитав у потерпілої, чи принесла вона гроші. ОСОБА_9 сказала, що з речами ОСОБА_10 він нікуди не поїде, що його посадять за крадіжку. Вони з потерпілою почали сваритися. В процесі сварки потерпіла схопилася за ножа, який був у нього в руці, і порізала пальці. Викрадені у ОСОБА_10 документи він передав ОСОБА_11 , за що та сплатила йому 1000 грн.. ОСОБА_9 після того, як приїхало таксі, погрузила у нього речі з кімнати ОСОБА_10 , і вони поїхали. У ОСОБА_12 вони пересіли в інше таксі та поїхали до бабусі ОСОБА_9 , яка проживає у Херсонській області. Комп`ютер він продав.
У судовому засіданні, яке відбулося 21 липня 2016 року, після допиту потерпілих та свідка ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, він себе визнає повністю і дав інші за змістом показання.
Зокрема, обвинувачений суду повідомив, що як це зазначено в пред`явленому йому обвинуваченні і як це повідомили суду потерпіла ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_8 , станом на 26 лютого 2016 року він проживав разом з ОСОБА_9 у квартирі, яку остання винаймала у потерпілої ОСОБА_11 . Вранці 26 лютого 2016 року, коли ОСОБА_9 іще спала, оскільки в них закінчилися гроші, він узяв ніж, зняв двері сусідньої кімнати, в якій проживав ОСОБА_10 , зайшов до цієї кімнати і переніс до їхньої з ОСОБА_9 кімнати документи і речі потерпілого, зазначені в обвинувальному акті. Коли ОСОБА_9 прокинулася, вона спитала звідки взялися чужі речі, на що він відповів, що ці речі привіз його батько, який проживає в м. Миколаєві. Він попросив ОСОБА_9 зателефонувати ОСОБА_11 і сказати, щоб та прийшла до них у кімнату. Коли ОСОБА_11 прийшла і зайшла до кімнати, він закрив двері і підійшов до неї ззаду. При цьому ОСОБА_9 стояла біля вікна. Він почав вимагати у потерпілої гроші, приставивши ніж до її шиї. ОСОБА_11 схопилася рукою за ніж і порізалася. Він дав їй ганчірку перев`язати руку і продовжив вимагати 1000 грн.. При цьому він сказав ОСОБА_9 викликати таксі, знести у двір всі речи, у тому числі й викрадені у ОСОБА_10 , та чекати його там. Далі, він з потерпілою спустилися до дверей кімнати, де проживає остання. Там він зачекав ОСОБА_11 хвилину-дві. Коли остання повернулася - передала йому гроші у сумі 1000 грн.. Потім він та ОСОБА_9 поїхали на таксі. Дорогою вони пересіли на інше і приїхали до місця проживання бабусі ОСОБА_9 . Пізніше, знаходячись там, він спалив документи ОСОБА_10 , що були у чорному пакеті. Комп`ютер, викрадений з кімнати ОСОБА_10 , він продав. Викрадені у ОСОБА_10 ковдри, постільну білизну, пошкоджений телевізор, ОСОБА_13 -тюнер під час проведення обшуку за місцем проживання бабусі ОСОБА_9 вилучили працівники поліції. ОСОБА_9 під час усіх вказаних подій виконувала його вказівки через страх. У вчиненому щиро кається.
Допитаний судом потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що він винаймає квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у потерпілої ОСОБА_11 . Сусідню кімнату винаймала ОСОБА_9 . Потім до неї підселився обвинувачений. 26 лютого 2016 року, коли він перебував на роботі, йому зателефонувала ОСОБА_9 і сказала, що його кімнату обікрали обвинувачений та ОСОБА_9 . Ключів існувало 2-3 примірника. Один знаходився у нього, інший - у власниці. Коли він приїхав до кімнати - виявив пропажу телевізор «Тошиба», ТВ-тюнера, системного блоку комп`ютера, монітора «Делфі», пледу, одіяла, кросівок, штанів джинсових, подушки, закордонного паспорту, військового квитка, паспорта громадянина України та ідентифікаційного податкового номеру. Замок відкрився легко, явних пошкоджень дверей він не бачив. Після вчинення крадіжки господарка будинку до нього не зверталася, щоб він дав ключ для того, щоб вона зробила дублікат. Йому повернули працівники поліції плед та одіяло, розбиті телевізор та тюнер. Інші речі та документи йому не повернули.
Потерпіла ОСОБА_4 суду повідомила, що в неї винаймає кімнату потерпілий ОСОБА_5 .. До 26 лютого 2016 року сусідню кімнату з кімнатою ОСОБА_10 в неї винаймала ОСОБА_9 . Обвинуваченого вона бачила лише 26 лютого 2016 року. Цього дня вона прийшла з роботи о 09 год. і лягла спати. О 15 год. 38 хв. їй зателефонувала ОСОБА_9 та попросила її піднятися до кімнати, яку вона винаймає. Вона відповіла, що спить і зайде пізніше. Приблизно через годину-дві вона піднялася на другий поверх, постукала і увійшла до кімнати ОСОБА_9 . Обвинувачений, який знаходився у кімнаті, підійшов до неї ззаду, схопив її за волосся, приставив лезом до шиї ніж та став вимагав 1 000 грн., сказав, щоб вона мовчала, інакше він її поріже. Вона намагалася відштовхнути ножа правою рукою і порізалася. Обвинувачений дав їй ганчірку перев`язати руку і продовжив вимагати гроші. ОСОБА_9 у цей час стояла біля вікна кімнати і мовчала. Потім вона ( ОСОБА_11 ) сіла на тумбочку. Обвинувачений був біля неї і продовжував тримати в руці ніж. Вони домовилися, що вона разом з обвинуваченим спуститься до її кімнати на перший поверх. Обвинувачений зачекає біля дверей її кімнати, а вона винесе гроші у сумі 1000 грн.. Далі так вони і зробили. Після цього, ОСОБА_9 за вказівкою обвинуваченого погрузила до таксі усі речі і ОСОБА_14 разом із ОСОБА_9 уїхали. Вона ж викликала поліцію і зателефонувала ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердила, що у лютому 2016 року вона разом з обвинуваченим винаймали у ОСОБА_11 кімнату. У цей час вона була вагітною і погано себе почувала. Одного дня в обід вона прокинулася і побачила в їхній кімнаті чужі речі, серед яких були чорна сумка, телевізор і комп`ютер. Вона спитала ОСОБА_14 звідки взялися ці речі, на що той відповів, що їх передав його батько. Потім обвинувачений попросив її зателефонувати ОСОБА_11 і попросити прийти, що вона і зробила. Це було близько 14 год.. Приблизно через годину потерпіла піднялася на другий поверх і зайшла до кімнати. У цей час вона ( ОСОБА_9 ) стояла біля вікна. Обвинувачений зачинив двері, підійшов до ОСОБА_11 ззаду і, приставивши їй до шиї ножа, почав вимагати гроші. Коли потерпіла порізала руку, обвинувачений сказав передати йому ганчірку і передав її потерпілій, щоб та перев`язала руку. Потім обвинувачений наказав їй ( ОСОБА_9 ) викликати таксі і знести донизу всі речі, а сам з потерпілою кудись пішов. Коли приїхало таксі, вона за вказівкою обвинуваченого завантажила туди речі, і вони з ОСОБА_14 уїхали. У м. Миколаєві вони пересіли на інше таксі, на якому прослідували до місця проживання її бабусі. Знаходячись там обвинувачений спалив якісь документи.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 396 від 01.03.2016, у потерпілої ОСОБА_4 26 лютого 2016 року мали місце тілесні ушкодження у вигляді різаної рани 3, 4 та 5 пальців правої кисті, що за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, і які могли утворилися від одноразової дії гостро-ріжучого предмету, яким міг бути ніж, у момент захвата рукою леза ножа при самообороні, можливо у строк та за обставин, повідомлених потерпілою.
Дослідивши наведені вище докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого, які він дав під час повторного допиту 21 липня 2016 року в частині обставин вчинення кримінальних правопорушень, повністю узгоджуються з наведеними вище показаннями потерпілих і свідка ОСОБА_8 , а також із висновком судово-медичної експертизи, і є достовірними.
У той же час, суд приходить до висновку про те, що показання обвинуваченого, які він дав під час допиту судом 08 липня 2016 року, в частині його стверджень про організацію вчинення ним крадіжки документів ОСОБА_5 за грошову винагороду у розмірі 1 000 грн. потерпілою ОСОБА_4 , у тому числі про передання потерпілою йому ключа від кімнати ОСОБА_5 , про участь у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_5 . ОСОБА_8 , про те, що потерпіла ОСОБА_4 добровільно передала йому 1 000 грн. як плату за здійснення ним крадіжки документів, про те, що наміру вчиняти розбійний напад щодо ОСОБА_4 в нього не було, ножа спеціально для цього він заздалегідь не готував, а цей ніж в нього у руках опинився випадково, коли він нарізав продукти харчування, і потерпіла сама спричинила собі тілесні ушкодження, схопившись рукою за лезо ножа, яким він не погрожував, а просто тримав у руці, суд вважає неправдивими, оскільки ці показання суперечать іншим дослідженим судом доказам, зокрема показанням потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_8 достовірність яких у суду сумнівів не викликає.
Крім цього, під час судового розгляду сам обвинувачений, змінивши показання пояснив, що зазначені вище відомості не відповідають дійсності, і такі показання він дав з метою помсти ОСОБА_8 через те, що остання без його згоди перервала вагітність, що узгоджується з обставинами справи.
Відповідно, суд не бере до уваги показання обвинуваченого, які він дав під час допиту 08 липня 2016 року, у наведеній вище частині, при вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів і при встановленні обставин їх вчинення.
Інші досліджені у ході судового розгляду докази, узгоджуються між собою, доповнюють один одного та беззаперечно доводять вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у пред`явленому йому обвинуваченні.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням до житла, тобто як злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, та як здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, і погрозою застосування такого насильства (розбій), тобто як злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України.
В межах пред`явленого обвинувачення дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка - таємне викрадення чужого майна, поєднана із проникненням до житла, а також за ч. 1 ст. 187 КК України, як розбій - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.
При цьому, суд вважає безпідставною кваліфікацію стороною обвинувачення дій обвинуваченого ОСОБА_7 в частині розбійного нападу за ознакою застосування до потерпілої насильства, небезпечного для життя.
Як зазначалося вище, із показань обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_8 , а також із висновку судово-медичної експертизи № 396 від 01.03.2016, слідує, що своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді різаної рани 3, 4 та 5 пальців правої кисті, що за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Таке насильство є небезпечним для здоров`я. Однак, будь-яких даних про те, що спричинення вказаних тілесних ушкоджень загрожувало життю потерпілої, ані досліджений судом висновок судово-медичної експертизи, ані інші досліджені судом докази не містять. Відповідно, таке насильство неможливо визнати небезпечним для життя.
З огляду на наведене, суд виключає з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення в частині розбійного нападу ознаку застосування ним до потерпілої ОСОБА_4 насильства, небезпечного для життя.
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив тяжкі умисні корисливі злочини, у тому числі й насильницький злочин, його особу, а саме те, що він є раніше неодноразово судимим за вчинення тяжких корисливих злочинів та звільнився з місць позбавлення волі лише 18 лютого 2016 року, однак вже 26 лютого 2016 року, тобто через 8 днів після відбуття покарання знову вчинив тяжкі корисливі злочини, не працює, фактично не має певного місця проживання, за місцем утримання під вартою характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та як обставину, що його пом`якшує - щире каяття обвинуваченого.
Крім цього, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд враховує позицію потерпілої ОСОБА_4 , яка у судових дебатах наполягала на суворому покаранні обвинуваченого за вчинений щодо неї злочин.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, - покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, та за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого з призначених покарань більш суворим - покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Таке покарання відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості вчинених ним злочинів, а також з урахуванням щирого каяття ОСОБА_7 є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до положень п.п. 4, 5 ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази:
- телевізор "TOSHIBA" 32HV10, ТВ-тюнер "TRIMAX", ковдру біло-зеленого кольору, ковдру фіолетового кольору, постільну білизну, що є власністю потерпілого ОСОБА_5 і відданні останньому на зберігання до рішення суду, слід вважати повернутими за належністю;
- ніж, що зберігається у камері збереження речових доказів Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, слід знищити.
Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає стягненню на користь Миколаївського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України 1 583 грн. 28 коп. в рахунок відшкодування вказаних процесуальних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.
Враховуючи особу обвинуваченого та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інший.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання:
- за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - три роки позбавлення волі;
- за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України - п`ять років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого з призначених покарань більш суворим призначити ОСОБА_7 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Строк відбування призначеного покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту його взяття під варту, тобто з 23 березня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення у період з 23 березня 2016 року по 08 вересня 2016 року включно, зарахувати із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь на користь Миколаївського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів (висновки №№ 454, 892) - 1583 (одну тисячу п`ятсот вісімдесят три) гривень 28 копійок.
- телевізор "TOSHIBA" 32HV10, ТВ-тюнер "TRIMAX", ковдру біло-зеленого кольору, ковдру фіолетового кольору, постільну білизну, що є власністю потерпілого ОСОБА_5 і відданні останньому на зберігання до рішення суду, - вважати повернутими за належністю;
- ніж, що зберігається у камері збереження речових доказів Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, - знищити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили - залишити попереднім.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з дня отримання ним копії вироку.