Справа № 375/234/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/723/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 16.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
16 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000014 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Савенці Рокитнянського району Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, працюючого пакувальником в ТОВ «ІК «Агросоюз-РП» с. Телешівка Рокитнянського району Київської області, не одруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12 грудня 2014 року Білоцерківським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 407 КК України до 2 років позбавлення волі та звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік; 21 січня 2015 року Рокитнянським районним судом Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки та маючого не погашену судимість,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі; на підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Запруддя Рокитнянського району Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, працюючого тістомісом в ПП «Лагода» м. Кагарлик Київської області, не одруженого, жителя АДРЕСА_1 , засудженого 26 березня 2015 року Богуславським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч.1 ст. 304, ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі; на підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Запруддя Рокитнянського району Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути солідарно з обвинувачених на користь Запруднянської сільської ради в рахунок відшкодування шкоди 9819, 00 грн., вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , будучи раніше засудженими та звільненими від призначеного судом покарання з випробування з іспитовим строком 3 роки за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не стали та скоїли в період іспитового строку новий злочин.

Так, 04 січня 2016 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_13 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вирішив вчинити крадіжку акустичних систем із Запрудянського сільського будинку культури та запропонував в цей же день в проміжку між 20 годиною 00 хвилин та 21 годиною 00 хвилин прийняти участь у крадіжці обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_14 на що ті погодилися.

Приблизно о 21 годині 00 хвилин цього ж дня, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою між собою, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу через незасклену віконну раму з тильної сторони Запрудянського сільського будинку культури, що в АДРЕСА_2 , проникли до середини вказаного приміщення, де таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу проникли до підсобного приміщення та викрали звідти акустичну систему «ЛОМО Соліст ЗО А-188» (1 колонка); шляхом вийняття шибки з вікна у віконному пройомі над дверима кабінету директора будинку культури та відхилення металевих грат проникли до середини останнього і викрали звідти 2 динаміки з 2-х кутових колонок акустичної системи «МОНІТОР» та сабвуфер з 2 колонками.

Викрадене майно обвинувачені відразу перенесли до місця проживання ОСОБА_13 , а саме до гаражного приміщення, де розділили між собою. При цьому, ОСОБА_13 залишив собі сабвуфер та акустичну систему «ЛОМО Соліст ЗО А-188», ОСОБА_7 дві колонки від сабвуфера, а ОСОБА_14 2 динаміки з кутових колонок акустичної системи «МОНІТОР». У подальшому викрадене майно обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було пошкоджено.

Вказаними спільними протиправними діями обвинувачених Запрудянській сільській раді Рокитнянського району Київської області, на балансі якої перебуває вказаний заклад культури, було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 9 819 грн. 00 коп., яка на час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції залишається бути не відшкодованою.

В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_8 , яка представляє інтереси ОСОБА_13 просить змінити вирок Рокитнянського районного суду щодо ОСОБА_13 в частині призначення покарання та задоволення цивільного позову, визнати його винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та невідбуту частину покарання за попереднім вироком остаточно призначити покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що винесений судом першої інстанції вирок є занадто суворим та не відповідає особі засудженого. Вказує, що судом не було враховано, що ОСОБА_13 вчинив злочин в молодому віці, виховувався без батька та не в повній сім`ї, що мало свій негативний вплив на його виховання, його мати є інвалідом першої групи загального захворювання та у відповідності до висновків про умови та характер праці, потребує стороннього догляду, та тільки син допомагає їй по господарству і здійснює за нею догляд. Проте, під час розгляду в суді першої інстанції дані факти не були враховані й відповідні документи не були витребувані стороною обвинувачення. Адвокат вказує, що за місцем роботи ОСОБА_13 була виплачена заробітна плата (розрахункові, в зв`язку із його звільненням), і вказані кошти були використані для сплати матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. На думку апелянта, вищенаведене повинно бути враховане судом апеляційної інстанції як обставини, що пом`якшують покарання. Також апелянт вказує, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції матеріальна шкода обвинуваченим сплачена в повному обсязі в добровільному порядку, тому суд має вирішити питання щодо відмови в задоволенні цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_13

- обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що вирок стосовно нього є поспішним і несправедливо жорстоким, оскільки багато що у матеріалах провадження не відповідає дійсності, а події, розглянуті судом, викривлені слідством, що за необхідності, можуть підтвердити інші обвинувачені. Окрім того, обвинувачений вказує, що багато обставин не уточнено та не прийнято судом до уваги.
На адресу апеляційного суду Київської області надійшли доповнення ОСОБА_13 до апеляційної скарги захисника, в яких він просить уважно переглянути матеріали досудового та судового слідства в частині, що стосується його особи, ролі під час скоєння злочину, особливо під час попередньої змови та ступінь його винуватості в злочині; зменшити йому строк призначеного покарання, та, у випадку якщо суд вважатиме за можливе і доцільне, просить скасувати вирок суду першої інстанції та відправити справу на новий судовий розгляд.

Вирок щодо ОСОБА_14 не оскаржується.

Заслухавши доповідача, думку захисника ОСОБА_8 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу, доповнення ОСОБА_13 та апеляційну скаргу ОСОБА_7 ; захисника ОСОБА_9 в підтримку поданих апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_7 , який в дебатах та останньому слові уточнив свої апеляційні вимоги та просив пом`якшити призначене йому судом покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав вирок суду законним і обґрунтованим; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ч. 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки учасники процесу не заперечували проти даного порядку дослідження доказів в суді першої інстанції, фактичні обставини кримінального провадження не можуть оспорюватися в апеляційній інстанції, а тому доводи захисника ОСОБА_8 з приводу невідповідності довідки про вартість викрадених речей та необхідність огляду її в судовому засіданні, не ґрунтуються на вимогах закону. В зв`язку з цим суд не проводить детальний аналіз фактичних обставин кримінального провадження та відповідно до ст. 404 КПК України переглядає вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.

Що стосується посилання захисника ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на суворість призначеного обвинуваченим покарання, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_13 судом першої інстанції вірно враховано як обтяжуючу покарання обставину наявність непогашеної судимості за вчинення умисного корисливого злочину, що у відповідності до ст. 67 КК України є рецидивом злочину.

Як пом`якшуючу покарання обставину судом першої інстанції було ОСОБА_13 враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Разом з тим, аргументи захисника стосовно сплати матеріальної шкоди обвинуваченим ОСОБА_13 у добровільному порядку, не можуть розцінюватися як підстава для відмови в задоволенні цивільного позову щодо нього, оскільки добровільне відшкодування завданого збитку має місце тоді, коли винна особа з власної ініціативи відшкодовує спричиненні злочином збитки.

У даному випадку, відшкодування завданого злочином збитку відбулося, згідно квитанції про сплату, 04 травня 2016 року /а.п. 114/, тобто після постановлення оскаржуваного вироку, у зв`язку з чим, даний факт суд розцінює як добровільне виконання вироку.

Крім того слід зазначити, що часткове відшкодування ОСОБА_13 шкоди також не є підставою для відмови щодо нього в задоволенні позову, оскільки завдана шкода стягнута з обвинувачених солідарно.

Судом першої інстанції при визначені міри покарання ОСОБА_13 було враховано його відношення до вчиненого, роль у вчиненні злочину / був організатором/, те, що новий злочин вчинений ним у період іспитового строку, дані про його особу, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання. Також колегія судів враховує той факт, що Запруднянська сільська рада претензій матеріального характеру до ОСОБА_13 не має, він позитивно характеризується за колишнім місцем роботи, де пропрацював півтора місяці та посередньо за місцем навчання.

Посилання захисника на неврахування судом першої інстанції того факту, що його мати потребує сторонньої допомоги є слушною, проте дана обставина не впливає на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо міри покарання, призначеного ОСОБА_13 .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність непогашеної судимості, його відношення до вчиненого, а саме визнання вини, усвідомлення протиправності свого вчинку, вчинення злочину в період іспитового строку, позитивну характеристику з місця проживання, відсутність на обліку у лікарів нарколога та психіатра .

З огляду на наведене, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення обвинуваченим покарання.

Таким чином, оцінивши всі обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним і постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вони до задоволення не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 з доповненнями ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_7 залишити без змін.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4