У Х В А Л А

12 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2., розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд вироку Харківського обласного суду від 25 квітня 1996 року щодо нього Верховним Судом України,

в с т а н о в и в:

Вироком Харківського обласного суду від 25 квітня 1996 року ОСОБА_1 засуджено за пунктами "ж", "з" статті 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) до покарання у виді смертної кари, за статтею 94 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, за частиною 4 статті 117 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, за частиною 2 статті 118 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, за частиною 1 статті 222 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за частиною 3 статті 222 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за частиною 1 статті 123 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за статтею 100 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі статті 42 КК 1960 року за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно засуджено до смертної кари. Виправдано ОСОБА_1 за частиною 2 статті 123 КК 1960 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 23 липня 1996 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Ухвалою Харківського обласного суду від 2 червня 2000 року покарання ОСОБА_1 у виді смертної кари замінено на покарання у виді довічного позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_1 звернувся з заявою про перегляд Верховним Судом України вироку Харківського обласного суду від 23 квітня 1996 року. Доводи заяви зводяться до незаконності засудження та необґрунтованості тримання його під вартою. Вказує, що міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, визнано порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

На обґрунтування підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України заявник посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі «ОСОБА_1 проти України» від 10 лютого 2004 року (заява № 42023/98).

Однак, як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання вимог статей 444, 445, 447, 448, 449 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Згідно зі статтею 444 КПК, Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених КПК.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК (в редакції Закону України № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року, який набрав чинності з 28 березня 2015 року). Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно зі статтею 445 КПК підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; 3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України; 4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Заявники мають дотримуватись цих норм процесуального закону і тих, що регулюють процесуальну форму подання заяви про перегляд судового рішення.

Відповідно до вимог статті 448 КПК у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України зазначаються: обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 цього Кодексу; вимоги особи, яка подає заяву; перелік матеріалів, що додаються.

Відповідно до статті 449 КПК до заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України додаються копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву, та копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального чи процесуального права, що передбачено пунктами 1 і 2 статті 445 цього Кодексу; у тому разі, коли заява подається з підстав, передбачених пунктами 3 або 4 зазначеної статті, до заяви повинні бути додані, відповідно, копія постанови Верховного Суду України або копія рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, чи клопотання про витребування такої копії рішення, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подає заяву.

Усупереч зазначеним вимогам закону заявник не визначився ані з предметом, ані з межами перегляду судових рішень Верховним Судом України. Зокрема, у своїй заяві заявник не виклав належного обґрунтування жодної з підстав для перегляду судового рішення Верховним Судом України, а лише посилається на рішення Суду.

Однак, як убачається з рішення Суду "ОСОБА_1 проти України" від 10 лютого 2004 року (заява № 42023/98), ним не було встановлено порушення статей 3 та 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), на які посилається заявник. Крім цього, у пункті 138 цього рішення Суд зазначив, що заявник не був задоволений розслідуваннями, проведеним районною прокуратурою, він міг оскаржувати рішення та відповіді до прокуратури Харківської

області, пізніше - до Генерального прокурора України. Відповідно

до матеріалів справи тільки одного разу заявник ефективно

звернувся до Генерального прокурора. Його скарга стосувалася

тільки законності його засудження і не стосувалася суті

розглянутих у цій справі скарг (параграф 25). Суд дійшов

висновку, що заявник мав внутрішні ефективні засоби захисту, якими

він не скористався

Таким чином, під час перевірки відповідності заяви вимогам КПК встановлено ряд зазначених недоліків, які перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

Виходячи з того, що перегляд судових рішень Верховним Судом України здійснюється виключно з питань права, для реалізації якого заявнику може бути надано правову допомогу, відповідно до статті 59 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі № 23-рп/2009 (про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року, ч. 3 п.«с». статті 6 Конвенції, практики Суду та Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року.

Так, згідно п. 7 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу є особи засуджені до покарання у виді позбавлення волі і ті, яким у кримінальному провадженні захисник залучається за призначенням. Засуджений ОСОБА_1 є особою, на яку поширюється дія зазначеної норми.

Для реалізації свого права на звернення до Верховного Суду України засудженому ОСОБА_1 слід звернутися до територіального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Про зазначені недоліки заяви повідомити засудженого ОСОБА_1 та надати йому строк для їх усунення до 12 жовтня 2016 року.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_2