22.03.2016 Справа № 367/5474/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальну справу по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, а саме: засудженого вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27.02.2012р. з урахуванням ухвали Апеляційного суду Київської області від 04.07.2012 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі із зарахуванням часу перебування під вартою з 03.05.2011 р. по 06.05.2011 р., вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2013 р. за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту (відбув покарання повністю), одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 309 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 , маючи невідбуту частину покарання, не зняту та непогашену судимість за злочини проти власності, 04.07.2014 р., близько 05 год 00 хв (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), повторно, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму дерев`яного вікна, таємно проник до будинку АДРЕСА_2 , де проживав зі своєю сім`єю ОСОБА_8 . Проникнувши в будинок ОСОБА_7 з метою викрадення таємно заволодів належним ОСОБА_8 мобільним телефоном марки «Нокіа Е-52», вартістю 1 500,00 грн., однак залишити місце події не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий власником будинку в приміщенні будинку.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вказаному вище злочину не визнав.
Вказував, що не пам`ятає як він 04.07.2014 р. попав в будинок АДРЕСА_2 і що там робив, тому що перебував під дією лікарських засобів. Пам`ятає, що в будинку було багато людей і в нього з кишені джинс було вилучено мобільний телефон, але як він туди попав він не знає.
Не зважаючи на невизнання ОСОБА_7 вини, його вина у скоєнні вказаного вище злочину підтверджується:
-показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні зазначив, що він проживає в будинку АДРЕСА_2 . 04.07.2014 р. близько 5-ї години ранку він прокинувся, бо почув якийсь шорох. Побачив чорну постать, яка рилась у валізах і целофанових пакетах. Він накинувся на нього, повалив на підлогу, зв`язав його, після чого викликали міліцію. Вказував, що коли викликали міліцію, то не знайшов свого мобільного телефону, який після приїзду працівників міліції було виявлено в кишені штанів затриманого, який, як з`ясувалось пізніше, проник в будинок через вікно дитячої кімнати. Підтвердив, що затримана ним особа це обвинувачений ОСОБА_7 ;
-показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив, що 04.07.2014 р. його та дружину було запрошено до будинку АДРЕСА_2 для участі в якості понятих. В будинку вони побачили обвинуваченого ОСОБА_7 , у якого з кишені штанів було вилучено мобільний телефон. Після цього їм було оголошено протокол, вони розписались у ньому і пішли додому;
-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні повідомила, що 04.07.2014 р. її та її чоловіка було запрошено до будинку АДРЕСА_2 для участі в якості понятих. В будинку вони побачили обвинуваченого ОСОБА_7 , у якого з кишені штанів було вилучено мобільний телефон;
-протоколом огляду місця події від 04.07.2014 р. з фототаблицею до протоколу (т. 2 а.с. 4-15), з яких вбачається, що 04.07.2014 р. в будинку АДРЕСА_2 було затримано обвинуваченого ОСОБА_7 , у кишені джинсових штанів якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Нокіа Е-52». Цим же протоколом зафіксовано також місце проникнення в будинок - вікно будинку;
-довідкою ТОВ «Вектор-2002» (т. 2 а.с. 39), з якої вбачається, що вартість мобільного телефону марки «Нокіа Е-52» становить 1 500,00 грн.
Отже, зазначеними доказами повністю доводиться вина ОСОБА_7 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 КК України.
При цьому, суд не погоджується із обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні закінченого замаху на крадіжку, оскільки не залежно від його волі ним не було вчинено усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, - його було затримано коли він ще не намагався залишити місце скоєння злочину.
Суд не приймає до уваги заперечення обвинуваченого на те, що він не брав мобільний телефон потерпілого, у зв`язку із відсутністю його відбитків на телефоні, оскільки сам факт наявності слідів папілярних узорів, які непридатні для ідентифікації, не виключає факт заволодіння обвинуваченим цього телефону. До того ж, обвинувачений не пам`ятає яким чином в його штанах опинився мобільний телефон.
Крім того, судом встановлено, що 26.07.2014 р. близько 17 год 00 хв (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання наркотичного засобу для особистого вживання без мети збуту, за попередньою домовленістю по мобільному телефону (номер якого в ході досудового слідства не встановлено) з невстановленою особою перерахував кошти в сумі 400,00 грн. через банкомат «Приват банку», розташований в м. Києві біля метро «Академмістечко», на рахунок «Приват банку» (реквізити рахунку якого під час досудового розслідування не встановлено). Після цього він прослідував за вказівкою невідомої особи до під`їзду № 1 в будинку № 99 по проспекту Перемоги в м. Києві, де за вказівкою тієї ж особи на паркані взяв поліетиленовий пакет, в середині якого знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору - особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, метадон (фенадон), загальною вагою (у перерахунку на суху речовину) 0,1413 г. В подальшому, зберігаючи придбану речовину при собі, перевіз її на маршрутному таксі до м. Ірпінь Київської області, де 27.07.2014 р. приблизно о 01 год 00 хв, неподалік будинку № 2 по вул. Курортна в м. Ірпіні Київської області працівниками Ірпінського MB ГУМВС України в Київській області в нього придбаний ним наркотичний засіб було виявлено та вилучено.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичного засобу без мети збуту.
В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, визнав повністю, показав, що він 26.07.2014 р. близько 17 год 00 хв, для придбання наркотичного засобу для особистого вживання без мети збуту, зателефонував по мобільному телефону невідомій особі і на її вимогу перерахував на зазначений особою рахунок 400,00 грн. через банкомат «Приват банк», розташований в м. Києві біля метро «Академмістечко». Після цього прослідував по вказаному цією особою шляху до під`їзду № 1 у будинку № 99 по проспекту Перемоги в м. Київ, де на паркані взяв поліетиленовий пакет, в середині якого знаходився метадон, який, зберігаючи при собі, перевіз на маршрутному таксі до м. Ірпіня Київської області. 27.07.2014 р. приблизно о 01 год 00 хв по вул. Курортній в м. Ірпінь Київської області, неподалік від будинку № 2, його було зупинено працівниками Ірпінського MB ГУМВС України в Київській області та за його добровільною згодою у кишені джинсів було виявлено і вилучено куплений ним наркотик.
В зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, визнанням обставин скоєння злочину, кваліфікації його дій та доказів, зібраних органом досудового розслідування, дослідження доказів було обмежене лише допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його особу.
Показання обвинуваченого в цій частині суд вважає правдивими і кладе їх в основу вироку.
Суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності згідно ч. 4 ст. 309 КК України (як на тому наполягала його захисник) і не приймає до уваги довідку Дочірнього підприємства «Аметист» від 15.08.2014 р. (т. 1 а.с. 29), оскільки з цієї довідки не вбачається, що обвинувачений пройшов лікування від наркоманії зазначено, що він має діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоідів, стан відміни не ускладнений». До того ж, суду не надано доказів того, що підприємство, яке надало довідку, має право здійснювати лікування від наркоманії.
Обираючи міру покарання, суд враховує, що обвинувачений характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, має неповнолітнього сина, скоїв злочини, які відноситься до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, раніше судимий за умисні корисливі злочини, вчинив злочини, у вчиненні яких він обвинувачується по даній справі, маючи не зняту і непогашену судимість за злочин проти власності та будучи вже засудженим вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27.02.2012 р. за ч. 3 ст. 185 КК України, покарання за яким ще не відбув.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність підсудного суд знаходить: часткове визнання своєї вини в скоєнні злочину.
Обставин, що обтяжують відповідальність підсудного, є рецидив злочину.
Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому необхідно, призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 та ч. 1 ст. 309 КК України.
Остаточне покарання слід призначити згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Призначаючи покарання, суд застосовує вимоги ч. 1 ст. 71 КК України, тому що на момент скоєння ОСОБА_7 злочинів, він не відбув покарання, обраного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27.02.2012р. Тому до покарання, призначеного за цим вироком, суд частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Оскільки суд обрав обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд вважає за доцільне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в судовому засіданні.
Суд вирішує долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Понесені по провадженню процесуальні витрати суд вважає за необхідне відшкодувати за рахунок обвинуваченого.
Керуючись ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, ст. 369-373 КПК України суд, -
з а с у д и в :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні злочинів, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання за вказані злочини ОСОБА_7 призначити у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднанняневідбутої частини покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 27.02.2012р. з урахуванням ухвали Апеляційного суду Київської області від 04.07.2012 р., остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
Час відбування покарання рахувати з дня затримання обвинуваченого.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 час його попереднього ув`язнення з 03.05.2011 р. по 06.05.2011 р. та з дня затримання і до набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Мобільний телефон марки «Нокіа Е52», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , залишити у його власності.
Інші речові докази по справі знищити.
Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 762,72 грн. (Сімсот шістдесят дві гривні 72 коп.).
Обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироку законної сили, але не більше ніж на 60 днів до 20.05.2016 р.

На вирок до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд може бути подано апеляцію на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку, з визначених ст.ст. 394, 473 КПК України підстав.

Суддя: ОСОБА_1