ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
22 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 12 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
За вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2015 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мустаєво Новосергієвського району Оренбургської області Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 09 серпня 2010 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і 2 місяці, з конфіскацією усього майна, яке є його власністю, звільненого із місць відбування покарання 19 квітня 2014 року умовно-достроково, на строк 2 роки 2 місяці 29 днів,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2010 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення на строк 8 років і 6 місяців, з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 29 листопада 2014 року близько 13:30 год., знаходячись в с. Садово Голопристанського району Херсонської області, на території домоволодіння ОСОБА_6 , розташованого по АДРЕСА_2 , під час сварки із останнім, яка виникла на ґрунті особистих неприязнених відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, здійснив постріл у ліве око потерпілого із рушниці, яку приніс із собою, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 зазначає про незаконність оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_5 , просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог захисник по суті надає свою оцінку доказам, наявним у матеріалах провадження, та посилається на відсутність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, зауважуючи, що враховуючи умисел ОСОБА_5 , його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України. Зазначає про порушення вимог кримінального процесуального закону, а також стверджує про недопустимість окремих доказів: протоколу огляду місця події від 09.12.2014 року, протоколу огляду кулі від 24.12.2014 року, постанови про призначення балістичної експертизи від 15.01.2015 року, висновку експерта від 05.02.2015 року, протоколу визнання і доручення до справи речових доказів від 06.02.2015 року, довідки сільського голови ОСОБА_7 , які на його думку, отримані з порушеннями вимог КПК України. Окрім того, ОСОБА_4 зазначає про формальність розгляду цього кримінального провадження судом апеляційної інстанції.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З огляду на це, суд касаційної інстанції при перевірці судових рішень виходить із фактичних обставин встановлених судом.
Із копії вироку убачається, що суд при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, керуючись вимогами ст. 94 КПК України, дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку доказам, наявним у провадженні, виходячи із засад їх допустимості, достатності, достовірності та належності.
Зокрема, при вирішенні питання щодо форми вини, встановлення наявності у ОСОБА_5 умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 було враховано характер об`єктивних ознак злочину, у тому числі напрямок ранового каналу від кулі, що повністю спростовує версію обвинуваченого про здійснення пострілу випадково при його падінні на землю; здійснення пострілу в голову потерпілого життєво важливий орган із близької відстані (близько 2 метрів). Взято до уваги також те, що обвинувачений прийшов на подвір`я потерпілого із вже зарядженою пневматичною рушницею, що свідчило про намір застосовувати рушницю за цільовим призначенням здійснення пострілів. При цьому, як установлено із показань свідків, ОСОБА_5 спочатку вистрелив у повітря, а потім у голову потерпілого. Колегія суддів погоджується із висновками суду про те, що ці обставини у сукупності свідчить про наявність у ОСОБА_5 умислу спричинити потерпілому саме тяжкі тілесні ушкодження.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про відсутність у ОСОБА_5 умислу на спричинення потерпілому умисних тілесних ушкоджень та про наявність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, є безпідставними, а висновок суду першої інстанції про те, що за встановлених судом фактичних обставин провадження дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, є правильним.

Окрім того, зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції видно, що твердження сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, недопустимість окремих доказів, наявних у матеріалах провадження, викладені в касаційній скарзі, аналогічні тим, які висловлювались ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції і були ретельно перевірені, а висновки суду про їх голослівність належним чином обґрунтовані та детально викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції ретельно перевірив також доводи захисту про істотні порушення вимог кримінального закону, які визнав безпідставними із наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Так, із матеріалів кримінального провадження суд установив, що в ході проведення судово-медичної експертизи трупа потерпілого ОСОБА_6 з його голови була вилучена кула, що оглянута відповідно протоколу огляду предмета від 24 грудня 2015 року, яка визнана речовим доказом (постанова від 06.02.2015), та направлена на дослідження судово-балістичної експертизи, висновок якої суд обґрунтовано врахував в якості доказу вини ОСОБА_5 , оскільки відповідно йому вилучений при розтині трупа ОСОБА_6 предмет є 4,5 мм кулею до пневматичний гвинтівок та пістолетів, що повністю узгоджується з іншими доказами по справі про завдання тілесних ушкоджень потерпілому внаслідок пострілу з пневматичної гвинтівки ОСОБА_5 . З наведеного убачається, що при отриманні даних доказів не було порушено процесуального порядку, які тягнули б недопустимість доказів.
Посилання захисника про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 09 грудня 2014 року, під час якого було оглянуто труп потерпілого, теж є безпідставними, оскільки як установлено судом огляд місця події, де виявлено труп проводився за згодою власника домоволодіння, а отже без порушення права на недоторканість житла.
У колегії суддів суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам суду апеляційної інстанції, а у скарзі захисника не наведено аргументів на їх спростування.
Інших доводів, які б свідчили про незаконність судових рішень щодо ОСОБА_5 та необхідність їх скасування, як про це зазначає вимогу захисник, касаційна скарга останнього не містить.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 12 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3