Справа № 448/1216/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/253/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року м. Львів.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши кримінальне провадження №0000672 внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 18.10.2015 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3, 4 ст. 358 КК України

з участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року,-

встановила:
цим вироком, визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 і ч.4 ст.358 КК України, та призначено йому покарання за ч.3 ст.358 КК України обмеження волі строком на 3 (три) роки, за ч.4 ст.358 КК України обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Згідно з ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання 3 (три) роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, яку повідомляти про зміну місця проживання чи роботи та періодично з`являтись в цю інспекцію для реєстрації, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 маючи намір на перетин українсько-польського кордону, у кінці лютого 2015р. у м. Чернівці, вступив у злочинну змову із невстановленою особою, яка була направлена на незаконне виготовлення паспорту громадянина Румунії для виїзду за кордон, надавши останньому свої фотокартки та гроші в сумі 2500 Євро, в результаті чого отримав паспорт громадянина Румунії для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий на ім`я « ОСОБА_9 ».
Він же, 18.10.2015р. близько 07.45 год. достовірно знаючи про те, що паспорт громадянина Румунії для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий на ім`я « ОСОБА_9 », є підробленим, пред`явив такий на паспортний контроль у пункті пропуску «Шегині», що у с.Шегині Мостиського району Львівської області, з метою в`їзду на територію України, в ході чого був затриманий працівниками прикордонного загону.
Не погоджуючись із даним вироком, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Мостиського районного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року скасувати, а справу провадженням закрити. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що вирок підлягає скасуванню з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, яке на його думку полягає у тому, що досудове та судове слідство посилається у доказах на припущення, що засуджений ОСОБА_6 підробив паспорт за попередньою змовою в складі групи осіб не обґрунтовуючи це жодним доказом без встановлення способу підробки саме засудженим, місця вчинення злочину, часу вчинення злочину. Апелянт вважає, що не розкрита об`єктивна сторона злочину в чому полягає суспільно небезпечне (злочинне) діяння, його наслідки, причинний зв`язок між діянням та наслідками. На думку апелянта, відсутня суб`єктивна сторона злочину, працевлаштування на території іншої держави за відсутності можливості це зробити легально не може, на думку апелянта, кваліфікуватись як злочинне діяння. Апелянт зазначає, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи. На думку апелянта, висновок суду про те, що засуджений ОСОБА_6 вчинив підробку паспорта громадянина Румунії спростовує у вироку висновком про придбання засудженим паспорта за 2500 Євро. Апелянт вважає, що судом безпідставно не взято до уваги, що речовий доказ витяг з кримінального провадження №0000733 про те, що 16.11.2015 року до ЄРДР внесено відомості за ч.3 ст. 358 КК України щодо засудженого є неналежним та недопустимим, оскільки не має сформульованого конкретного обвинувачення чи підозри. Апелянт зазначає про істотне порушення кримінального процесуального закону, яке на його думку полягає у тому, що обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, а містить лише фактична дані без зазначення в чому проявилось підроблення паспорта громадянина Румунії засудженим. Апелянт зазначає про неправильне застосування кримінального закону, а саме накладення на ОСОБА_6 постановою Мостиського районного суду Львівської області від 19.10.2015 року адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №113420 від 18.10.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_6 намагався перетнути державний кордон за паспортом у якому були відомості, що не відповідали дійсності. Апелянт вважає, що визнання особи винною за одне і те саме діяння перетин кордону за паспортом іншої особи шляхом заміни фотографії, двічі не допускається, оскільки фактично у кримінальному провадженні доказами є обставини та документи, які вже були розглянуті судом в адміністративному порядку, де їм дана оцінка.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який заперечив подану апеляційну скаргу, думку захисника який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Судом першої інстанції було повно, всебічно та об`єктивно досліджено матеріали кримінального провадження та винесено законне та обґрунтоване рішення.

Судом першої інстанції надано належну оцінку всім доказам, які містяться в кримінальному провадженню. Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи.

Ч. 3 ст. 358 КК України передбачає покарання за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут повторно або за попередньою змовою групою осіб.

Ч. 4 ст. 358 КК України передбачає покарання за використання завідомо підробленого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, достовірно встановлено, що ОСОБА_6 маючи намір на перетин українсько-польського кордону, у кінці лютого 2015р. у м. Чернівці, вступив у злочинну змову із невстановленою особою, яка була направлена на незаконне виготовлення паспорту громадянина Румунії для виїзду за кордон, надавши останньому свої фотокартки та гроші в сумі 2500 Євро, в результаті чого отримав паспорт громадянина Румунії для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий на ім`я « ОСОБА_9 ».
Той факт, що на ОСОБА_6 постановою Мостиського районного суду Львівської області від 19.10.2015 року накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №113420 від 18.10.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_6 намагався перетнути державний кордон за паспортом у якому були відомості, що не відповідали дійсності, свідчить про використання завідомо підробленого документа. А це в свою чергу містить склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України. Сам же факт намагання перетнути державний кордон за паспортом у якому були відомості, що не відповідали дійсності є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Тому покликання апелянта в своїй апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_6 двічі покараний за вчинення одного і того самого правопорушення є безпідставним.

Отже, колегія суддів вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого по ч.3 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України є вірною.
Покликання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, а містить лише фактична дані без зазначення в чому проявилось підроблення паспорта громадянина Румунії обвинуваченим, є без підставним і необґрунтованим.

При призначенні покарання суд вірно у вироку врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року залишити без задоволення.

Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 за ч.3, 4 ст. 358 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4