Дата документу Справа № 333/470/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/709/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/470/16-к
Категорія: ст. 190 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2016 року щодо ОСОБА_7 /т. 2 а.п. 24-25/ з апеляційною скаргою звернулась заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 /т. 2 а.п. 29-30/, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, та признати новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог апелянт послався на те, що суд, у порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначив лише обставини, які встановлені досудовим розслідуванням та викладені в обвинувальному акті, не сформулювавши обвинувачення, яке визнане судом доведеним, отже, суд констатував лише результати досудового розслідування і не виклав власних висновків щодо обвинувачення.
Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.
Вирішена доля речового доказу на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримує апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Вироком суд визнав обвинуваченого винним та засудив його за діяння, встановлені під час досудового розслідування, згідно з яким 02 січня 2015 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 знаходився в приміщенні другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 на першому поверсі, де побачив, що його знайомий ОСОБА_9 користується мобільним телефоном "Samsung GT-S7262" в корпусі чорного кольору.

В цей момент у ОСОБА_7 виник прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. Далі, останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, із корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, під приводом тимчасового користування, заволодів мобільним телефоном "Samsung Galaxy Star Plus GT-S7262" в корпусі чорного кольору, вартістю 1 700 гривень, який був обладнаний сім-картою оператора стільникового зв`язку "Life" з номером телефону НОМЕР_1 , яка не має матеріальної цінності, та флеш картою типу МісгоSD об`ємом 2 ГБ, вартістю 120 гривень. Після цього ОСОБА_7 зник з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядився майном на власний розсуд, спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1 820 гривень 00 копійок (без НДС).

Грошові кошти, здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 витратив на особисті потреби.

З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів, судовий розгляд по провадженню судом першої інстанції здійснено без дотриманням вимог кримінального процесуального закону, що не відповідає загальним засадам кримінального провадження, у тому числі таким засадам як: законність (ст.9 КПК), презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст.17 КПК), змагальність сторін (ст.22 КПК).

В апеляційній скарзі наведені доводи та заявлені вимоги, які є слушними і вказують про допущення судом першої інстанції по кримінальному провадженню істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, а саме обвинувальний вирок.

Суд визнав обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Однак, в порушення вимог ст.374 КПК України, суд в мотивувальній частині обвинувального вироку не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного ним доведеним, не зазначив місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотив цього кримінального правопорушення.

Суд обмежився лише викладенням у вироку змісту обвинувального акту в частині викладених в ньому фактичних обставин подій та змісту обвинувачення, встановлених під час проведення досудового розслідування, і на підставі змісту обвинувального акту ухвалив обвинувальний вирок, що є неприпустимим.

Порушив суд першої інстанції вимоги кримінального процесуального закону і в частині визначеного законодавцем порядку судового розгляду, у тому числі в частині ухвалення головуючим рішень і отримання доказів на підтвердження обвинувачення.

Відповідно до порядку судового розгляду, про початок якого оголошує головуючий, прокурором оголошується обвинувальний акт, оголошується цивільний позов згідно з правилами, визначеними ст.347 КПК України.

У порядку, визначеному нормами ст.348 КПК України, роз`яснюється обвинуваченому суть обвинувачення і з`ясовується його відношення до обвинувачення, у тому числі і до цивільного позову при його наявності.

Згідно з вимогами ст.349 КПК України, після виконання дій, передбачених ст.348 КПК, головуючий, як того вимагає ч.1 зазначеного закону, з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, тобто надає можливість прокурору надати суду докази на підтвердження висунутого ним обвинувачення в обсязі і порядку, визначеному ст.ст.84-90 КПК, а також стороні захисту на спростування обвинувачення.

Після отримання доказів від сторін, що законодавцем визначено, як докази для дослідження, головуючий з`ясовує думку і визначає порядок дослідження доказів, у тому числі із застосуванням правил, передбачених ч.3 ст.349 КПК України, суть застосування яких підлягає обов`язковому роз`ясненню обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду.

Відповідно до інформації на технічному носії судового засідання від 11.02.2016 року, якій не відповідають зміст Журналу судового засідання та мотивувальна частина вироку, на стадії виконання вимог ст.348 КПК України суд за клопотанням прокурора прийняв рішення про часткове дослідження доказів всупереч вимогам, передбаченим ч.1 та ч.3 ст.349 КПК України. Інформація на технічному носії не містить даних про надання прокурором суду доказів для дослідження, як того вимагає ч.1 ст.349 КПК України, дотримання норм якої у подальшому дає підстави для прийняття судом наступного рішення, а саме про порядок дослідження цих доказів, у тому числі із застосуванням норм ч.3 ст.349 КПК України.

Не приймаючи рішення, передбачені ч.1 та ч.3 ст.349 КПК України, не маючи і не досліджуючи докази на підтвердження вини обвинуваченого, суд у вироку послався на ці рішення та дав оцінку доказам вини обвинуваченого, визнавши їх достатніми і допустимими.

Виходячи з того, що до суду апеляційної інстанції разом з судовим кримінальним провадженням судом першої інстанції направлені матеріали досудового кримінального провадження в повному їх обсязі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що отримання судом від сторони обвинувачення матеріалів досудового кримінального провадження у повному їх обсязі замість доказів, які підлягають дослідженню судом згідно з ч.1 ст.349 КПК України, і у спосіб, не передбачений нормами КПК України, є порушенням вимог кримінального процесуального закону і дає підстави для висновку про те, що суд при розгляді цього кримінального провадження діяв упереджено.

Отже, наведені обставини вказують на ухвалення судом незаконного вироку, який підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у тому ж суді першої інстанції в іншому його складі зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Кримінальне провадження повернути до Комунарського районного суду м.Запоріжжя для розгляду в іншому складі суду.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4