Справа № 346/3145/16-к
Провадження № 11-кп/779/485/2016
Категорія ч.4 ст.358 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 , представника

юридичної особи ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_13 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 22 вересня 2016 року, по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3,4 ст. 190, ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою обвинувальний акт по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3,4 ст. 190, ч.4 ст.358 КК повернуто прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки у даному обвинувальному акті не конкретно та незрозуміло сформульовано обвинувачення , так, як прокурором конкретно не вказано, що саме було об`єктом злочинних дій, а також незрозуміло період їх вчинення та дата звернення представника потерпілої юридичної особи до Міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті України, що в свою чергу порушує право особи на захист. У своїй апеляційній скарзі (далі АС) прокурор ОСОБА_13 вважає ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 22.09.2016 року незаконною і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_10 його представника адвоката ОСОБА_11 , та представника юридичної особи - адвоката ОСОБА_12 , які підтримали доводи поданої АС, просять ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечили проти доводів АС прокурора, вважають ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК , обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно з визначення, вказаним в п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 91 КПК зазначається, що доказуванню підлягають, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), вид та розмір завданої шкоди (у випадку висунення обвинувачення за декількома епізодами кримінального правопорушення, конкретне обвинувачення повинно бути сформульовано щодо кожного з них) .

Статтею 92 КПК передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього ж Кодексу, покладається на слідчого, прокурора і всі ці конкретні обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має також містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо .

З наведеного випливає, що обвинувачення має бути викладено чітко і конкретно. В ньому має бути виписана як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона злочину. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду. .

Разом з цим, ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно погодився із доводами захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а саме такій частині формулювання обвинувачення: 20.12.2007 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_10 130 тис. доларів США, що згідно з курсом НБУ на той час становило 656, 500 грн. В подальшому ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_10 автомобіль марки «VOLKSWAGEN Transporter», який було оцінено у 80, 800 грн., а також грошові кошти в загальній сумі 271, 437 грн. різними сумами впродовж 2007-2008 років. Однак , нижче в обвинувальному акті вже вказано, що в період з грудня 2007 року по 2008 рік ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в загальній сумі 1 008 737 грн., які ОСОБА_7 витратив на власні потреби, спричинивши ОСОБА_10 матеріальну шкоду в особливо великих розмірах. Проте, якщо порахувати всі суми грошових коштів, які, як стверджує сторона обвинувачення, отримав ОСОБА_7 від ОСОБА_10 , то загальна сума цих коштів складатиме 927 937 грн., а не 1 008 737 грн.

Таке формулювання на думку колегії суддів не дає можливості зрозуміти протягом якого періоду вчиняв ОСОБА_7 інкриміновані злочини ( чи протягом 2007-2008 років, чи з грудня 2007 по 2008 рік) та що було предметами цих дій - чи лише грошові кошти, чи грошові кошти та яке конкретно інше майно.

Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті містяться різні зазначення дат звернення потерпілого - компанії «Dutch Connection» Falkon Mill до Міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті України, а саме зазначено «19 жовтня 2001 року» та «19 серпня 2011 року» , та незрозуміло чи це були різні позови, чи один і той же. Тому, висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту прокурору відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обгрунтованим. Враховуючи вищевикладене, доводи АС прокурора не спростовують неправильність прийнятого місцевим судом рішення про необхідність повернення обвинувального акту прокурору. Апеляційних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 залишити без задоволення, ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 22 вересня 2016 року про повернення обвинувального акту прокурору - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4