Справа № 307/3137/15-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2016 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/250/16 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 24.09.2015 року за №0001640, за апеляційною скаргою прокурора Тячівської місцевої прокуратури на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.02.2016 року.
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, із середньою освітою, не одружений, не судимий, засуджений:
- за ч.1 ст.185 КК України на 02 (два) роки обмеження волі.
На підставі п.3 ч.2 ст.105 КК України ОСОБА_6 звільнено від покарання, із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_7 , мешканки АДРЕСА_2 строком на 01 (один) рік.

Речовий доказ: велосипед марки «Ардіс» постановлено повернути власнику після вступу вироку в законну силу.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим за вчинене кримінальне правопорушення при таких обставинах.
Так, 08.09.2015 року, близько 23 год., неповнолітній ОСОБА_6 , діючи умисно, через відкриті двері увійшов у під`їзд будинку, АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_10 , і, побачивши на першому поверсі вказаного будинку припертий до стіни велосипед марки «Ардіс», вартість якого, згідно висновку експертизи від 24.09.2015 року, з урахуванням ознак зносу та станом цін на 08.09.2015 року, становить 2000 грн., таємно, з корисливих мотивів, викрав даний велосипед, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на вказану суму.

-2-

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження просить вирок суду від 03.02.2016 року скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий, яким засудити неповнолітнього ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 України до 02(двох) років позбавлення волі. На підставі п.3 ч.2 ст.105 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінального покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_7 строком на 01(один) рік. Уважає, що, постановляючи вирок по суті, судом правильно встановлено фактичні обставини події та дано вірну кваліфікацію діям засудженого та звільнено його від кримінального покарання. Однак, вироком суду неповнолітньому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі, яке неможна застосовувати до неповнолітніх. Перелік видів покарань, що визначений у ст.98 КК України, є вичерпним. Визначаючи покарання неповнолітнім особам, суд має виходити з відповідних положень ст. ст. 99-102 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив вирок скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначеного покарання до зміни з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. ч.1, 2 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Як установлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України при обставинах вказаних у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, через що досліджувалися в порядку ст.349 КПК України і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються.
Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка).
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

-3-
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів уважає їх підставними й такими, що підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , на час вчинення кримінального правопорушення - 08.09.2015 року був неповнолітнім. Однак, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , за вчинення злочину за ч.1 ст.185 КК України, суд визначив його у виді 02 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх.

Крім того, санкцією частини 1 статті 185 КК України не передбачено покарання у виді обмеження волі.

Згідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04. 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», перелік видів основних покарань, визначений у ст.98 КК України, є вичерпним, а саме: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі на певний строк.
Усупереч наведеним вимогам закону, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у виді обмеження волі, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон та вид покарання, який не підлягає застосуванню до неповнолітнього ОСОБА_6 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають до задоволення.
Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, тобто у виді позбавлення волі.
Так, відповідно до ч.1 ст.103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Згідно ст.65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У ході апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повність, щиро розкаявся.

-4-
Апеляційний суд, ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинив, будучи неповнолітнім, позитивно характеризується за місцем проживання, наявність обставин що пом`якшують покарання: повне визнання ним вини у вчиненні злочину, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної шкоди, його виховання в неповній сім`ї та відсутність тяжких наслідків, а тому вважає за необхідне застосувати покарання більш м`яке ніж порушував в апеляційній скарзі прокурор.
За наявності наведених пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 , апеляційний суд приходить до переконання про можливість пом`якшення йому покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України до громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин. Саме таке покарання на думку колегії суддів за вчинений ним злочин буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд також уважає за можливе на підставі п.3 ч.2 ст.105 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення.

Отже, апеляційна скарга прокурора із зазначених підстав підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України в частині призначеного покарання зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 - задовольнити частково.
Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.02.2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання - змінити.
Пом`якшити покарання призначене ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України на громадські роботи строком 80 (вісімдесят) годин.
На підставі п.3 ч.2 ст.105 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_7 , мешканки АДРЕСА_2 до досягнення ним повноліття.

В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: