АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/180/16 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/208/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, українця, громадянина

України, раніше неодноразово судимий, останній раз 14.02.2014 року Ленінським

районним судом м. Дніпропетровська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК

України до позбавлення волі строком на 3 роки, 18.09.2015 року ухвалою

Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області,

згідно ст. 82 КК України, невідбуту частину покарання замінено на більш м`яке

покарання обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці 27 днів,

до затримання проживав за адресою:

АДРЕСА_1 ,

від відбування основного покарання з невідбутою частиною покарання 11 місяців 5 днів.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

засуджений ОСОБА_6

представники Широківського ВЦ № 75 ОСОБА_8 , ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та постановити ухвалу, якою відмовити в задоволенні спільного подання голови Спостережної комісії Широківської районної Державної адміністрації Дніпропетровської області та начальника Широківського виправного центру № 75 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 14 лютого 2014 року ОСОБА_6 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року невідбуту засудженим ОСОБА_6 частину покарання замінено на обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці 27 днів та направлено його в місця обмеження волі.

05 лютого 2016 року на адресу Широківського районного суду Дніпропетровської області надійшло спільне подання голови спостережної комісії Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та начальника Широківського ВЦ УДПтСУ в Дніпропетровській області (№ 75) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року засудженого ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання з невідбутою частиною покарання 11 місяців 5 днів. В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, зокрема, характеризується за місцем відбування покарання позитивно, за час відбування покарання стягнень не має, має два заохочення.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні посилається на ті обставини, що при постановленні ухвали судом першої інстанції недотримані вимоги ч. 8 ст. 154 КВК України, оскільки в даному випадку засуджений не позбавляється права бути умовно-достроково звільненим від більш м`якого покарання, призначеного в порядку заміни, втім таке звільнення можливе не раніше, ніж через рік з дня винесення ухвали про направлення в місця обмеження волі, і це обмеження має чітке правове регулювання. Апелянт зауважує, що з моменту винесення ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 18.09.2015 року, якою невідбуту засудженим ОСОБА_6 частину покарання замінено на обмеження волі, до направлення подання про його умовно-дострокове звільнення до суду 05.02.2016 року минуло лише 4 місяці 17 днів.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання; засуджений і представники Широківського ВЦ № 75 заперечували проти апеляційної скарги, просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін як законну і вмотивовану.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Прокурор у кримінальному провадженні в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що згідно вимог ч. 8 ст. 154 КВК України право на умовно-дострокове звільнення засуджений ОСОБА_6 набуде тільки через рік після постановлення ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 18.09.2015 року про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі.
Однак посилання апелянта на ч. 8 ст. 154 КВК України є безпідставним, оскільки відповідно до зазначеної норми закону особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі. При цьому, таке поняття, як "звільнені", стосується як звільнених від відбування покарання з випробуванням (ст.ст. 75, 76 КК України), так і звільнених в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ч. 1 ст. 82 КК України, у випадку заміни судом особі, яка відбуває покарання у виді обмеження волі, більш м`яким покаранням у виді виправних робіт).
ОСОБА_6 , засудженому до позбавлення волі, як такому, що став на шлях виправлення, в порядку ст. 82 КК України, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 18.09.2015 року невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено на більш м`яке покарання - обмеження волі, його не було звільнено в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, в розумінні ч. 8 ст. 154 КВК України, він не направлявся в місця обмеження волі відповідно до ч. 6 ст. 82 КК України.
Окрім цього, підстави та умови застосування як умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст. 81 КК України), так і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), визначаються виключно Кримінальним кодексом України і здійснюються саме на підставі положень цього нормативно-правового акту.
Умовно-дострокове звільнення і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується на підставах, передбачених кримінальним, а не кримінально-виконавчим законодавством, тобто здійснюється відповідно до положень ст.ст. 81 і 82 КК України.
Стосовно положень ч. 8 ст. 154 КВК України, слід зазначити, що встановленні нею обмеження щодо неможливості застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше, як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі, суперечать приписам ст.ст. 81, 82 КК України, і можуть застосовуватися лише відносно тих осіб, діяння (поведінка) яких передбачені у ч. 2, ч. 3 ст. 78 та ч. 5, ч. 6 ст. 79 КК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, встановивши, що за час відбування покарання засуджений зарекомендував себе з позитивної сторони, чесно та добросовісно відносився до праці, за що має заохочення адміністрації, тобто сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, дійшов обґрунтованого висновку про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування основного покарання.
За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та скасування законної і обґрунтованої ухвали сулу першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України,ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування основного покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4