АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/2449/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/294/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, українця, громадянина
України, як зазначено у вироку суду з середньою освітою, неодружений, на
утриманні якого неповнолітні діти не перебувають, не працює, раніше судимий:
- 11.06.2014 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області
за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений від
відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,
постійного місця реєстрації не має, проживає за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційних скаргах:
Прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи висновок суду про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.06.2014 року, та остаточно до відбування призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року ОСОБА_6 було визнано винним за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за наступних обставин.
ОСОБА_6 09 вересня 2015 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , побачив на території вказаного домоволодіння металеву ванну. Заздалегідь знаючи, що на території вказаного домоволодіння ніхто не проживає, у останнього з корисливих спонукань виник злочинний намір на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 в цей же день та час, переконавшись, що ніхто не бачить його протиправних дій, зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно, умисно, повторно, із корисливих спонукань, викрав металеву ванну, вартість якої, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 62 від 21.10.2015 року, складає 300 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.
За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_6 цим вироком, частково приєднано 2 місяці позбавлення волі від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.06.2014 року, та остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.
Речовий доказ - металеву ванну, яку передано на зберігання під розписку власнику ОСОБА_8 вирішено залишити власнику.
В обґрунтування вимог своїх апеляційних скарг:
Прокурор у кримінальному провадженні посилається на ті обставини, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання за скоєне, не в повній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, які є злочином середньої тяжкості, та дані про особу обвинуваченого, який на час вчинення кримінального правопорушення не працював, раніше вже був засуджений за вчинення корисного злочину, в період випробування знову став на шлях вчинення кримінальних правопорушень та повторно вчинив новий корисний злочин.
Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що він ніколи не навчався в школі, не має будь-якої освіти, не може взагалі самостійно писати та читати, а тільки може поставити підпис, чим скористалися працівники правоохоронних органів, зокрема, писали йому текст, а він переписував його, не усвідомлюючи, що саме він пише.
Як вказує обвинувачений, грошових коштів для оплати послуг адвоката у нього не має та в ході кримінального провадження захисник йому через центр правової допомоги призначений не був, а також йому не були вручені пам`ятка про права і обов`язки, повідомлення про підозру, обвинувальний акт та інші копії процесуальних документів.
ОСОБА_6 стверджує, що не скоював крадіжку металевої ванни, оскільки підібрав її як непотріб, який викинули, та вважав, що вона безхазяйна. А також апелянт зазначає, що протоколом огляду місця події не були зафіксовані його сліди взуття та коліс від тачки на території домоволодіння АДРЕСА_3 .
Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_8 не може бути потерпілим, так як йому не належать будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_2 , в тому числі і металева ванна.
На думку обвинуваченого, суд першої інстанції безпідставно послався як на доказ його вини на свідчення понятої при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_9 , оскільки сам слідчий експеримент від 23.11.2015 року є недопустимим доказом, так як був проведений з порушенням його прав на захист.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив призначити обвинуваченому більш суворе покарання та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого; обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу, наполягав на скасуванні вироку суду та заперечував проти апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами апеляційного розгляду подані не були.
Заслухавши суддю Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом у межах наданих апеляційних скарг.
Статтею 59 та пунктом 6 частини 3 статті 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.
А статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів статтей 42, 68 КПК України і роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», забезпечення підозрюваному, обвинуваченому, засудженому і виправданому права на захист відповідно до положень ст.ст. 59, ч. 2 ст. 63 і п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України й чинного кримінального процесуального законодавства є однією з основних засад судочинства, важливою гарантією об`єктивного розгляду провадження та запобігання притягненню до кримінальної відповідальності невинуватих осіб. Слідчий, прокурор, суддя, суд повинні надати підозрюваному, обвинуваченому, засудженому можливість захищатися встановленими законом засобами від пред`явленого обвинувачення і не вправі перекладати на нього обов`язок доведення своєї невинуватості у вчиненні злочину.
Істотне порушення чинного законодавства, яке регламентує право на захист, у передбачених законом випадках тягне скасування судових рішень. Зокрема, вони підлягають обов`язковому скасуванню тоді, коли таке порушення позбавило чи обмежило підозрюваного, обвинуваченого, засудженого у здійсненні цього права і перешкодило чи могло перешкодити суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути провадження і прийняти законне й обґрунтоване судове рішення.
Ці вимоги закону при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 судом першої інстанції були порушені.
Під час розгляду апеляційного провадження, обвинувачений ОСОБА_6 на підтримання вимог своєї апеляційної скарги пояснював, що він є громадянином України, однак є циганом, ніколи не навчався в школі, не має будь-якої освіти, не може взагалі писати і читати. Грошових коштів для оплати послуг адвоката у нього немає та в ході кримінального провадження захисник йому призначений не був. Окрім цього, йому не були вручені пам`ятка про права і обов`язки, повідомлення про підозру, обвинувальний акт та інші копії процесуальних документів.
Матеріали кримінального провадження не спростовують доводи обвинуваченого в частині того, що він є неосвіченою людиною, а його підписи на процесуальних документах матеріалів кримінального провадження навпаки приводять до висновку, що ОСОБА_6 є дійсно неосвіченою людиною, не вміє писати.
Також, колегія суддів зазначає, що всі процесуальні дії та рішення, в тому числі, повідомлення про підозру, були проведені і прийняті як в ході досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, без захисника, участь в даному випадку якого є обов`язковою, з урахуванням того, що обвинувачений не вміє читати і писати, через що ОСОБА_6 не може сам реалізувати своє право на захист.
Таким чином, колегія суддів вбачає у вищевикладеному порушення однієї з загальних засад кримінального провадження, передбаченої п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України, а саме, забезпечення права на захист обвинуваченого, що тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду.
У зв`язку зі скасуванням вироку по зазначеним підставам, колегія судів не входить в обговорення інших доводів апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, які необхідно перевірити під час нового розгляду провадження судом першої інстанції, усунувши вказані порушення, перевірити як докази обвинувачення, так і сторони захисту, дати їм належну оцінку, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення із забезпеченням належного права обвинуваченого на свій захист.
Доводи в апеляційній скарзі прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, і якщо при новому розгляді кримінального провадження обвинувачення ОСОБА_6 залишиться в колишньому обсязі, то обране судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 слід вважати таким, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.
З огляду на викладене та внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року - скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4