Справа № 357/1840/16-к
1-кп/357/251/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.03.2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона Дубченка О

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 обвинувальний акт, який надійшов 08.02.2016 року від військового прокурора Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000095 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іспас Вижницького району Чернівецької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, колишній військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старшого солдата запасу, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Старший солдат ОСОБА_3 , будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, 25 березня 2014 року призначеним на посаду кулеметника механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 (з 1.05.2014 -польова пошта НОМЕР_1 ), що дислокується по АДРЕСА_2 згідно з наказом командира військової частини від 25.03.2014 року № 62, та

відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 лютого 2016 року №36 будучи звільненим наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 7 березня 2015 року №45-РС у запас згідно Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», з 05.02.2016 року виключеним зі списків особового складу частини,

під час проходження військової служби як військовослужбовець Збройних Сил України, достовірно знаючи вимоги ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4. 11, 16. 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, близько 8 години 12 січня 2015 року, діючи умисно, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та вибув до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у період з 12 січня 2015 року до 12 січня 2016 року ОСОБА_3 ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та 12 січня 2016 року був виявлений працівниками правоохоронних органів за місцем свого проживання, після чого 14 січня 2016 року був доставлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину і показав суду, що коли він проходив військову службу по мобілізації, знав, що за ухилення від проходження військової служби існує кримінальна відповідальність, однак, зважаючи на те, що в нього вдома залишилась дружина з малолітньою дитина, син ОСОБА_4 ,2006 року народження, вирішив поїхати додому щоб допомогти родині та з 12.01.2015 року по 12.01.2016 року перебував вдома, працював по господарству.

У вчиненому щиро розкаюється, просить засудити його до покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, так як повністю усвідомив тяжкість вчиненого.

Визнаючи себе повністю винуватим, не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і

після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності

його позиції.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки своїми умисними діями, які виразились в умисному, з 12 січня 2015 року до 12 січня 2016 року, не з`явленні на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_3 раніше не судимий, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно службової характеристики характеризується негативно за місцем проходження служби, як недисциплінована особа, яка не виявляє повагу до командирів і старших за військовим званням, не дотримується правил поведінки та військового вітання, такий, що зловживає спиртними напоями.

Суд вважає що вказана службова характеристика, яка видана ТВО командира військової частини ПП НОМЕР_1 є неналежним доказом у справі, до уваги як характеристику обвинуваченого не приймає, так як характеристика від 14.01.2016 року не відповідає показанням обвинуваченого в частині того, що до дисциплінарної та адміністративної відповідальності він не притягувався, службова характеристика видана командиром військової частини, від якого обвинувачений був залежний по службі, тобто суб`єктивна, видана з врахуванням спрямованості кримінального провадження до суду та метою обтяження покарання обвинуваченого, суперечить характеристиці з місця проживання обвинуваченого, у відповідності до якої за місцем проживання ОСОБА_3 спиртними напоями не зловживає, проживає разом з дружиною та сином, інших доказів, які характеризують негативно обвинуваченого суду прокурором не надано, а тому суд вважає особу ОСОБА_3 такою, що характеризується посередньо.

У скоєному ОСОБА_3 щиро розкаюється, на утриманні має малолітнього сина та має вагітну дружину, - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого.

Обтяжуючих відповідальність ОСОБА_3 обставин судом не встановлено.

Враховуючи наведене, з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив злочин середньої тяжкості, вперше, суд вважає особу підсудного такою, що не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання в межах санкції ст.407 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі та слід звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України, поклавши на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, судові витрати - відсутні, запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався і підстав застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , суд

З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст.76 п. 2,3 КК України на засудженого ОСОБА_3 покласти обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на органи кримінально- виконавчої інспекції Вижницького району Чернівецької області.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1