Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3350/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2016 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд,

Чернiвецької областi, в складі:

головуючого суддi ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6

ОСОБА_7

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м.Сторожинець кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000505 від 24.09.2015 року щодо обвинуваченого за ч.3 ст.186 та ч.1 ст.187 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого

- вироком Сторожинецького районного суду від 15.07.1993 року за ст.ст.102,140 ч.3, 206 ч.2 КК України в редакції 1960 року до 2-х років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на два роки;

- вироком Сторожинецького районного суду від 25.08.1994 року за ст.206 ч.2 із застосуванням ст.43 КК України, в редакції 1960 року до 3-х років шести місяців позбавлення волі;

- вироком Сторожинецького районного суду від 11.06.1998 року за ст.ст.81 ч.3, 140 ч.3 КК України в редакції 1960 року на строк три роки шість місяців позбавлення волі;

- вироком Сторожинецького райсуду від 19.04.2002 року за ст.186 ч.2 КК України до 4-х років, шести місяців позбавлення волі;

- вироком Сторожинецького райсуду від 14.05.2007 року за ст.ст. 395, 185 ч.2 КК України до 2-х років позбавлення волі та

- вироком Сторожинецького райсуду від 09.11.2007 року за ст. 186 ч.3 КК України до 6-ти років позбавлення волі. Звільнився з місць позбавлення волі 20.12.2012 року із заміною невідбутої частини покарання у вигляді 4-х місяців 21 дня на 240 годин громадських робіт, які повністю не відбув.

- вироком Сторожинецького районного суду від 07.08.2013 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до одного року 15 днів позбавлення волі. Покарання відбув 20.06.2014 року, судимість не погашена

встановив:
Обвинувачений ОСОБА_5 ., в кінці серпня місяця 2015 року проник до приміщення літньої кухні потерпілого ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_2 , де погрожуючи потерпілому застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито заволодів грошима ОСОБА_6 в сумі 50 гривень.

Крім цього 19-20 вересня 2015 року о 13,00 годині, ОСОБА_5 повторно проник до приміщення літньої кухні ОСОБА_6 де погрожуючи останньому застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, заволодів грошима потерпілого в сумі 300 гривень.

Крім цього 23.09.2015 року о 03,00 годині, обвинувачений ОСОБА_5 повторно проник до приміщення літньої кухні ОСОБА_6 і тим же способом заволодів грошима потерпілого в сумі 1100 гривень.

Крім цього ОСОБА_5 17.09.2015 року о 20 годині 30 хвилин знаходячись на дорозі в с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, шляхом погрози застосування фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, що виразилось в демонстрації ножа та імітації удару ним, здійснив напад на ОСОБА_7 , намагаючись заволодіти її сумочкою, однак не зміг довести свій умисел до кінця внаслідок вчинення опору.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив всі обставини відкритого викрадення ОСОБА_5 його грошей, які зазначені в обвинувальному акті. Просив обвинуваченого не судити, а тільки зобов`язати останнього повернути йому викрадені гроші. Цивільний позов, не дивлячись на неодноразові роз`яснення йому судом, наслідків не вчинення таких процесуальних дій, потерпілий ОСОБА_6 , не заявляв. Крім того написав заяву, якою просив справу розглядати без нього.

Потерпіла ОСОБА_7 будучи допитаною в судовому засіданні показала, що у вересні місяці 2015 року, вона приїхала вечором в с.В.Кучурів із Чернівців де працює. вийшовши із маршрутки вона зателефонувала своїй дочці, щоб та вийшла їй назустріч так як було вже темно. Рухаючись по дорозі вона бачила, що їй назустріч ішов якийсь чоловік, якого вона в подальшому узнала як жителя села ОСОБА_5 .. Цей чоловік порівнявшись із нею схопив рукою її сумочку та почав її виривати з рук. Однак вона пручалася і тоді він замахнувся на неї рукою в якій був ніж. Вони боролися і вона впала в придорожню канаву. А коли підбігла її дочка та почала кричати і боротись з ОСОБА_5 то останній злякавшись втік. Дома вона побачила, що у неї розрізана футболка в районі живота, а на животі є неглибокий слід від порізу. До поліції вона одразу не зверталася так як боялася ОСОБА_5 а в подальшому видала працівникам поліції пошкоджену футболку на якій були також сліди крові. Просила покарати обвинуваченого суворо але по закону. Надалі, направила до суду письмову заяву, якою просила справу розглядати без неї посилаючись на стан здоров`я. Жодних претензій до обвинуваченого не заявила, пославшись в заяві на їх відсутність.

Свідок ОСОБА_8 , в судовому засіданні показала, що в той вечір коли на її маму напав ОСОБА_5 , вона вийшла на зустріч матері так як було вже темно. По дорозі вона почула крик мами, яка її кликала. Коли вона підбігла то побачила якогось чоловіка і маму в канаві. Вона заскочила на того чоловіка у якого в правій руці був якийсь предмет. Вона не може точно стверджувати, що то був ніж але дома вони побачили розрізану футболку і порізи у мами на животі і мама казала, що то був ніж.

Обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину у вчиненні трьох епізодів відкритого викрадення майна ОСОБА_6 , яке у всіх випадках поєднувалось із незаконним проникненням до житла потерпілого, визнав повністю і давши показання, підтвердив всі обставини вчинення ним грабежу, зазначені в обвинувальному акті. В суді просив пробачення у потерпілого, обіцяючи відшкодувати нанесену шкоду.

В частині обвинувачення його в розбої, вину визнав частково та підтвердив обставини нападу на потерпілу ОСОБА_7 з метою заволодіння її сумочкою однак без застосування ножа та небезпечного для життя і здоров`я потерпілої насильства. Зазначав, що якби він тоді біля цвинтаря мав ніж то потерпіла була б уже на цвинтарі. Показав, що він дійсно в той вечір напав на потерпілу маючи на меті заволодіти її сумочкою. Сумочку потерпіла не віддавала і в процесі боротьби впала в канаву, а він злякавшись світла фар автомобіля, втік. Ніхто на нього не нападав, а свідок дає неправдиві показання У вчиненому і визнаному просив пробачення у потерпілої. Просив його суворо не карати та застосувавши ст.69 КК України пом`якшити покарання.

В цілому сторона захисту просила пом`якшити покарання ОСОБА_5 за обвинуваченням передбаченим ч.3 ст.186 КК України та виправдати його за ч.1 ст.187 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.3 ст.186 КК України, за обставинами вчинення трьох епізодів відкритого викрадення майна ОСОБА_6 , беручи до уваги, що учасники судового провадження в тому числі обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження і правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.3 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю. Дії обвинуваченого за даною статтею суд кваліфікує, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), так як обвинувачений ОСОБА_5 . дiйсно відкрито в серпні та вересні місяцях 2015 року, проникнувши до житла потерпілого ОСОБА_6 і застосовуючи до нього насильство, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я, повторно здійснив відкрите викрадення майна потерпілого.

При цьому повторність судом визначається виходячи з того, що обвинувачений вже був засуджений раніше за аналогічні злочини і судимості не погашені та не зняті, що у відповідності до Примітки № 1 статті 185 КК України, являється повторністю вчинення злочину

Виходячи із доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні розбою, на які посилається сторона обвинувачення та докази його невинуватості, на які посилається сторона захисту, судом встановлено і сторонами кримінального провадження не заперечувалося, що ОСОБА_5 дійсно 17.09.2015 року о 20,30 годині в с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області, біля цвинтаря, переслідуючи корисливий мотив особистого збагачення, діючи умисно здійснив напад на потерпілу ОСОБА_7 з метою заволодіння її сумочкою, однак не довів свій умисел до кінця внаслідок вчинення потерпілою опору.

Сторона обвинувачення, на підтвердження кваліфікації дій ОСОБА_5 щодо вчинення ним розбою, посилається на показання потерпілої ОСОБА_7 про використання ОСОБА_5 , при нападі на неї, погрози застосування фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, яка виразилась у демонстрації ножа та імітації удару ним та посилається на наявні порізи одежі (футболки), в яку була одягнута потерпіла.

Сторона захисту, в т.ч. обвинувачений ОСОБА_5 , заперечуючи вказану кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на відсутність ножа та відповідних експертних досліджень футболки, порізів на ній і плям бурого кольору, а тому вважали даний доказ не належним доказом вини обвинуваченого в здійсненні розбою.

Дослідивши футболку, як речовий доказ, суд встановив, що вона спереді, в нижній частині порізана і в районі порізів є плями бурого кольору, схожі на кров. Доказів, у вигляді експертних висновків того, що на футболці дійсно плями крові взагалі чи крові потерпілої або того, що порізи залишені при обставинах нападу на потерпілу, стороною обвинувачення суду не представлено, а тому вказана футболка не є прямим доказом нападу на потерпілу.

Разом з тим в суді доведено і учасниками не ставилося під сумнів, що футболка належить потерпілій, яка видала її добровільно, згідно протоколу допиту від 08.10.2015 року (а.с.44) та протоколу добровільної видачі і огляду від 08.10.2015 року (а.с.50).

Потерпіла показала, що саме в цій футболці вона була одягнута в момент нападу на неї обвинуваченим. Сторона захисту цього не заперечила.

Тобто оглянута судом футболка із порізами та плямами бурого кольору, непрямо, підтверджує обставини щодо нападу на потерпілу та обставини щодо застосування до неї насилля, тобто ті обставини які підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженню, а тому у відповідності до ст.85 КПК України, вказана футболка є належним доказом.

Вказаний доказ в сукупності із показаннями потерпілої, які дані нею безпосередньо в судовому засіданні щодо наявності ножа в руці обвинуваченого, а також показаннями обвинуваченого, щодо застосування ним до потерпілої фізичного насильства, свідчать про використання ОСОБА_5 , при нападі на потерпілу ОСОБА_7 , погрози застосування фізичного насильства, небезпечного для її життя і здоров`я, яка виразилась у демонстрації ножа та імітації удару ним.

В даному випадку, на думку суду, невизнання цієї обставини обвинуваченим ОСОБА_5 пов`язано їз бажанням ухилитись від відповідальності за вчинений розбій, оскільки при виключенні певних доказів по справі не буде доведена винуватість в розбої, а відповідно беззаперечним мало би бути виправдання обвинуваченого через відсутність доказів за вказаною статтею кримінального закону та неможливість перекваліфікації на іншу статтю із більш суворою санкцією.

Позиція захисту щодо неналежності таких доказів, як протокол вилучення та огляду футболки ОСОБА_7 , ніяким чином не впливає на рішення суду в частині самого власне доказу футболки ОСОБА_7 , оскільки вказану футболку суд самостійно за участі сторони обвинувачення і захисту оглядав в судовому засіданні і висновки по цьому доказу здійснені судом на підставі такого огляду. При цьому протокол вилучення та огляду, на який посилається сторона захисту, не існує так як потерпіла ОСОБА_7 добровільно видала футболку в якій була одягнута в момент вчинення щодо неї протиправних, злочинних дій і вказане підтверджено протоколом добровільної видачі та огляду від 08.10.2015 року (а.с.50).

Що стосується недопустимості постанови про приєднання речового доказу футболки ОСОБА_7 , то в даному випадку суд керується положеннями ч.2 ст.98 та п.3 ч.2 ст.99 КПК України, щодо документів які є речовими доказами та не вважає вказану постанову речовим доказом по справі, на який поширюються правила щодо допустимості чи не допустимості доказів.

Аналiзуючи наявні і досліджені судом докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 в їх сукупностi, суд кваліфікує його дії які ним були вчинені 17.09.2015 року біля цвинтаря в с. Великий Кучурів, Сторожинецького району щодо потерпілої ОСОБА_7 за ознаками ст.187 ч.1 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Обираючи вид та мiру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує суспiльну небезпеку скоєних обвинуваченим злочинів, які класифікуються як тяжкі злочини. Суд також враховує, що обвинувачений за ч.3 ст.186 КК України вчинив три епізоди грабежу щодо особи похилого віку, обвинувачений по мiсцю проживання характеризується посередньо, ранiше неодноразово судимий, судимості не погашені і не зняті. Свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.187 КК України безпідставно не визнав, а відповідно відсутнє каяття у вчиненому розбої.

До обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_5 обставин, суд вiдносить вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також вчинення злочину повторно та рецидив злочинів.

До пом`якшуючих обставин вини обвинуваченого, суд відносить його каяття по епізодах скоєння грабежів щодо потерпілого ОСОБА_6 , оскільки обвинувачений вину визнав та виразив готовність нести кримінальну відповідальність. Разом з тим суд вважає, що така критична оцінка обвинуваченим своєї злочинної поведінки поширюється тільки на злочин передбачений ч.3 ст.186 КК України, а не на все пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення. При цьому суд також враховує, що матеріальна шкода потерпілому похилого віку ОСОБА_6 , не відшкодована.

З урахуванням вказаних обставин та особи обвинуваченого який є неодноразово судимою особою, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів і небажання стати на шлях виправлення, суд знаходить можливим призначити обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волi та iзоляцiею вiд суспільства, що на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і недопущення в подальшому скоєння ним нових злочинів.

Застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на чому наполягала сторона захисту, на думку суду є неможливим внаслідок відсутності всіх передбачених цією статтею підстав в їх єдності і сукупності, а саме відсутності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і не позитивна репутація обвинуваченого, який по місцю проживання позитивно не характеризується, раніше неодноразово судимий і схильний до вчинення злочинів.

Керуючись ст.ст.367-371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним в скоєннi злочинів передбачених ч.3 ст.186 та ч.1 ст.187 КК України та призначити йому покарання:

за ч.3 ст.186 КК України у видi п`яти років позбавлення волі.

за ч.1 ст.187 КК України у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 , покарання у виді п`яти років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 12 жовтня 2015 року з 15,00 години, тобто з часу його затримання, зарахувавши у відповідності до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення в кількості вісім місяців, 4 дні, в строк відбування покарання із розрахунку однин день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що на день ухвалення вироку, в цілому складає 1 рік, 4 місяці, 8 днів.

Речовий докази по справі, а саме футболку потерпілої ОСОБА_7 , яка перебуває на зберіганні в Сторожинецькій місцевій прокуратурі, передати у власність потерпілої ОСОБА_7 , що проживає в АДРЕСА_3 .

На вирок суду може бути подана апеляцiйна скарга до Апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який перебуває під вартою в тому ж порядку і в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ: