Справа №1-кс/760/1094/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання сторони кримінального провадження слідчого Солом`янського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №9 м. Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001066 від 01.02.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшло зазначене клопотання, з якого вбачається, що у провадженні СВ Солом`янського управління поліції ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001066 від 01.02.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначав, що за заявою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.02.2016 року розпочате кримінальне провадження про те, що 10.11.2015, невстановлені особи, шляхом обману, заволоділи чужим майном, яке належить ОСОБА_5 , а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 822 500 гривень.

Згідно свідоцтва про право власності від 10.01.2006 року власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , яка також і зареєстрована за вищевказаною адресою.

Досудовим розслідуванням одночасно встановлено що, новим власником зазначеної квартири квартиру АДРЕСА_2 Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності № 52456233 від 02.02.2016 є з 19.10.2015 ОСОБА_6 .

Будучи допитаним в якості потерпілого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , показала, що будь-які договори купівлі продажу після оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_2 ні з ким не укладала, в тому числі вона не оформлювала та не продавала квартиру ОСОБА_6 або іншим особам.

10.11.2015, коли вона прийшла до власної квартири АДРЕСА_2 , то виявила, що невстановлені особи, замінили замок на вхідних дверях та невстановлена особа, пред`явила їй договір купівлі-продажу від 19.10.2015, в якому було вказано, що вона вже не є власником квартири, а власником є ОСОБА_6 .

В подальшому, з метою досягнення злочинного умислу, ОСОБА_5 змусили підписати попередній договір купівлі-продажу власної ж квартири за ціною 1 822 500 грн у ОСОБА_6 , котрий посвідчений у нотаріуса ОСОБА_7 .

В ході досудового слідства є достатні підстави вважати, що квартира АДРЕСА_2 , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення.

Слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на те, що арешт необхідно накласти з метою позбавлення можливості відчуження майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка є предметом кримінального правопорушення, а також для забезпечення в майбутньому цивільного позову у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що кримінальне провадження №0001066 внесене до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, та враховуючи матеріали кримінального провадження, з яких вбачається наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза знищення (передача у власність іншим фізичним, чи юридичним особам) майна.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши слідчого, вважаю, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Як зазначено в ч.1 ст.170 КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Тому, з огляду на положення ч.2 ст.167 та ч.2 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч.2 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
При цьому, згідно з ч.4 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, прихожу до висновку, що існує необхідність у накладенні арешту, а саме з метою відшкодування заподіяних злочином збитків та забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Керуючись ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання - задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2015 належить ОСОБА_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1