УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився і мешкає у АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2012 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі,

засуджено:
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2012 року й остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Стягнуто з нього на користь ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 20 000 грн моральної шкоди.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано.

ОСОБА_6 призначено покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років;

за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2012 року й остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
В іншій частині вирок районного суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 29 вересня 2014 року приблизно о 12.00 год. з метою викрадення чужого майна проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_10 майно на загальну суму 8193, 02 грн та її особисті документи;
17 жовтня 2014 року близько 01.00 год., перебуваючи у номері готелю «Релакс», розташованого на вул. Сучкова, 2 у м. Новомосковську Дніпропетровської області, після спільного вживання спиртних напоїв із ОСОБА_11 викрав у останнього ноутбук, грошові кошти та банківські картки, а всього заволодів майном потерпілого на загальну суму 3899 грн;

він же 05 січня 2015 року приблизно о 18.05 год., перебуваючи у під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_3 , з метою відкритого заволодіння чужим майном здійснив напад на потерпілого ОСОБА_8 , завдавши йому одного удару рукою в область грудної клітини, після чого, погрожуючи застосувати небезпечне для життя та здоров`я потерпілого насильство, демонструючи ніж, заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «Самсунг» вартістю 722, 40 грн, після чого з місця злочину зник;

він же 12 січня 2015 року близько 15.10 год. шляхом проникнення до будинку АДРЕСА_4 , повторно, таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_12 майно на загальну суму 4838 грн;

він же 14 січня 2015 року близько 22.05 год., перебуваючи у приміщенні магазину на АДРЕСА_5 , повторно, таємно викрав діжку об`ємом 10 л з вином «Кагор», що належала ФОП ОСОБА_13 , на загальну суму 800 грн;

він же 10 лютого 2015 року близько 17.30 год. з метою відкритого заволодіння чужим майном, перебуваючи у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому на АДРЕСА_6 , погрожуючи потерпілій ОСОБА_14 ножем, який він тримав у руці, заволодів грошовими коштами останньої у розмірі 1000 грн та двома мобільними телефонами, а всього заволодів її майном на загальну суму 1754, 05 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку апеляційного суду щодо нього та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що цей суд, перевіряючи його доводи щодо безпідставної кваліфікації його дій за ст. 187 КК України (стверджував про те, що його дії за цими епізодами обвинувачення слід кваліфікувати за ст. 186 КК України) не взяв до уваги та не розглянув клопотання його захисника про виклик до суду і допит потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , показання яких істотно впливають на кваліфікацію його дій. Зазначає про неодноразову зміну протягом досудового та судового слідства потерпілим ОСОБА_8 показань про обставини вчиненого на нього нападу.

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є, зокрема, здійснення судового провадження за відсутністю потерпілого.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , на виклику яких до апеляційного суду наполягав захисник ОСОБА_15 , були належним чином повідомлені про час і місце слухання провадження в суді апеляційної інстанції.

Неявка цих потерпілих у судове засідання не перешкоджала його проведенню, тому така обставина не є порушенням вимог КПК України. До того ж ці потерпілі в суді першої інстанції давали ретельні показання про обставини вчинених стосовно них злочинів. При цьому, оцінюючи їхні показання, суд керувався положеннями п. 4 ст. 95 КПК України.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при дослідженні доказів у суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а сторонами у провадженні не було наведено переконливих доказів, про що зазначив апеляційний суд у своїй ухвалі, з чим колегія суддів погоджується.

Разом із тим, апеляційний суд обґрунтовано погодився з доводами апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання.
Своє рішення у цій частині суд апеляційної інстанції належним чином вмотивував і постановив вирок, який відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Покарання засудженому призначено згідно із положеннями статей 65
67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, даних про його особу, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Воно є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 й попередження вчинення ним нових злочинів.
З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3