Дата документу Справа № 326/1849/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/474/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 326/1849/15-к
Категорія: ст.ст. 185 ч.1, 185 ч.2, 357 ч.3
КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001409, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Бердянська Запорізької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою від 12.02.2016 року /т. 2 а.п. 87-89/ звернулась заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , в якій просить вирок Приморського районного суду Запорізької області щодо ОСОБА_7 від 23.12.2015 року /т. 2 а.п. 65-67/ скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, засудити ОСОБА_7 : за ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 357 КК України до одного року обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити два роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на один рік шість місяців та покласти обов`язки, передбачені п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті апелянт просить вирок суду залишити без змін.

Апелянт у скарзі зазначив, що згідно з постановою Верховного Суду України від 20.06.2011 року, предметом злочину, передбаченого ст. 357 КК України, виступають штампи, печатки та офіційні документи (ч. 1 ст. 357), в тому числі особливо важливі документи (ч. 2 ст. 357), а також паспорт або інші важливі особисті документи людини (ч. 3 ст. 357), отже, Верховний Суд України дійшов висновку, що за своїм юридичним значенням (правовим режимом) та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти засоби доступу до банківських рахунків повністю відповідають визначенню поняття «офіційний документ» і є різновидом офіційних документів, а тому за певних умов можуть виступати предметом злочинів, склади яких передбачені ч. 1, ч. 2 ст. 357 КК України. Водночас під поняттям «інших важливих особистих документів» як предмету злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 УКК України, розуміються документи, що засвідчують важливі факти і події в житті людини, втрата яких істотно утруднює реалізацію її прав, свобод і законних інтересів та потребує значних зусиль для їх поновлення (зокрема, такими документами визнаються свідоцтво про народження, про шлюб, про народження дитини, про смерть, військовий квиток, трудова книжка, посвідчення водія, посвідчення про державні нагороди чи присвоєння почесних звань, диплом про закінчення вищого учбового закладу освіти, довідка про ідентифікаційний код, пенсійне посвідчення тощо). При цьому, поняття «важливості» документа для певної людини є оціночним і підлягає встановленню в кожній конкретній кримінальній справі за обвинуваченням особи у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 357 КК України є незаконним, так як в його діях міститься склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України, при цьому, враховуючи, що вказана помилка мала місце внаслідок неправильної юридичної кваліфікації дій обвинуваченого органом досудового слідства, то проведення будь-яких додаткових слідчих дій та дослідження доказів для її виправлення не потрібно. Проте, оскільки злочин, передбачений ч. 3 ст. 357 КК України, є злочином невеликої тяжкості, а ч. 2 ст. 357 КК України середньої тяжкості, то вирок в цій частині слід скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений:

- за ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 357 КК України до одного року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком один рік шість місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем мешкання.

Цим самим вироком засуджена й ОСОБА_8 , щодо якої вирок суду не оскаржується.

Постановлено стягнути: з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_10 3 680 грн.; з ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_10 1 600 грн.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримує подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 з запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та дослідивши додаткові докази за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно зі змістом вироку та матеріалами судового кримінального провадження, суд визнав винними у вчиненні крадіжок та у викраденні двох мобільних карток при обставинах, наведених у вироку:

- обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки з сумки потерпілої ОСОБА_10 10.07.2015 року мобільного телефону марки "Самсунг Галаксі" моделі GT-S7262 вартістю 2 000 грн., в якому була сім-карта оператора мобільного зв`язку "МТС" вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 70 грн.;

- обвинуваченого ОСОБА_7 у викраденні 18.07.2015 року з сумки потерпілої ОСОБА_10 двох банківських карток, одна з яких КБ "Приват Банку" номер НОМЕР_1 , інша «Райффайзен Банк Аваль» номер НОМЕР_2 , які належали на праві приватної власності потерпілій та є її важливими особистими документами;

- а також обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачену ОСОБА_8 у викраденні 18.07.2015 року шляхом зняття коштів з банківської картки "Райффайзен Банк Аваль" номер НОМЕР_2 , пін-код до якої був відомий ОСОБА_8 , у банкоматі КБ "Приват Банку", грошей в сумі 3 200 грн., які належали на праві приватній власності ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі не оскаржується доведеність вини обвинувачених у вчинених крадіжках, кваліфікація їх дій та призначене судом покарання за ці злочини, а саме за ч. 1 ст. 185 КК України та за ч. 2 ст. 185 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 та за ч. 2 ст. 185 КК України обвинуваченої ОСОБА_8 .

Предметом оскарження є вирок в частині правильності кваліфікації та засудження обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 357 КК України у вчиненні злочину, пов`язаного з незаконним викраденням обвинуваченим 18.07.2015 року з сумки потерпілої ОСОБА_10 двох її банківських карток, віднесених, як стороною обвинувачення, так і судом, до важливих особистих документів.

Колегія суддів, виходячи з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 червня 2011 року, доводи апеляційної скарги в частині невірної кваліфікації та засудження обвинуваченого за зазначені дії за ч. 3 ст. 357 КК України вважає обґрунтованими, а вирок суду невмотивованим.

Так, в наведеному рішенні Верховний Суд України дійшов висновку, що за своїм юридичним значенням (правовим режимом) та функціональним призначенням платіжні картки, як платіжні інструменти засоби доступу до банківських рахунків повністю відповідають визначенню поняття «офіційний документ» і є різновидом офіційних документів, а тому за певних умов можуть виступати предметом злочинів, склади яких передбачені ч. ч. 1 та 2 ст. 357 КК України.

Як убачається з матеріалів судового кримінального провадження, як сторона обвинувачення, так і суд, визнавши висунуте обвинувачення доведеним і кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 357 КК України, а також визнавши дві банківські картки важливими особистими документами потерпілої, не навели будь-яких доводів на підтвердження, що ці документи були особистими та важливими документами.

Колегія суддів також бере до уваги доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що помилка в кваліфікації дій обвинуваченого, у тому числі в частині ознак злочину, була допущена стороною обвинувачення.

При цьому, колегія суддів, виходячи з наведеної правової позиції Верховного Суду України, вважає, що суд повинен був перевірити та дати оцінку зазначеним обставинам та вмотивувати своє рішення.

Недотримання судом вимог ст. ст. 9 та 374 КПК України негативно відобразилось на законності і обґрунтованості вироку, який підлягає скасуванню у повному обсязі, у тому числі у відношенні обвинуваченої ОСОБА_8 , дії якої пов`язані з діями обвинуваченого і по відношенню до однієї потерпілої, з призначенням нового розгляду у тому ж суді першої інстанції в іншому його складі зі стадії підготовчого судового засідання.

Недотримання судом першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону, а також відсутність в апеляційній скарзі аргументованих доводів та правових підстав для ухвалення нового рішення, унеможливлюють задоволення апеляційної скарги в частині ухвалення апеляційною інстанцією нового вироку.

Керуючись ст. ст. 9, 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 від 12.02.2016 року задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 по кримінальному провадженню скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому його складі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4