Справа №676/1525/16-к
№1-кс/687/127/2016
УХВАЛА

21 жовтня 2016 року

Чемеровецький районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Чемерівці Хмельницької області скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Кам`янець-Подільського МВ УМВСУ в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 29.09.2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001748 від 18.09.2015 року,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернулася в суд зі скаргою на постанову слідчого СВ Кам`янець-Подільського МВ УМВСУ в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 29.09.2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001748 від 18.09.2015 року у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, посилаючись на те, що кримінальне провадження не було підсудне слідчому, він не мав процесуального права розслідувати дане кримінальне провадження та приймати рішення, при розгляді повідомлення про злочин слідчий не дотримався принципу невідкладності початку досудового розслідування, на думку скаржника слідчий не повно дослідив обставини справи та зробив невірні висновки, перевірка проведена і постанова винесена із істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема: не допитано потерпілу ОСОБА_3 та в матеріалах провадження відсутні будь-які докази того, що потерпілу викликали до слідчого, не встановлено та не допитано всіх очевидців події злочину, не проведено слідчий експеримент, не проведено огляд місця події, потерпілій не надіслано постанови про проведення судово-медичної експертизи та не повідомлено про факт її проведення. У зв`язку з цим, скаржник просить скасувати постанову слідчого, а кримінальне провадження спрямувати за підслідністю для проведення досудового розслідування та просить повідомити Національне антикорупційне бюро України та Генерального прокурора України про істотні порушення, на її думку, кримінального процесу допущені слідчим і прокурором.

Скаржник в судове засідання не з`явилася, від неї до суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, на судовому засіданні, яке відбулося 17.10.2016 року подала до суду доповнення до скарги, вимоги скарги та доповнення до неї підтримала та просила їх задоволити з наведених в них підстав.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені завчасно.

У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд скарги у відсутності скаржника, прокурора та слідчого.

Від прокурора до суду надійшло заперечення на скаргу, в якому вказує на необґрунтованість поданої ОСОБА_3 скарги з підстав, викладених в ньому, просить відмовити в задоволенні скарги.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає у задоволені скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 303 КПК України - на досудовому провадженні можуть бути оскарженні такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що згідно ч.1 ст.216 КПК України досудове розслідування у всіх кримінальних провадженнях, які не віднесені до підслідності інших органів, проводиться слідчими національної поліції, а тому доводи скаржника про те, що її повідомлення про злочин від 30 липня 2015 року про спричинення їй тілесних ушкоджень мало розглядати Національне антикорупційне бюро України не ґрунтуються на вимогах ст.216 КПК України та Розділу 11 Перехідних положень КПК України, оскільки на момент звернення детективи НАБ України ще не здійснювали розслідування і такий орган фактично лише створювався. Слідчий зареєстрував повідомлення в ЄРДР про умисне спричинення легких тілесних ушкоджень за ст.125 КК України, а не службовий злочин судді чи іншу корупційну подію, тому правил підслідності слідчий не порушив. Таким чином, твердження скаржника в цій частині не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства і матеріалах кримінального провадження.
При розгляді цієї скарги не можуть вирішуватись питання щодо порушення принципу невідкладності внесення повідомлення в ЄРДР, оскільки це питання вже розглянуто слідчим суддею Чемеровецького районного суду і ухвалою від 01 червня 2016 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні скарги про повторне внесення відомостей в ЄРДР і направлення справи до НАБУ.
Скаржник ОСОБА_3 в скарзі стверджує, що не викликалась слідчим для перевірки її скарги, не направлялась на експертизу і не допитувалась як потерпіла, однак, вказані твердження є надуманими та спростовані матеріалами кримінального провадження. Так, згідно інформації слідчого, зокрема рапорту, що на а.с.10 у матеріалах кримінального провадження, вбачається, що 30 липня 2015 року після подання повідомлення про злочин слідчий ОСОБА_4 особисто о 15.39 год. та о 19.10 год. телефонував до ОСОБА_3 і запрошував її для проходження медичного обстеження щодо наявності тілесних ушкоджень та для дачі пояснень, проте скаржник ігнорувала виклики до слідчого щодо вчинення процесуальних дій у справі з ознаками приватного обвинувачення. Об`єктивно інформація слідчого, викладена у рапорті. підтверджується роздруківками оператора зв`язку ПАТ "КиївСтар" про телефонні з`єднання між слідчим ОСОБА_4 (тел. НОМЕР_1 ) і ОСОБА_3 (тел. НОМЕР_2 ) за 30 липня 2015 року з якого вбачається, що слідчий двічі спілкувався скаржником, а саме: о 15.39 год. зафіксовано перше з`єднання тривалістю 83 с. та друге з`єднання о 19.10 год. тривалістю 135 с. Викладене свідчить про нещирість доводів скаржника, яка заперечує факт телефонних викликів до слідчого, які об`єктивно зафіксовані оператором зв`язку.
Судження скаржника про обов`язковість проведення слідчого експерименту та огляду місця події є невірними та такими, що не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства. Згідно ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином, слідчий сам вправі визначати обсяг і вид слідчої дії, яку слід провести.
Згідно ст. 237 КПК України, з метою виявлення і фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий проводить огляд приміщення. З повідомлення ОСОБА_3 про злочин від 30 липня 2015 року та матеріалів кримінального провадження вбачається, що на місці події будь-яких слідів залишено не було. При цьому, з матеріалів слідує, що ані скаржник, ані слідчий, ані прокурор не оспорює той факт, що розслідувані події мали місце на першому поверсі Кам"янець-Подільського міськрайонного суду. Отже, немає значення чи був проведений огляд місця події, оскільки ця обставина учасниками не оспорюється, а проведення чи непроведення слідчої дії не впливає на правильність рішення слідчого.
Згідно ч.1ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. ОСОБА_3 після 30 липня 2016 року не позбавлена була приймати активну участь у розгляді її повідомлення, проте уникала зустрічі з слідчим, а тому проведення екперементу з нею і її допит був не можливий. Оскільки свідок ОСОБА_5 заперечує подію злочину, то доцільності проведення з ним експерименту не було. Тому, надуманими є доводи скаржника про обов`язкове проведення слідчого експерименту, оскільки слідчий встановив, що події злочину не було, це підтвердили допитані слідчим свідки, очевидці - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Свідченням цих свідків слідчий дав належну оцінку і зробив вірні висновки про відсутність події злочину. Рішення і висновки слідчого цілком і повністю узгоджується з підозрою про злочин, яку оголошено скаржнику за ч.1 ст.383 КПК України за фактом завідомо неправдивого повідомлення про злочин інкримінованого ОСОБА_3 . Так, згідно обвинувального акту у кримінальному проваджені №0000450, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 30 липня 2015 року о 9 год. 30 хв. в м.Кам`янці-Подільському, по вул. Шевченка, 27, у приміщенні міліції зробила завідомо неправдиве повідомлення про злочин, про те, що нібито того ж дня - 30.07.2015 року близько 08 год. 50 хв. ОСОБА_5 у приміщенні суду умисно завдав їй два удари дверима архіву у живіт, чим нібито спричинив тілесні ушкодження. Таке обвинувачення узгоджується з рішенням слідчого, яке оскаржує ОСОБА_3 . Викладене свідчить, що дійсними намірами скаржника є не встановлення істини у кримінальному провадженні за її повідомленням від 30 липня 2015 року, а спростування доказів у повідомленій підозрі за ст.383 КПК України.

Твердження про те, що у кримінальному провадженні не було визначено процесуального прокурора і слідчого є надуманими. Так, з відомостей внесених до ЄРДР, витяг з якого міститься на а.к.п.54 вбачається, що проведення досудового розслідування було доручено слідчому ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , а процесуальне керівництво проводили прокурори ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Крім цього, скаржник вказує на обов`язкову письмову форму доручення керівника слідчого підрозділу та обов`язкове винесення прокурором письмового рішення про призначення процесуальних прокурорів не ґрунтується на вимогах ст.ст. 37, 39 КПК України, які не передбачають обов`язку керівника слідчого підрозділу виконати доручення в письмовій формі та не зобов`язують прокурора винести постанову при визначенні процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні.

Зазначені твердження скаржника спростовуються оглянутими в судовому засіданні витягом з кримінального провадження №0001748 та завіреною в установленому законом порядку копією роздруківки з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №0001748 про прийняття прокурором та керівником органу досудового розслідування рішень, передбачених ст.ст.37, 39 КПК України.

Ведення ЄРДР передбачає реєстрацію кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження. Отже, зміст витягу наа.к.п.54 підтверджує факт прийняття керівником слідчого підрозділу та керівником Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури рішень, які скаржник вважає нібито не прийнятими.

Оглянутий у суді відеозапис, підтверджує, що події злочину не було, на відеозаписі чітко видно всіх очевидців і свідків, яких слідчий допитав, а тому підстав допитувати ще когось, в тому числі й саму ОСОБА_3 , яка зацікавлена у розгляді справи і уникає явки до слідчого немає потреби. Відео, яке ОСОБА_3 подала у адміністративній справі свідчить, що тілесних ушкоджень їй ніхто не спричиняв. Отже, немає необхідності скасовувати законне рішення слідчого, оскільки у справі вже допитано очевидців, проведено всі необхідні процесуальні дії, а ті, які просить провести скаржник, істотно не впливають на суть рішення.
Доводи ОСОБА_3 про необхідність проведення судово-медичної експертизи для фіксації тілесних ушкоджень отриманих рік тому є нелогічними. До того ж її твердження, що 30 липня 2015 року їй було спричинено тілесні ушкодження спростовані матеріалами іншого кримінального провадження №0001688, у якому скаржник 11 серпня 2015 року пройшла експертизу в обласному бюро судово-медичних експертиз. Так, згідно висновку № 937 від 11 серпня 2015 року у ОСОБА_3 не було виявлено тілесних ушкоджень, які могли б утворитись 30 липня 2015 року, всі виявлені у неї тілесні ушкодження мали давність утворення біля 1 доби, а отже 30 липня 2015 року ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ніхто не спричиняв. Таким чином слідчий ОСОБА_4 прийняв правильне рішення про закриття провадження без проведення експертизи. Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 була призначена експертиза, проте вона уникала її проходження, тому експерт повернув постанову слідчого без виконання через неявку скаржника (а.с.15).
Уникаючи проходження експертизи у справі приватного обвинувачення, ОСОБА_3 позбавила слідчого здобути важливий доказ - висновок судово-медичної експертизи, а з плином часу проведення цієї експертизи є недоцільним і фактично неможливим. Такі висновки слідчого є вірними і свідчать, що ОСОБА_3 уникала експертів. оскільки не могла підтвердити обставин, зазначених у повідомленні про злочин від 30 липня 2015 року.
У постанові слідчий зробив висновки, які підтверджені документально. Так, згідно письмових документів, свідок ОСОБА_5 був тверезим, врівноваженим, позитивно характеризується, тілесних ушкоджень характерних для побиття іншої особи не мав, отже, свідок не міг вдатися до неадекватної поведінки за місцем роботи. Слідчий вірно оцінив документи, які свідчать, що свідок ОСОБА_5 сприяв у встановленні істини, зокрема, він в день повідомлення ОСОБА_3 проходив медичний огляд, наполягав на проведенні судово-медичної експертизи за його присутності. В той же час ОСОБА_3 , яка мала б фіксувати сліди побиття, не зверталась до лікарів.
Вірними слідчий суддя вважає висновки слідчого, що повідомлення про злочин зроблене скаржником з помсти ОСОБА_5 , який присікає непроцесуальну поведінку скаржника та ініціює складення протоколів за неповагу до суду.
Оцінивши зібрані докази слідчий ОСОБА_4 прийшов до вірних висновків про те, що події злочину не було, а тому законно закрив провадження з підстав передбачених п.1ч.1ст.284 КПК України .
Враховуючи вищевикладене, в задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303-307, 372 КПК України,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Кам`янець-Подільського МВ УМВСУ в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 29.09.2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001748 від 18.09.2015 року, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відмовити. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1