Провадження № 11-кп/792/386/16
Справа № 688/1617/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.06.2016 Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

оператора ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області 31 жовтня 2005 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнки Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не судимого, неодруженого, засуджено за п.4 ч.2 ст.115 КК України до позбавлення волі на строк 15 років. Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з 30 листопада 2004 року.

Покарання ОСОБА_8 відбуває у ВК №98, що в с. Кліментовичі Шепетівського району Хмельницької області.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 08.02.2016 за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК України, строк його попереднього ув`язнення з 30 листопада 2004 року по 20 квітня 2006 року включно зараховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений вже відбув три чверті строку призначеного судом покарання, кінець якого 09.07.2018.

24 березня 2016 року до Шепетівського міськрайонного суду надійшло клопотання ОСОБА_8 (від 20.03.2016) про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Ухвалою цього суду від 04 квітня 2016 року ОСОБА_8 в задоволенні клопотання відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що за даними довідки про заохочення і стягнення, характеристики, щоденника індивідуальної роботи із засудженим, ОСОБА_8 за період відбування покарання 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за невихід на роботу без поважної причини, порушення розпорядку дня та вимог режиму відбування покарання (одне стягнення погашене, друге - зняте у встановленому законом порядку, останнє - не зняте і не погашене); мав три заохочення за добру поведінку, сумлінне ставлення до праці, витяжку проволоки та за ремонт і обладнання на складі ЗБВ; на даний час працевлаштований робітником складу залізобетонних виробів; норми виробітку виконує повністю; приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Професія», «Фізкультура і спорт»; маючи заробітну плату за період з січня 2015 року по лютий 2016 року понад 6000 грн., на виконання судового рішення відшкодував потерпілій стороні лише 63,51 грн. При цьому суд дійшов висновку, що наявність трьох стягнень та трьох заохочень за весь період відбування покарання, які чергуються між собою, свідчать про нестабільність поведінки засудженого, що є наслідком того, що він не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці під час відбування покарання у виді позбавлення волі, тому підстави для застосування до засудженого пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відсутні.

За змістом апеляційної скарги та доповнення до неї, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення його права на захист, засуджений просить у ній ухвалу скасувати та направити справу на новий судовий розгляду в суд першої інстанції або ухвалити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити: умовно-достроково звільнити його від відбування покарання.

При цьому зазначає, що замість проведення судового засідання в приміщенні виправної колонії, розгляд клопотання відбувся в режимі відеоконференції;

що про розгляд клопотання його повідомили за 20 хв. до судового засідання;

що суддя не запитав, на яких роботах він працює;

що з останнім стягненням він не згідний, уважає його безпідставним;

що у нього є не 3, а 4 заохочення, четверте мало місце 29.12.2015 за встановлення, ремонт і налагодження станка з виробництва стінових блоків;

що він не знає, скільки він заробляє і скільки коштів куди зараховується;

що суддя не хотів давати відповіді на його запитання.

Стверджує, що він працює на складі залізобетонних виробів кранівником, завідуючим складом, бригадиром по виробництву плитки і стінових блоків та слюсарем;

що пише всі звіти по складу ЗБВ, підписує акти приймання та накладні про реалізацію продукції, самостійно проводить всі роботи з ремонту обладнання.

Уважає, що йому навмисно перешкоджають і відмовляють в умовно-достроковому звільненні, оскільки тоді замість нього одного адміністрації потрібно буде шукати 3 робітники.

На його думку, суд прийняв рішення всупереч роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 2 і 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після відбуття не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом частини другої зазначеної норми закону єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування у виправно-трудовій установі. При цьому до показників сумлінної поведінки належать, у тому числі й визнання вини у вчиненому злочині; щире каяття; відшкодування шкоди. Для висновку ж про виправлення особи необхідна сукупність двох чинників: і сумлінна поведінка, і сумлінне ставлення до праці.

У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким також роз`яснено, що судам під час судового засідання у справах цієї категорії, серед іншого, „слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, ..., додержання ним вимог режиму, тощо.

Як видно з матеріалів провадження, на дотримання вимог закону та роз`яснень вказаної Постанови Пленуму, отримавши клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, визначений для його розгляду суддя 25.03.2016, тобто невідкладно, витребував з виправної колонії документи, необхідні для вирішення клопотання.

З журналу та відеозапису судового засідання також видно, що під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення головуючий суддя надав засудженому можливість дати пояснення на його підтримку, дослідив усі надані матеріали (характеристики, довідки, щоденник індивідуальної роботи тощо), а також переконався, що в учасників провадження, у тому числі й у засудженого, ніяких інших клопотань немає, що спростовує доводи апелянта про однобічність і неповноту судового розгляду чи упередженість судді.

Жодних клопотань про відкладення розгляду справи з причини незавчасного повідомлення про судове засідання засуджений суду не заявляв. При цьому підтвердивши, що йому роз`яснено його права в судовому засіданні, та заявивши про відсутність клопотань до початку судового розгляду, засуджений не заперечував проти здійснення дистанційного провадження. Тому підстав уважати, що права засудженого під час розгляду клопотання були порушені, не убачається.

Висновки суду про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 колегія суддів уважає правильними, оскільки чергування заохочень та стягнень не дають підстав для визнання його поведінки сумлінною, а навпаки свідчать про її нестабільність, до того ж за весь період відбування покарання з 6000 грн. присуджених судом потерпілій засудженим відшкодовано лише 63,51 грн.

За будь-яких обставин і заробітку такий незначний розмір відшкодування за весь період відбування покарання свідчить про відсутність у засудженого щирого бажання відшкодувати потерпілій шкоду і спростовує його доводи про те, що він довів виправлення.

Доводи апелянта про те, що він довів своє виправлення, спростовуються і його поясненнями в суді першої інстанції, в яких, як видно з відеозапису судового засідання, він заперечував свою винуватість у вчиненні злочину, за який його засуджено, посилаючись на те, що потерпілий помер лише після кількох днів перебування в лікарні, що в свою чергу вказує і на відсутність у нього каяття у вчиненому злочині.

Більше того, засуджений заперечував свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 КК України, і під час апеляційного розгляду справи.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом було витребувано з виправної колонії додаткові матеріали, які досліджені в судовому засіданні.

З наданих колонією довідок убачається, що ОСОБА_8 на зазначених в апеляційній скарзі посадах не працював, актів прийому та накладні з реалізації продукції не підписував, постанова начальника колонії від 29.12.2015 про заохочення ОСОБА_8 відсутня, шкоду за час відбування покарання відшкодовано на незначну суму, а з рапорту начальника СПС від 31.03.2016, акту та довідки від 01.04.2016 видно, що 31.03.2016 на зроблене ОСОБА_8 зауваження з приводу відсутності бірки на його спальному місці та тумбочці він відреагував негативно, чим скоїв порушення, передбачене ст.107 КВК України, та подав негативний приклад для інших засуджених відділення, у зв`язку з чим з ним було проведено бесіду виховного характеру та оголошено попередження.

Наведена інформація як сама по собі, так і в сукупності з відомостями, встановленими судом першої інстанції, не містить таких показників поведінки засудженого, які поза всякими сумнівами давали б підстави для визнання її саме сумлінною.

З відеозапису судового засідання також видно, що під час розгляду клопотання засудженого він задавав судді запитання, які виходять за межі повноважень останнього, тому доводи апелянта з посиланням на цю обставину також є безпідставними.

Що стосується посилання апелянта на незнання розміру свого заробітку і того, куди які суми з нього зараховуються, то сам по собі цей факт на правильність висновків суду жодним чином не впливає.

Отже колегія суддів уважає доводи апелянта необґрунтованими і підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги не убачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2016 року про відмову в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2