АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження №635/5691/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2496/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою, клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Приморське, м. Феодосія, АР Крим, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1. 18.08.1999 року Феодосійським міським судом АР Крим за ч.2 ст.143 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 13.07.2000 року;

2. 18.06.2002 року Феодосійським міським судом АР Крим за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 20.02.2007 року за відбуттям строку покарання;

3. 09.11.2012 року Феодосійським міським судом АР Крим за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.263, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю,-

про умовно-дострокове звільнення залишено без задоволення.

В обґрунтування зазначеної ухвали суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 порушував вимоги режиму відбуття покарання,в нього відсутні заохочування з боку адміністрації установи виконання покарань та належне відношення засудженого до праці, що полягає в тому, що з січня 2013 року по січень 2016 року, він працював лише один місяць в травні 2015 року, а в період січня-травня 2016 року, коли працював та йому була нарахована заробітна плата, стягнуті вироком судові витрати та завдану злочинами матеріальну шкоду потерпілим, не намагався відшкодувати, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення посилаючись на те, що прокурором Харківської місцевої прокуратури незаконно надано вказівку адміністрації установи скасувати заохочення.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, якщо засуджений добросовісною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим не менш 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, суд першої інстанції зазначив, що за час відбуття покарання Темнівській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 100) ОСОБА_7 працював лише один місяць в травні 2015 року на ремонтно-будівельних роботах в житловій зоні.
Окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22.06.2016 року заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 були дані вказівки про скасування Наказів начальника установи № 24 с/к від 31.07.2013 року, № 35-з від 10.11.2014 року, № 16-з/ОД від 29.05.2015 року, № 17-з/ОД-15 від 19.06.2016 року, № 19-з/ОД-15 від 14.07.2015 року, № 24-з/ОД-15 від 01.10.2015 року, № 4-з/ОС-16 від 22.01.2016 року та постанови від 24.05.2016 року в частині застосування заохочень відносно ОСОБА_7 , як таких, що не відповідають вимогам ст.130 КВК України. Крім того, було скасовано Рішення комісії, оформлені протоколами № 23 від 08.06.2016 року та № 24 від 15.06.2016 року в частині надання погодження щодо застосування заохочувальної норми у вигляді направлення подання до суду для розгляду питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , як таких, що суперечать вимогам ст. 81 КК України.
З урахування цих обставин, а також того, що матеріали особової справи ОСОБА_7 містять рапорти працівників Темнівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 100) про те, що засуджений 17.01.2013 року намагався самовільно покинути локальний сектор та був затриманий працівниками адміністрації та доставлений до чергової частини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
Посилання засудженого на те, що зазначена вказівка прокурора є незаконною, то колегія суддів зазначає, що відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року на прокуратуру покладена функція з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно вивчив матеріали особової справи і обґрунтовано дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Тому колегія суддів вважає, що об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_7 за період відбування покарання в Темнівській виправній колонії №100, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: