УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/185/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.240 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2016 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України,
на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 08 червня 2016 року,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Олевського районного суду Житомирської області від 08 червня 2016 року в частині призначення покарання скасувати та призначити більш м`яке покарання у виді штрафу, застосувавши вимоги ст. 69 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував усі пом`якшуючі обставини, а саме те, що він щиро розкаявся та активно сприяв слідству, вину визнав повністю, за місцем проживання характеризується позитивно.
Зазначив, що при визначенні покарання, суд першої інстанції належним чином не вмотивував у вироку своє рішення щодо призначеного покарання.
Вказав, що призначена судом міра покарання не відповідає як особі засудженого, так і тяжкості вчиненого злочину.
Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та призначено йому покарання за ч.2 ст.240 КК України 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку 1 рік, поклавши на нього передбачені ст.76 КК України обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.
Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню:
- 58.47гр. бурштину, які зберігаються в кімнаті речових доказів Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області - звернуто в дохід держави;
- насос дренажний, марки «SWP», «нержавійка», та електрогенератор, марки «INTEL», які належать ОСОБА_8 , що зберігаються у кімнаті речових доказів Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області - повернуто власнику ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 );
- два рукави пожежні, що зберігаються у кімнаті речових доказів Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області - звернуто в дохід держави;
- два сачки, що зберігаються у кімнаті речових доказів Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, знищено.
Матеріали кримінального провадження №0000678 - залишено при обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/185/16-к.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_6 27 жовтня 2015 року, в ранній час доби, всупереч приписів ст.19 Кодексу України «Про надра», а також порушивши вимоги ст.56 Кодексу України «Про надра», не маючи спеціального дозволу на роботу з видобутку корисних копалин, знаходячись в м. Житомир, із засобів масової інформації дізнався про те, що на території Олевського району Житомирської області, поблизу с. Шебедиха Олевського району Житомирської області проводиться стихійне видобування бурштину, вирішив незаконно видобувати, для власних потреб, корисні копалини загальнодержавного значення, а саме: бурштину.
З цією метою 27.10.2015 року, біля 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення п.2-5 Порядку «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого Постановою КМУ від 30 травня 2011 року № 615, п.3-4 Положення «Про порядок надання гірничих відводів затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу користування надрами та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст.19 Кодексу України «Про надра», на невстановленому досудовим слідством автомобілі, прибув до ділянки лісового масиву, яка розташована неподалік с. Шебедиха Олевського району Житомирської області, а саме 20-го кварталу Поясківського лісництва ДП «Білокоровицьке лісове господарство», де реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне видобування бурштину із вказаної вище ділянки лісового масиву, за допомогою дренажного насосу та електрогенератору, які привіз із собою, шляхом вимивання ями, вчинив незаконний видобуток корисних копалин - бурштину.
Цього ж дня, тобто 27 жовтня 2015 року, об 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_6 , під час здійснення видобування бурштину, у вказаній ділянці лісового масиву, яка розташована неподалік с. Шебедиха Олевського району Житомирської області, був затриманий працівниками поліції Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, якими в ході затримання ОСОБА_6 , і огляду місця незаконного видобутку, було виявлено та вилучено незаконно видобуті корисні копалини - бурштин та знаряддя незаконного видобутку.
Таким чином, ОСОБА_6 здійснив незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення - бурштину, масою 58.47 гр, який згідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» від 12 грудня 1994 року № 827 (у редакції Кабінету Міністрів України від 13 січня 2012 року) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення - ювелірної сировини (дорогоцінного каміння).
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правова кваліфікація ніким із учасників не оспорювалися.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом у порядку ст.349 КПК України.
Дії обвинуваченого за ч.2 ст.240 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є неспроможними.
Так, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України керувався загальними засадами призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений ОСОБА_6 не працює, інших доходів не має, за місцем проживання характеризується позитивно, вчинив умисний злочин середньої тяжкості, тяжких наслідків від його дій не настало, має постійне місце проживання, раніше не притягався до кримінальної відповідальності.
Крім цього, судом враховано щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , відноситься до категорії злочинів проти довкілля. Сукупність вищенаведених обставин, врахованих судом під час ухвалення вироку, свідчить про те, що обране обвинуваченому покарання у виді обмеження волі із застосуванням вимог ст.ст.75,76 КК України, очевидно сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки довкілля як обвинуваченим, так й іншими особами.
За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_6 покарання у виді одного року обмеження волі із застосуванням до ОСОБА_6 ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку - 1 (один) рік.
Що ж стосується посилань обвинуваченого на призначення покарання у виді штрафу, який останній буде сплачувати з підробіток та одержуваної допомоги по догляду за рідним братом - інвалідом 2 групи внаслідок психічного захворювання, колегія суддів відноситься до цього критично, оскільки вказані кошти виплачуються ОСОБА_6 державою для можливості забезпечення ним належного догляду та лікування особи, за якою він доглядає .
Доводи апеляційної скарги висновків суду щодо призначеного покарання не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 08 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали Апеляційним судом Житомирської області.

СУДДІ: