У Х В А Л А
Справа № 185/190/16-к
Провадження № 1-кс/185/50/16
11 січня 2016 року м. Павлоград
Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні погоджене з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про накладення арешту,
В С Т А Н О В И В :
Згідно протоколу обшуку від 10 січня 2016 року, було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Нокіа» білого кольору з задньою кришкою синього кольору з чорно білим дисплеєм ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою та акумуляторною батареєю та мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 , без сім картки та акумуляторної батареї, які на думку слідчого, можуть мати доказове значення для розслідування кримінального правопорушення за ознаками ч.3 ст.187 КК України.
Заслухавши думку слідчого, прокурора, дослідивши матеріали, які надані слідчому судді на обґрунтування клопотання, приходжу до наступного висновку.
В силу вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Відповідно до ст.170 КПК України арешт майна здійснюється на підставі ухвали слідчого судді. Слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього кодексу.
Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що мобільний телефон марки «Нокіа» білого кольору з задньою кришкою синього кольору з чорно білим дисплеєм ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою та акумуляторною батареєю та мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 , без сім картки та акумуляторної батареї перебували у користуванні та володінні ОСОБА_5 .
Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч.4 ст.170 КПК України заборона на використання майна здійснюється на підставі ухвали слідчого судді. Слідчий суддя накладає заборону на використання майна, а також заборону розпоряджатися таким майном лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
З копії протоколу огляду та додатку до протоколу від 09 січня 2016 року, який наданий слідчому судді на обґрунтування клопотання вбачається, що майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку, відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК.
Підставами, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вилученого майна, є забезпечення належного, законного, зберігання речових доказів стороною кримінального провадження, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування.
Так, поняття заходів кримінально-процесуального примусу включає в себе як заходи забезпечення кримінального провадження, так і окремі слідчі дії з елементами примусу. Майно, яке відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК, повинно вилучатися незалежно від того, хто є його власником, у кого й де воно знаходиться і чи має зацікавлена особа реальну можливість ним розпорядитися, а речі, документи, гроші, на вилучення яких під час обшуку, огляду, тимчасового доступу до речей і документів мається дозвіл слідчого судді, не є такими, що вилучені тимчасово і не вимагають арешту.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 167 КПК про те, що такий забезпечувальний захід триває до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тобто тимчасовість цього заходу обумовлюється його застосуванням без дозволу слідчого судді, який у разі позитивного вирішення питання про арешт майна по суті легітимізує його попереднє вилучення, чим забезпечується, зокрема, допустимість доказів, якщо вилучені предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.
Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.173 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про накладення арешту задовольнити.
- на мобільний телефон марки «Нокіа» білого кольору з задньою кришкою синього кольору з чорно білим дисплеєм ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою та акумуляторною батареєю;
- на мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 , без сім картки та акумуляторної батареї.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1