Справа № 152/984/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2016 року місто Шаргород Вінницької області
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094,

по обвинуваченню: громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженого, працюючого головним бухгалтером Шаргородської філії ПП «Агрофірма «Відродження», раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК України),

учасники кримінального
провадження:
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_4 ,
сторона захисту:
обвинувачений ОСОБА_3 ,
інші учасники:
потерпілий ОСОБА_5 ,
представник потерпілого ОСОБА_6 ,
у с т а н о в и в:
14 березня 2016 року біля 3 години, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним автомобілем УАЗ 3163, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Героїв Майдану у місті Шаргород Вінницької області, зі сторони села Слобода-Шаргородська в сторону міста Жмеринка Вінницької області, неподалік в`їзду на територію ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушуючи загальноприйняті норми поведінки моральності та доброзичливості, умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, здійснив умисне зіткнення з фронтальним контактуванням передніми частинами свого автомобіля, з передньою частиною автомобіля ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 . Після чого, ОСОБА_3 на своєму автомобілі покинув місце вчинення злочину.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину при вище наведених обставинах визнав. Пояснив, зокрема, що 14 березня 2016 року, він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, оскільки перед цим випив значну кількість горілки, поїхав без будь-якої конкретної мети у село Слобода-Шаргородська. Повертаючись звідти та, рухаючись вулицею Героїв Майдану у місті Шаргород, неподалік від входу у військкомат, він напевно заснув та, прокинувшись, побачив перед собою задню праву частину автомобіля ВАЗ 2115 та, намагаючись уникнути аварії, здійснив маневр праворуч, після чого відбулось зіткнення автомобілів. Після цих подій, ОСОБА_3 вже нічого не пам`ятає, проте вважає, що після зіткнення, він, з метою уникнення відповідальності, вирішив покинути місце ДТП. Проте, з незрозумілих йому міркувань, оскільки був п`яний, він повернувся на місце ДТП та здійснив лобове зіткнення з автомобілем ВАЗ 2115, після чого, знову поїхав з місця події. Про вчинене він дуже шкодує, однак завдану злочином шкоду він не компенсував, оскільки у нього відсутні кошти. Обвинувачений визнав, що внаслідок його дій, автомобіль потерпілого ОСОБА_5 пошкоджений і ОСОБА_3 готовий відшкодувати йому матеріальну шкоду, у розмірі, зазначеному ОСОБА_5 у позовній заяві. Водночас, ОСОБА_3 заперечує проти компенсації потерпілому моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, оскільки на його думку ця сума є значно завищеною, як і гонорар адвоката, який потерпілий сплатив своєму представнику за надання правової допомоги у цій справі. Також ОСОБА_3 пояснив, що його неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за водіння автомобілем у нетверезому стані.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні злочину за наведених вище і встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості та достовірності.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснив, що в ніч з 13 на 14 березня 2016 року він перебував на робочому місці у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Туди він приїхав автомобілем батька ОСОБА_5 ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Автомобіль свідок залишив на вулиці Героїв Майдану у місті Шаргород, навпроти входу у військкомат. Між другою та третьою годинами ночі, ОСОБА_7 почув на вулиці гуркіт автомобільного двигуна та, переживаючи за те, що можливо, щось сталось з машиною батька, вийшов на вулицю. Там ОСОБА_7 побачив, що автомобіль, яким він приїхав, пошкоджений та стоїть не у тому місці, де свідок його припаркував. Також ОСОБА_7 побачив автомобіль УАЗ, яким керував обвинувачений. Після цього, останній поїхав з місця події, а свідок підійшов до автомобіля ВАЗ 2115. Під час огляду автомобіля, свідок почув звук двигуна та, розвернувшись, побачив, що у його бік рухається той самий УАЗ, під керуванням ОСОБА_3 . Після того, як ОСОБА_7 відскочив від автомобіля, УАЗ своєю передньою частиною ударив у передню частину ВАЗа «лоб у лоб». Після цього, ОСОБА_3 , як здалося свідку, намагався скерувати автомобіль у його бік, проте не змігши цього зробити, поїхав з місця події. Свідок також, пояснив, що він не бачив перших ударів його автомобіля, оскільки у цей час він перебував на робочому місці. Однак останнє зіткнення, свідок спостерігав безпосередньо, і як йому здалося, ОСОБА_3 свідомо скерував свій транспортний засіб у автомобіль його батька.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що автомобіль ВАЗ 2115 реєстраційний номер НОМЕР_2 придбаний ним у кредит та був єдиним джерелом пересування у його родині. Після цієї події, він та його близькі відчувають суттєві незручності у зв`язку з відсутністю автомобіля. Коштів для придбання нового у нього немає. Страхова компанія лише частково в сумі 49 500 грн компенсувала вартість автомобіля, натомість ОСОБА_3 шкоду, завдану злочином, не відшкодував та навіть не вибачився за свої протиправні дії.

Окрім того, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину підтверджується іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:

- схемою наслідків ДТП від 14 березня 2016 року з фототаблицями до неї, із якої вбачається, де розташовувався автомобіль ВАЗ 2115 після зіткнення з ним автомобіля УАЗ (а.п.68-73);

- протоколом огляду місця події від 15 березня 2016 року з планом схемою до нього та фототаблицями, з яких вбачається, що собою представляє місце події, які сліди та їх параметри виявлені на місці події (а.п. 74-79).

- протоколом огляду від 14 березня 2016 року, який складено за результатами огляду автомобіля ВАЗ 2115 реєстраційний номер НОМЕР_2 з фототаблицями, на яких зафіксовані пошкодження цього транспортного засобу (а.п. 80-85);

- протоколом огляду від 14 березня 2016 року, який складено за результатами огляду автомобіля УАЗ 3163 реєстраційний номер НОМЕР_1 з фототаблицями, на яких зафіксовані пошкодження цього транспортного засобу (а.п. 86-89);

- висновком експерта за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи від 23 червня 2016 року № 968/969/16-21, згідно з яким розташування та характер утворення пошкоджень свідчать про те, що сліди на автомобілі ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 залишені ходовими частинами та тими, що виступають, автомобіля УАЗ 3163, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Слідів, які б могли бути утворені на кузові автомобіля ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 від контактування з ТЗ іншого типу (марки, моделі) не виявлено. На час первинного зіткнення, повздовжні осі кузовів ТЗ були близькими до паралельних. Слідів самостійного руху автомобіля ВАЗ 2115 реєстраційний номер НОМЕР_2 до моменту контакту його з автомобілем УАЗ та початку утворення на ньому пошкоджень не виявлено. Первинне зіткнення сталось біля правих, по ходу руху на місто Жмеринка бордюрних каменів. Сліди на кузові автомобіля ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 утворились від контактування з виступаючими частинами автомобіля УАЗ 3163, реєстраційний номер НОМЕР_1 та від бордюрних каменів при штовханні автомобіля УАЗ попереду себе автомобіля ВАЗ. Автомобіль УАЗ 3163 реєстраційний номер НОМЕР_1 до первинного контакту рухався по напрямку, близькому до паралельного до повздовжньої осі кузова автомобіля ВАЗ (а.п. 91-95);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 березня 2016 року, із якого вбачається, що ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.п. 97);

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , згідно з яким власником автомобіля ВАЗ 2115 реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_5 (а.п. 98);

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , згідно з яким власником автомобіля УАЗ 3163 реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (а.п. 99).

Згідно з частинами 2 та 4 ст. 17 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України) ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У постанові від 4 жовтня 2012 року № 5-17кс12 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою, об`єктом захисту ст. 296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» надано роз`яснення, відповідно до якого суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Суд вважає, що, пошкоджуючи своїм автомобілем транспортний засіб потерпілого, обвинувачений ОСОБА_3 діяв з мотивів явної неповаги до суспільства, оскільки внаслідок цих дій обвинуваченого було порушено громадський спокій, права потерпілого, правила співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного. При цьому, вчиняючи так, ОСОБА_3 діяв без будь-якого приводу і ці його дії супроводжувались особливою зухвалістю, оскільки злочин вчинявся ним за допомогою транспортного засобу, тобто способом, небезпечним для життя та здоров`я присутнього на місці події свідка ОСОБА_7 .

Отже, з урахуванням зазначеного вище та оцінивши кожний із перелічених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у тому, що він 14 березня 2016 року вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, тобто хуліганство, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 296 КК України.

Водночас, у вину ОСОБА_3 окрім зазначеного вище, ставиться також те, що він начебто 14 березня 2016 року, біля 3 години, керуючи власним автомобілем УАЗ 3163 реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїжджаючи у місті Шаргород по вулиці Героїв Майдану у напрямку міста Жмеринка зі сторони села Слобода-Шаргородська, навпроти в`їзду до ІНФОРМАЦІЯ_4 по АДРЕСА_2 , на правому узбіччі дороги помітив припаркований автомобіль ВАЗ 2115 реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 та, порушуючи загальноприйняті норми поведінки моральності та доброзичливості, умисно, безпричинно, грубо, порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, за допомогою свого автомобіля УАЗ, а саме лівою передньою частиною переднього бампера та лівим переднім крилом, здійснив зіткнення з автомобілем ОСОБА_5 , пошкодивши при цьому задню праву частину кузова автомобіля ВАЗ, внаслідок чого, задню частину автомобіля ВАЗ стало поступово зміщувати лівіше, тобто розвертати по ходу руху годинникової стрілки. Далі ОСОБА_3 не зупинився, продовживши грубо порушувати громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, що проявилась у тому, що він, не зупиняючи свій автомобіль УАЗ, передньою його частиною, почав контактування та пошкодження правої центральної стійки кузова автомобіля ВАЗ, який від двох послідовних ударів розвернуло на загальний кут близько 180 градусів, тобто у напрямку, протилежному попередньому розташування автомобіля ВАЗ, пошкодивши її при цьому. Внаслідок спричинених ударів, автомобіль ВАЗ зупинився неподалік пішохідного переходу по середині автодороги, направлений своєю передньою стороною у напрямку села Слобода-Шаргородська.

На переконання суду, така позиція сторони обвинувачення є безпідставною і ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 діяв саме так, як про це зазначено вище, суду не надано. Натомість, сам обвинувачений пояснив, що він, будучи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем УАЗ, напевно заснув, а коли прокинувся, побачив задню праву частину автомобіля ВАЗ, після чого він, намагаючись уникнути аварії, здійснив маневр праворуч, а за тим відбулось зіткнення автомобілів.

Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, конкретні обставини справи, зокрема, що:

1) внаслідок вчинення злочину пошкоджено автомобіль потерпілого і вартість його відновлення перевищує вартість самого автомобіля (а.п. 131-134);

2) дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий; має постійне місце роботи, де характеризується позитивно; на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться (а.п. 124-129).

Вирішуючи питання щодо наявності обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 , суд вважає, що обвинувачений не у повній мірі розкаявся у вчиненому злочині, адже під час його допиту він посилався на те, що суттєвих обставин тієї ночі він не пам`ятає, тоді як деякі обставини, які нерозривно пов`язані між собою, ОСОБА_3 пам`ятав, що свідчить про те, що обвинувачений не у повній мірі усвідомив серйозність вчиненого ним злочину, його причин та наслідків. Окрім того, суд також враховує, що з часу вчинення ОСОБА_3 злочину минуло майже шість місяців, проте обвинувачений жодного разу не намагався зустрітись з потерпілим та з метою спокутувати свою вину вибачитись перед ним, що також, на думку суду свідчить про відсутність у ОСОБА_3 щирого каяття

Обставиною, обтяжуючою покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показаннями самого обвинуваченого та лікарським висновком від 14 березня 2016 року (а.п. 97).

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, наявності обставин, що обтяжують покарання та відсутності пом`якшуючих покарання обставин, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думку потерпілого та його представника про те, що покарання обвинуваченого має бути суворим та реальним, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту, в межах санкції статті 296 КК України.

Поряд із цим, зважаючи на усі обставини справи, занадто суворим на думку суду у цьому випадку є покарання, про яке просив прокурор, а саме обмеження волі.

Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов.

Так, потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов, у якому потерпілий просить стягнути з ОСОБА_3 : 38 745,08 грн матеріальної шкоди та 20 000 грн моральної шкоди (а.п. 26-38).

Обвинувачений зазначений цивільний позов визнав частково, згоден компенсувати ОСОБА_5 38 745,08 грн матеріальної шкоди та 6000 грн моральної шкоди.

Отже, оскільки обвинувачений вимоги ОСОБА_5 в частині завданої йому матеріальної шкоди визнав, то цивільний позов у цій частині належить задовольнити.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого.

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом установлено, що внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_3 , пошкоджено автомобіль потерпілого і вартість його відновлення перевищує вартість самого автомобіля. Цей автомобіль був єдиним засобом пересування як для потерпілого так і для його родини, а тому, очевидним є те, що ОСОБА_5 зазнав страждань у зв`язку із пошкодженням його майна. Злочин, вчинений обвинуваченим, призвів до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя потерпілого, оскільки втрата транспортного засобу призвела до додаткових зусиль, часу, а також незапланованих витрат.

При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення злочину минуло майже шість місяців, ОСОБА_3 не вжив жодних заходів щодо відшкодування потерпілому матеріальної і моральної шкоди, не вибачився перед ним та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним злочину. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати ОСОБА_5 .

Отже, очевидним є те, що вчиненим ОСОБА_3 злочином потерпілому завдано моральну шкоду, що визнав у судовому засіданні і сам обвинувачений.

При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На думку суду, у цьому випадку компенсація моральної шкоди, завданої ОСОБА_5 , не поглинеться самим лише фактом визнання ОСОБА_3 винним у заподіянні моральної шкоди.

З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань ОСОБА_5 , їх тривалість і можливість відновлення немайнових втрат, недопущення безпідставного збагачення потерпілого, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди ОСОБА_5 є 10 000 грн.

Отже, цивільний позов ОСОБА_5 слід задовольнити частково.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Окрім того, пунктами 1, 3 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 2 ст. 122 КПК України передбачено, що залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У цьому провадженні стороною обвинувачення залучалися експерти спеціалізованих державних установ, які провели транспортно-трасологічну та автотоварознавчу експертизи, загальна вартість проведення яких складає 7046,40 грн (а.п. 96, 146), і цю суму слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Потерпілому ОСОБА_5 у цьому провадженні надавалась правова допомога адвокатом ОСОБА_6 на підставі ордеру Серія ВН № 026161 від 9 серпня 2016 року та договору від цієї ж дати. Згідно з квитанцією від 9 серпня 2016 року ОСОБА_5 сплатив адвокату ОСОБА_6 5000 грн за надання правової допомоги (а.п. 44, 45, 153).

Отже, оскільки процесуальні витрати потерпілого підтверджені документально, то їх належить стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_5 .

Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжних заходів.

Керуючись статтями 100, 118, 120, 122, 124, 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 296 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на три місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 38 745 (тридцять вісім тисяч сімсот сорок п`ять) гривень 08 копійок матеріальної шкоди та 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

У іншій частині цивільного позову відмовити.

Речові докази:

- фрагменти пластикового матеріалу: червоного та жовтого кольорів, фрагменти скла прозорого кольору у двох окремих пакетах та фрагменти пластикового матеріалу світлого кольору зі склом прозорого кольору, вилучені під час огляду місця події 15 серпня 2016 року - знищити;

- автомобіль ВАЗ 2115 реєстраційний номер НОМЕР_2 залишити у власника - ОСОБА_5 ;

- автомобіль УАЗ 3163 реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити у власника ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь держави витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в сумі 7046 (сім тисяч сорок шість) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1