Ухвала
іменем україни
16 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
за участю прокурораОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся засуджений з вимогами про перевірку судових рішень щодо нього.

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за:

ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років і 6 місяців;

ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років і 6 місяців.

У вироку вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2015 рокущодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Як зазначено у вироку, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він у стані алкогольного сп?яніння, 10 травня 2014 року приблизно о 21 годині по АДРЕСА_1 , під час сварки, яка виникла на ґрунті тривалого побутового конфлікту з ОСОБА_8 , з метою умисного позбавлення життя останнього, ножем, якого взяв на території домогосподарства, завдав потерпілому три удари в область спини та шість ударів в область задньої частини голови, а також молотком, який також знайшов на території домогосподарства, завдав ОСОБА_8 вісім ударів в область задньої частини голови. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 впав обличчям донизу на підлогу в коридорі будинку, де через короткий проміжок часу настала його смерть.

Крім того ОСОБА_5 після вбивства ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку останнього, таємно викрав належні потерпілому 250 грн. та наручний годинник вартістю 300 грн.
У касаційній скарзі засуджений посилаючись на істотні порушення вимог кримінальною процесуального закону при розгляді провадження в суді першої та апеляційної інстанцій, на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи скаргу засуджений зазначає про невідповідність вироку вимогам ст. 370 КПК України, оскільки суд у ньому послався на недопустимі докази такі, що суперечать вимогам ч. 4 ст. 95 КПК України. Зазначає про те, що суд у вироку також безпідставно послався на протокол проведення негласних слідчих дій, оскільки голоси на відповідному записі не ідентифіковано.

Стверджує засуджений і про застосування до нього під час досудового розслідування катування, внаслідок чого він обмовив себе.

Апеляційний суд, за доводами касаційної скарги засудженого, не виправив допущені судом першої інстанції недоліки.

Касаційна скарга ОСОБА_5 містить доводи й про ненадання останньому можливості ознайомитись з матеріалами провадження для написання касаційної скарги.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав касаційну скаргу засудженого, прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу засудженого, однак просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвала апеляційного суду це судове рішення вищого суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України, відповідно до пункту другого частини першої якої в мотивувальній частині ухвали необхідно зазначити короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом першої інстанції обставини; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до частини другої вказаної статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Для наведення в ухвалі таких підстав апеляційний суд має проаналізувати всі доводи, що містяться в апеляції і на кожен із них дати відповідь.

Зазначені вимоги апеляційним судом виконано неналежним чином.
За змістом апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , останній в ній, окрім іншого, фактично зазначав про неналежність та недопустимість доказів, якими обґрунтовано винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, апеляційний суд не перевірив відповідність вироку вимогам ст. 370 КПК України, щодо обґрунтованості рішення, яке має бути ухваленим на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Також апеляційним судом не перевірено вирок на його відповідність положенням ч. 4 ст. 95 КПК України, відповідно до яких, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, та що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Не звернуто апеляційним судом уваги й на дотримання місцевим судом вимог ст. 23 КПК України, щодо безпосереднього дослідження доказів.
Апеляційний суд в ухвалі не надав оцінки законності посилань суду першої інстанції, як на докази, на протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 20 серпня 2014 року.

Так, об`єктивними даними, наявними у провадженні, не підтверджено тієї обставини, що одним із учасників зафіксованих на аудіозаписі розмов у ІТТ є саме ОСОБА_5 , а їх зміст стосується предмету доказування у даному кримінальному провадженні. Голоси на відповідному записі не ідентифіковані, зокрема, шляхом фоноскопічного експертного дослідження.

Як вбачається з даних протоколу результатів здійснення негласної слідчої дії, її було проведено 14 серпня 2014 року в камері ІТТ Жмеринського РВ у Вінницькій області та 15 серпня 2014 року в камері ІТТ Калинівського РВ у Вінницькій області. Однак, з матеріалів провадження вбачається, що запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 обрано 21 серпня 2014 року, а матеріалами провадження не підтверджено законність причини перебування ОСОБА_5 у вказаних ІТТ 14 та 15 серпня 2014 року.

Крім того, за змістом апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 , 14 та 15 серпня 2014 року ОСОБА_5 перебував під адміністративним арештом. Зазначений довід апеляційним судом не перевірено та оцінки йому не надано. Відсутність спростування такого доводу захисника, а також даних про дійсність перебування ОСОБА_5 під адміністративним арештом та можливий час такого перебування ставлять під сумнів законність проведення з ОСОБА_5 слідчих дій, результати яких використано судом як докази на підтвердження його винуватості.

Окрім зазначеного, апеляційний суд розглядаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 визнав недопустимим доказом заяву ОСОБА_5 на ім`я прокурора Калинівського району, в якій він повідомив про скоєний ним злочин з тих підстав, що така заява є добровільною дією ОСОБА_5 . Тим самим апеляційний суд поставив під сумнів добровільність показань, які ОСОБА_5 давав під час допиту його як підозрюваного та під час слідчого експерименту.

Поза належною увагою апеляційного суду залишився також довід захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про застосування до ОСОБА_5 незаконних методів на досудовому розслідуванні. Посилання судів на спростування вказаних доводів без проведення відповідної їх перевірки, не спростовують твердження засудженого про застосування до нього заборон, вказаних у п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК України.

Отже, залишаючи вирок щодо ОСОБА_5 без зміни апеляційний суд не надав належної уваги належності, допустимості, достовірності і достатності представленим у провадженні доказам обвинувачення та іншим матеріалам, на які послався суд першої інстанції при постановленні вироку.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційний суд не перевірив вирок щодо ОСОБА_5 на предмет дотримання місцевим судом при його постановленні вимог повного, всебічного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження у сукупності.

Апеляційним судом не надано відповіді на доводи апеляційної скарги захисника, який вважає, що місцевим судом порушено вимоги пункту другого частини третьої ст. 374 КПК України, щодо зазначення в мотивувальній частині вироку мотивів неврахування окремих доказів, оскільки, за змістом доводів ОСОБА_9 , суд мотивуючи своє рішення щодо доведеності вини ОСОБА_5 , не вказав, чому не бере до уваги показання самого засудженого, щодо обставин його конфлікту з потерпілим та причин його виникнення.

За наведених обставин ухвала апеляційного суду, як така, що постановлена з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до ст. 438 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді суду необхідно ретельно дослідити всі наявні у провадженні докази, вжити заходів для перевірки доводів засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього на досудовому слідстві психологічного та фізичного тиску з боку працівників міліції, дотримуючись при цьому вимог закону, ст. 3 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, після чого на підставі всіх вимог Кримінального процесуального кодексу, ст. 62 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, ухвалити законне, обґрунтоване, належним чином вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12