АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/2067/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/535/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 07 липня 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000531 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, якого визнано винним та засуджено:
- за ч.2 ст.121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.
Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6
потерпіла ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить змінити вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, призначивши йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.121 КК України.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року ОСОБА_7 був визнаний виним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України за наступних обставин.
14 лютого 2016 року приблизно о 22 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання гр. ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник між ним та гр. ОСОБА_10 , на грунті неприязних стосунків, що раптово виникли, навмисно, без мети вбивства, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс останньому не менше 10 ударів кулаками в область голови. Внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми, а саме: множинних саден в лобній області справа, в правій надбрівній області, в області зовнішнього кута правої брови, на переніссі та лівому крилі носу, в лівій надбрівній області, в лівій виличній області, на нижній губі зліва, в області правого кута нижньої щелепи; множинні синці в правій і лівій надбрівній областях з переходом на праву і ліву параорбітальні праву та ліву виличні області, спинку та праве крило носу, праву щоку, на підборідді справа і зліва; дві забиті рани в області зовнішнього кінця лівої брови; крововиливи у слизових оболонках верхньої і нижньої губ по середній лінії та в області лівого кута ротової щілини; травматичний вивих 1-го зуба верхньої щелепи зліва, переломи коронок 3-4 го зубів верхньої щелепи зліва; крововиливи у м`яких тканинах голови в лобній області справа, в правій скроневій області, в лівій лобно-скроневій області, крововиливи під м`які мозкові оболонки (субархноідальні крововиливи) обох півкуль головного мозку, правої півкулі мозочку і стовбурного відділу мозку, крововиливи у шлуночки головного мозку. Вказані тілесні ушкодження прижиттєві, спричинені незадовго до настання смерті. Утворилися від неодноразової дії тупих предметів чи їх частин з обмеженою контактуючою поверхнею або при ударах об такі предмети. Закрита внутрішньочерепна травма у вигляді множинних забоїв м`яких тканин голови і обличчя, крововиливів під м`які мозкові оболонки і у шлуночки головного мозку, стосовно живих осіб відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не заперечуючи винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, посилається на ті обставини, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд формально послався на ст.65 КК України та не врахував всі обставини справи, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Так, при визначенні міри покарання суд не врахував той факт, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, давав правдиві, щирі показання та допомагав слідству встановити істину. Крім того, ОСОБА_7 самостійно з`явився до відділення поліції одразу, як дізнався, що ОСОБА_10 помер. Суд не врахував ту обставину, що ОСОБА_7 до затримання мав постійне місце роботи, працював на ДП «Хлібна база №73» і позитивно характеризуються за місцем роботи. Також, суд не врахував, що після зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, він не намагався ухилитися від відповідальності та покарання. Захисник вважає, що призначене судом покарання у виді 8 років позбавлення волі є надто суворим і не відповідає загальним засадам призначення покарання.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 , кожен окремо, підтримали викладені в апеляційній скарзі захисника вимоги та просили вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_7 більш м`яке покарання.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Потерпіла ОСОБА_9 , просила апеляційний суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені а апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ст.121 ч.2 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вимог ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначені покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, на строк наближений до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст.121 КК України.
Крім того, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченого для призначення справедливого покарання (том 2 а.кп.88-90).
При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.
Крім того, судом першої інстанції на підставі ст.66 КК України враховані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме щиросердне каяття обвинуваченого у вчиненому, сприяння розкриттю вчиненого правопорушення, надання ним правдивих показів, той факт, що він не намагався ухилитися від відповідальності та уникнути покарання.
Відповідно до ст.67 КК України врахована обставина, що обтяжує покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Обґрунтовуючи висновки щодо виду та міри покарання обвинуваченому та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, суд першої інстанції виходив, не лише з характеру і ступіню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Судом враховано обставини, що пом`якшують покарання, конкретні обставини справи, а також дані про особу обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, а саме: щире каяття у вчиненому, надання правдивих показів та допомогу слідству, те, що обвинувачений самостійно з`явився до відділення поліції одразу, як дізнався, що ОСОБА_10 помер, а також той факт, що після зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу, він не намагався ухилитися від відповідальності та покарання.
Колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо наявності ряду обставин, які пом`якшують покарання та не враховані судом першої інстанції, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому є надуманими, необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.
Крім того, судом прийнято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до характеристики з місця роботи та проживання характеризується позитивно (том 1 а.кп.153).
Судом також врахована думка потерпілої, яка при обранні виду та розміру обвинуваченому ОСОБА_7 покарання наполягала на реальному позбавленні його волі, а також той факт, що ініціатором бійки був саме обвинувачений, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння.
Також, обвинувачений ОСОБА_7 у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває (том 1 а.кп.151, 152).
З урахуванням всіх обставин кримінального провадженнясуд першої інстанції вірно дійшов висновку та призначив обвинуваченому покарання наближене до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років, що колегія судів вважає достатнім для його подальшого виправлення, перевиховання та запобігання здійснення вчинення нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні будь-які обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України або призначення більш мякого покарання в межах санкції статті.
Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів та дані про особу, та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст.50 КК України, згідно з яким покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення не виявлено.
Тому, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченго ОСОБА_7 ОСОБА_6 необхідно відмовити, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.
Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4