Справа № 464/5064/16-к
пр.№ 1-кп/464/259/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.09.2016 року

Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001768 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 03.06.2016 року близько 13.54 год., перебуваючи в торговому залі ТЦ «Сільпо», що по пр. Червоної Калини, 62 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, підійшовши до вітрини із шоколадом, взяв шість плиток шоколаду «Classik Whels», вартістю 123 грн. 99 коп. кожна, на загальну суму 743 грн. 94 коп. після цього, перейшов у торговий ряд із овочами, де замотав у свою олімпійку шість плиток шоколаду, після чого направився на вихід із магазину, не оплативши на касі викрадений товар. Однак, з незалежних від нього причин не довів свого злочинного умислу до кінця, оскільки був затриманий працівником охорони ТЦ «Сільпо».

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці) доведена повністю і його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставини, що обтяжують покарання - судом не встановлені.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів, особу винного, який раніше згідно ст.89 КК України не судимий, неодружений, не працює, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, згідно довідки ОКЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер» від 09.06.2016 р. перебуває на обліку в диспансері з 28.02.2013 року, діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин; згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг від сусідів не поступало.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.185 КК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речового доказу слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373-376 КПК України,

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт.

Речовий доказ у справі, а саме:

-один цифровий носій формату CD+R з матеріалами відео спостереження з ТЦ «Сільпо» за 03.06.2016 р., який долучений до матеріалів справи, слід залишити при таких матеріалах.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1