Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 19 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) від 25 серпня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК та надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії вказаної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернулась з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі ВССУ, не усунула.

Зокрема, ОСОБА_4 у касаційній скарзі, як і попереднього разу, порушує питання про перевірку у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції від 21 квітня 2016 року про повернення її заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали слідчого судді та ухвали апеляційного суду від 25 травня 2016 року про відмову у відкритті провадження за її апеляційною скаргою на зазначену ухвалу.

Відповідно до ст. 424 КПК до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку входять вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Також в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на наведені положення процесуального закону, оскаржувана ухвала районного суду від 21 квітня 2016 року не може бути предметом розгляду касаційного суду, оскільки вона не переглядалась в суді апеляційної інстанції, про що зазначалося і в ухвалі касаційного суду від 25 серпня 2016 року, на що ОСОБА_4 уваги не звернула.
Крім того, ОСОБА_4 , оскаржуючи ухвалу апеляційного суду, як і попереднього разу, вказує на істотні порушення процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущені, на її думку, судом апеляційної інстанції при постановленні зазначеного судового рішення, однак доводів на обґрунтування вказаної позиції, як того вимагають положення процесуального закону, у касаційній скарзі не наводить.

Окрім вказаного, ОСОБА_4 в обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду посилається також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 429 КПК, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Таким чином, заявницею не були виконанні вимоги попередньої ухвали, а тому її касаційна скарга підлягає поверненню.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку на касаційне оскарження.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Повернути ОСОБА_4 її касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2016 року з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3