Ухвала
іменем україни

11 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000602, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх змінити, звільнивши його від відбування призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», а також залишити без розгляду цивільні позови. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, неправильно застосував Закон України «Про амністію у 2014 році» та безпідставно не звільнив його від відбування додаткового покарання. Також вказує на неправильне вирішення цивільного позову.
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року, ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання.

В рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 150 000 грн, ОСОБА_9 100 000 грн, ОСОБА_10 100 000 грн.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 31 травня 2013 року близько 12 год. у м. Дніпропетровську за ходом руху з боку вулиці Космічної в напрямку вулиці Аеропортівської водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2109», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на швидкості не більше 40 км/год. виїжджав на регульоване перехрестя з вулицею Панікахи на сигнал зеленої стрілки у додатковій секції світлофора, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру до забезпечення відповідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху безпечного керування цим автомобілем під час перевезення пасажирів ОСОБА_9 та Данилишиних. У свою чергу, в той же час у зустрічному напрямку в обстановці інтенсивного дорожнього руху водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Шкода октавія», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зупинився перед цим перехрестям на червоний сигнал світлофора.

Повертаючи на перехресті ліворуч в напрямку жилого масиву «Сокіл», ОСОБА_5 завершував проїзд перехрещення проїзних частин вже після зміни сигналів світлофорів за вимкненого сигналу зеленої стрілки у додатковій секції в його напрямку та з відновленням руху транспорту прямо в зустрічному напрямку на увімкнений зелений сигнал світлофора. Не зреагувавши на зміну дорожньої обстановки на небезпечну внаслідок наближення з правого боку ліворуч за ходом його руху автомобіля «Шкода октавія», водій ОСОБА_5 у порушення вимог п.п. 12.3, 16.8 Правил дорожнього руху продовжив рух без зупинки. Розпочинаючи рух одразу після увімкнення зеленого сигналу світлофора в його напрямку, водій ОСОБА_6 , проявляючи крайню неуважність до зміни дорожньої обстановки на небезпечну, за злочинної недбалості виїхав на перехрестя з обраною швидкістю, не передбачивши можливості зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2109», якому не надав дорогу в порушення вимог п.п. 10.1,16.5 Правил дорожнього руху, та безпосередньо спричинив наїзд керованим ним автомобілем «Шкода октавія» на автомобіль «ВАЗ-2109».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-2109» малолітній ОСОБА_11 загинув від отриманих небезпечних в цей момент для життя тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на задньому пасажирському сидінні автомобіля «ВАЗ-2109» поранені пасажири ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Правильність встановлення фактичних обставин справи, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України останнім не оспорюються.

Щодо доводів засудженого, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з вимогами ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Положеннями частини 2 ст. 86 КК України визначено, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання та неможливість звільнення останнього від відбування додаткового покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», суд у відповідності до вимог кримінального закону, крім тяжкості злочину та його наслідків, врахував також дані про його особу, зокрема те, що він систематично порушував Правила дорожнього руху.
Приймаючи до уваги сукупність цих обставин, рішення суду про неможливість звільнення ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам кримінального закону та Закону України «Про амністію у 2014 році».
З урахуванням наведеного колегія суддів уважає призначене засудженому ОСОБА_6 покарання справедливим, підстав для зміни судових рішень не вбачає.
Щодо доводів засудженого, наведених у касаційній скарзі, про неправильне вирішення цивільного позову, то вони також є необґрунтованими.
Виходячи зі змісту статей 127-129 КПК України, потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення за наслідками розв`язання цивільних позовів потерпілих, дотримались указаних вимог закону.
Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , яка за своїм змістом є аналогічною до його касаційної скарги, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3