Справа № 749/661/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/510/2016
Категорія - ст.185 ч.3 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Щорського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горностаївка, Ріпкинського району Чернігівської області, без визначеного місця проживання, українця, без громадянства, із базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого:

- 22 жовтня 2002 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;

- 30 березня 2005 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 19 вересня 2014 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі;

- 29 грудня 2014 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1,4 ст. 70 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року ОСОБА_11 визнаний невинуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та виправданий за відсутністю в його діянні складу даних злочинів.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Щорського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України. Призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. За новим вироком стягнути з ОСОБА_11 на користь держави 676,02 грн. за проведення судово-товарознавчих експертиз.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд всупереч вимогам ст. 84 КПК України не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для вирішення питання про винуватість обвинуваченого, не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, тобто безпідставно надав перевагу одним доказам над іншими. Зазначає, що в обґрунтування невинуватості обвинуваченого, суд прийняв до уваги припущення потерпілих про те, що ОСОБА_11 не міг вчинити деякі злочини та покази самого обвинуваченого, який постійно вводив суд в оману, надавав неправдиві відомості щодо свого громадянства. Вказує на те, що свідки, які були присутні при проведенні процесуальних дій, показали, що будь-який тиск з боку працівників поліції на ОСОБА_11 не чинився, останній добровільно давав покази. Посилається на те, що судом не надано належної оцінки показам потерпілого ОСОБА_12 , який вказав, що ОСОБА_11 на слідчій дії чітко показав, що велосипед він вкрав саме в потерпілого та показанням свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що під час проведення слідчої дії по іншому епізоду, ОСОБА_11 розповідав та показував де знаходиться господарство ОСОБА_14 та що в ньому він викрав гроші. Вказує на те, що по всіх епізодах крадіжок вчинених ОСОБА_11 суд не надав доказам оцінку та не аргументував чому не взяв їх до уваги Звертає увагу на те, що судом залишено поза увагою письмовий доказ - довідку райспоживспілки щодо визначення вартості викраденого велосипеду з господарства ОСОБА_15 . Висновки суду щодо не встановлення особи обвинуваченого не відповідає фактичним обставинам справи.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора обвинувачений ОСОБА_11 подав заперечення в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року залишити без змін. Вказує на те, що вирок суду є законним та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. Зазначає, що прокурор не надав жодного доказу причетності його до скоєння даних злочинів. Докази вході досудового розслідування були здобуті незаконним шляхом.

В доповненнях до заперечень на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_11 зазначає, що непричетність його до скоєння даних злочинів підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_16 та понятого ОСОБА_17 . Слідчі експерименти не проводилися в повному обсязі та протоколи оформлювалися на столику біля магазину, при цьому поняті тільки поставили свої підписи і більше нічого не знали. Звертає увагу, що після ухвалення виправдувального вироку до нього в СІЗО приїжджали з Щорської прокуратури, погрожували йому та вимагали написати апеляційну скаргу з визнанням своєї вини. Вказує на те, що допит, який був записаний на відео в ІВС Щорського РВП є незаконним, оскільки він перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Також просить відповідно до вимог ч. 5 т. 72 КК України врахувати його перебування під вартою з 15.04.2014 року та при винесенні рішення застосувати до нього ст. 6 Закону України « Про амністію у 2014 році».

1. Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що в один з днів серпня 2013 року приблизно о 12 годині діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, знаходячись по АДРЕСА_1 під парканом помітив велосипед моделі «Аіст Мінськ 28» вартістю 833 грн. який належав ОСОБА_12 та скоїв його крадіжку, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказані дії органом досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

2. Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_18 обвинувачується в тому, що в один з днів вересня 2013 року приблизно о 15 годині, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення у житло, знаходячись по АДРЕСА_2 , зі сторони городу через незачинену хвіртку зайшов до двору господарства ОСОБА_14 та через незамкнені двері будинку проник до будинку ОСОБА_14 , де з шафи викрав гроші в сумі 3 000 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказані дії органом досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

3. Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що в один з днів вересня 2013 року приблизно о 18 годині, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення у житло знаходячись по АДРЕСА_2 зі сторони городу зайшов до двору господарства ОСОБА_15 та викрав велосипед марки «Ардіс Славутич» вартістю 850 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказані дії органом досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

4. Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що в один з днів листопада 2013 року приблизно о 17 годині, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення у житло, знаходячись по АДРЕСА_3 через незамкнену хвіртку проник до двору господарства ОСОБА_19 та викрав велосипед марки « Україна 28» вартістю 619,16 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказані дії органом досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

5. Крім того, ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що в один з днів грудня 2013 року приблизно о 17 годині 30 хвилин діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись по АДРЕСА_4 шляхом вільного доступу під стіною кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » помітив велосипед моделі «Аіст Мінськ 28» вартістю 705,60 грн., який належав ОСОБА_20 , та скоїв крадіжку велосипеда, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказані дії органом досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з вказаних в ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та вважають вирок обґрунтованим, законним і просили залишити його без змін, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1)вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, тобто якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

За змістом цієї статті виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливості надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли.. Виправдувальний вирок ухвалюється також у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та постановив виправдувальний вирок.

Так, висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_11 невинуватим у скоєнні інкримінованих йому злочинів за обставин, викладених органами досудового розслідування в обвинувальному акті та його виправдання за недоведеністю у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, цілком відповідають фактичним обставинам, установленим судом, підтверджуються доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені, детально викладені судом у вироку та об`єктивно спростовують факт вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_11 .

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні свою винність у скоєнні даного злочину та інкримінованих йому злочинів передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України не визнав та пояснив, що він в період з 2014 року по березень 2015 року знаходився з засудженим ОСОБА_21 в одній камері Чернігівського слідчого ізолятора, який сам родом з м. Щорса Чернігівської області. Від ОСОБА_22 стало відомо назву сіл, що розташовані на території Щорського району. Дубіна розповів йому що з працівниками Щорської міліції можна домовитись за мобільний телефон за умови, якщо взяти на себе «лівий епізод», тобто злочин який не скоював. Мобільні телефони в тюрмі дуже цінна річ для зв`язку з зовнішнім світом. Тоді обвинувачений написав заяву до Щорського РВ УМВС про нібито скоєні ним ряд крадіжок в Щорському районі. Незабаром, у лютому 2015 року, до нього в слідчий ізолятор приїхав працівник міліції ОСОБА_23 та в ході розмови домовились, що ОСОБА_11 візьме на себе вісім крадіжок майна громадян по Щорському району. Під диктовку цього працівника міліції обвинувачений написав заяви про злочини які не скоював, та віддав працівнику СІЗО, який зареєстрував заяву та передав працівнику міліції. Після чого ОСОБА_24 через конвойну службу доставили до Щорського ІТТ, де до нього приходили працівники міліції та в деталях розповідали в яких селах при яких обставинах були скоєні крадіжки майна. Його возили по селах району та спочатку розказували де і як було викрадено майно, а потім він це відтворював в присутності понятих при проведенні слідчого експерименту. До суду було направлено кримінальне провадження по п`яти епізодах, хоча він взяв на себе вісім епізодів крадіжок. Сам ОСОБА_11 ніколи не був в Щорському районі. Не знає сіл і їх місце розташування та ніколи не скоював крадіжки майна, які йому вмінили органи досудового розслідування. Свідченням цьому є покази потерпілих, які вказують, що він, ОСОБА_11 , не достовірно вказував на обставини та деталі скоєних злочинів. Мобільні телефони в кількості трьох штук йому були передані в СІЗО, але яким чином і через кого в цілях своєї безпеки не хоче розголошувати. До того ж органи досудового розслідування так і не встановили його особу, громадянство. Не можна засудити людину, якщо достовірно невстановлено хто вона і її громадянство. Сам він не бажає озвучувати відомості про себе, а надасть документи, які посвідчують його особу, в потрібний йому час.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_11 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, стверджував про свою невинуватість та дав аналогічні показання, як в суді першої інстанції. Також наголосив, що органи досудового розслідування так і не встановили його особу, громадянство. Сам він не бажає озвучувати відомості про себе, показав, що народився він у Ріпкинському районі прожив там біля 7 років, а потім переїхав до Білорусії, мешкав в Гомельському районі, паспорт він не отримував, оскільки біля 10 років перебував у місцях позбавлення волі, проживав з матір`ю та на даний час йому 30 років.

Окрім показань ОСОБА_11 , колегія суддів приймає до уваги і показання свідків допитаних у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Зокрема свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що він був в якості понятого при огляді місця події в с. Хотуничах Щорського району у господарстві ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Свідок зазначив, що ОСОБА_11 добровільно розповів та показав, яким чином і кудою проник до будинку, орієнтувався впевнено. Вказав шафу з якої було викрадено гроші. В показаннях ОСОБА_24 та потерпілої були протиріччя щодо місцезнаходження грошей. ОСОБА_11 говорив, що частину грошей він витратив. Хто саме вкрав гроші він не знає, але згадав, що в селі говорили, що крали цигані. В 2013 році потерпілі із заявами щодо крадіжок до сільської ради не надходили.

У судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_25 показав, що був в якості понятого при проведенні слідчих дій у господарстві ОСОБА_19 , у якого було викрадено велосипед. Його запросили до господарства ОСОБА_19 , де працівники міліції та обвинувачений розповідали про обставини справи, але хто перший розповідав не пам`ятає зі сплином часу. Обвинувачений розповів, що він забрав велосипед, який стояв біля калитки зовні. Колір та марку велосипеда ОСОБА_11 не пам`ятав. ОСОБА_11 розповідав добровільно без примусу. Працівники міліції розповіли йому, що обвинувачений вкрав велосипед.

За змістом ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Прокурор, як на доказ винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, послався на показання потерпілих та свідків і у судовому засіданні апеляційної інстанції заявив клопотання про виклик для допиту потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 .

Проте, стороною обвинувачення прибуття вищезазначених потерпілих та свідків у судове засідання не було забезпечено, незважаючи на те, що дане кримінальне провадження перебувало на розгляді апеляційного суду тривалий час і суд доклав усіх зусиль для допиту потерпілих та свідків - надіслав повістки про виклик та забезпечив їх допит у Щорському районному суді Чернігівської області в режимі відеоконференції.

Тому враховуючи, що апеляційний суд був позбавлений можливості допитати потерпілих та свідків, які були допитані органом досудового слідства та судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 23 КПК України, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, колегія суддів не вправі дати показанням потерпілих та свідків іншу правову оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, так як цих доказів не було досліджено при апеляційному перегляді вироку місцевого суду.

Також, апеляційним судом Чернігівської області було встановлено, що на час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції в матеріалах кримінального провадження було відсутнє повідомлення ОСОБА_11 про підозру, що є основою для виникнення функцій кримінального переслідування, захисту та подальшого обвинувачення особи у вчиненні злочинів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що надані в апеляційній інстанції документи прокурором в тому числі і заява про злочин, не можуть бути предметом розгляду в апеляційній інстанції, оскільки не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції незаконно виправдав ОСОБА_24 і не навів переконливих доводів для виправдання останнього є безпідставними.

1. Так прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_18 по першому епізоду послався на докази: - висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 1384/15-25 від 21.05.2015 року про залишкову вартість велосипед у«Аіст Мінськ 28» вартістю 833 грн.; - покази потерпілого ОСОБА_12 ; - покази понятого ОСОБА_28 ; - протокол слідчого експерименту в АДРЕСА_5 проведений 06.05.2015 року за участю обвинуваченого, під час якого він розповів про обставини вчинення даного злочину, однак в суді від цих показів відмовився.

Як показав потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції, що у серпні 2013 року біля його двору було викрадено велосипед моделі «Аіст Мінськ 28» зеленого кольору. Влітку 2015 року в село Н.Боровичі Щорського району приїхали працівники міліції з обвинуваченим. Дільничий інспектор з представником сільської ради водили обвинуваченого по хатах та з`ясовували у людей, що у кого було викрадено. Слідчий експеримент біля будинку потерпілого не проводився, а біля кафе «Снов?янка» на столику було оформлено документи відносно крадіжки велосипеда у потерпілого та крадіжці велосипеда у ОСОБА_20 . Взагалі потерпілому покази обвинуваченого здалися дуже дивними. Окрім цього, ОСОБА_11 зазначив, що колір велосипеда, який він викрав з подвір`я, був червоного кольору. Насправді велосипед було викрадено під парканом з вулиці та зеленого кольору. При цьому потерпілий зазначив, що невпевнений, що саме ця людина викрала його велосипед на, що працівники міліції відповіли, що він же сам признався в крадіжці. Взагалі раніше ОСОБА_24 потерпілий не бачив в селі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_28 показала, що вона була понятою на слідчому експерименті, коли привозили ОСОБА_24 в с.Н.Боровичі та він розповідав, що біля кафе «Снов?янка» викрав велосипед, який належав потерпілій ОСОБА_20 та пояснив, що велосипед червоного кольору викрав у ОСОБА_12 . При цьому слідчий експеримент у господарстві ОСОБА_16 не проводився. Всі документи складались біля кафе «Снов?янка». Обвинувачений пояснив, що він скоїв ще п`ять крадіжок по селу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інтонації, про те, що наявність судово-товарознавчої експертизи № 1384/15-25 від 21.05.2015 року про залишкову вартість велосипеду та протоколу слідчого експерименту в АДРЕСА_5 06.05.2015 року за участю обвинуваченого є недостатнім для визнання винуватості ОСОБА_11 . Потерпілий ОСОБА_12 показав, що покази обвинуваченого були сумнівними та неправильними в плані місця скоєння злочину та кольору велосипеда. Свідок ОСОБА_28 за обставини злочину нічого не пояснила, підтвердила, що ОСОБА_11 зазначив колір викраденого велосипеда у ОСОБА_16 червоний, тоді як останній пояснив, що викрадений велосипед був зеленого кольору. Окрім цього, слідчий експеримент за участю ОСОБА_11 по факту крадіжки велосипеда у ОСОБА_12 , не складався.

Отже прямих доказів винуватості ОСОБА_11 прокурор не надав, з викраденого майна нічого не вилучалось та не встановлено куди майно поділось.

Колегія суддів, вважає, суд першої інстанції вірно виправдав ОСОБА_11 за цим епізодом за недоведеністю вини обвинуваченого, оскільки прокурором не надано жодного доказу винуватості ОСОБА_11 у скоєнні вказаного злочину.

2. По другому епізоду прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_18 послався на три докази: - протокол огляду місця події від 06.05.2015 року, проведений в с. Хотуничах Щорського району Чернігівської області у господарстві ОСОБА_14 , де ОСОБА_11 розказував та показував, як проникав до господарства, - покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_29 .

Свідок ОСОБА_13 показав, що він був в якості понятого при огляді місця події в с. Хотуничах Щорського району у господарстві ОСОБА_14 . ОСОБА_11 охоче співпрацював зі співробітниками міліції та детально розказав та показав, яким чином і кудою проник до будинку. Вказав шафу, з якої було викрадено гроші. Нереально було б відтворити вказані події якби не бути учасником цих подій. Свідок помітив, що ОСОБА_11 дуже добре орієнтується в місцевості і все добре пам`ятає. Пояснив, що потерпіла сиділа на лавочці, як він викрав гроші.

Свідок ОСОБА_27 показав, що влітку 2015 року був понятим при огляді місця події господарства ОСОБА_14 . Потерпіла розказувала, що вона сиділа на вулиці на лавочці, як до неї зі сторони ферми підійшли циганка і вона з нею розмовляла. Крадіжку грошей відразу не помітила. Коли прийшла міліція з обвинуваченим, то ОСОБА_14 сказала, що вона ніколи не бачила цього чоловіка раніше. ОСОБА_11 сміючись розповідав та показував як з городу зайшов на подвір`я, а потім проник до будинку потерпілої та з нижньої шухляди шафи викрав гроші.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що протокол огляду місця події від 06.05.2015 року в с.Хотуничах Щорського району, складений лише з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, фіксує факт проникнення до житла і жодним чином не встановлює винуватість ОСОБА_11 , тим більше, що в суді він від цих показів відмовився. Колегія суддів також відзначає, що протокол огляду місця події від 06.05.2015 року в с. Хотуничі Щорського району не можна вважати достатнім і допустимим доказом також через те, що фактично був проведений слідчий експеримент і за змістом цей протокол є протоколом слідчого експерименту, а не оглядом місця події.

Покази свідка ОСОБА_13 жодним чином не викривають протиправні дій ОСОБА_24 , а покази свідка ОСОБА_29 вказують на те, що сама потерпіла не вказувала на причетність обвинуваченого до крадіжки її майна, а підозрювала у крадіжці іншу особу.

Врахувавши вищенаведені докази, які були належним чином дослідженні в суді першої інстанції, суд вірно вказав, що прямих доказів винуватості ОСОБА_11 прокурор не надав, з викраденого майна нічого не вилучалось, невстановлено куди майно поділось, а тому, за цим епізодом крадіжки, його необхідно виправдати за недоведеністю вини обвинуваченого.

3. По третьому епізоду обвинувачений в судовому засіданні свою вину у скоєнні даного злочину не визнав та пояснив, що ніколи не скоював даного злочину, оскільки не був в цьому селі. Працівники міліції розказали та показали де і як було скоєно крадіжку. Після чого обвинувачений показав як він викрав велосипед.

На підтвердження винуватості ОСОБА_18 прокурор послався на три докази: - протокол огляду місця події від 06.05.2015 року, судово-товарознавчу експертизу №1383 від 20.05.2015 року та покази потерпілого ОСОБА_15 .

У судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_15 показав, що восени 2013 року у його дворі було викрадено велосипед «Ардіс Славутич». Його дружина прийшла з роботи, поставила велосипед біля ганку та зайшла в будинок. ОСОБА_11 пояснював під час слідчого експерименту, що через город зайшов у двір та забрав велосипед, а потім комусь продав. Розказував, що у цьому селі ще викрав гроші у ОСОБА_30 , просив зняти наручники, то за годину може викрасти п`ять велосипедів. Раніше потерпілий ніколи не бачив обвинуваченого в селі.

Огляд місця події від 06.05.2015 року, проведений у господарстві ОСОБА_15 в с. Хотуничі Щорського району Чернігівської області, фіксує факт проникнення до господарства ОСОБА_15 і жодним чином не встановлює винуватість ОСОБА_11 , в суді від цих показів він відмовився, судово-товарознавча експертиза від 20.05.2015 року №1383 не визначила вартість викраденого велосипеда у зв`язку з відсутністю цінової інформації, і не фіксує причетність обвинуваченого до злочину. Потерпілий ОСОБА_15 тільки підтвердив факт крадіжки з його господарства велосипеда. У суду першої інстанції виникли сумніви щодо правдивості показів ОСОБА_24 , оскільки ,пояснюючи слідчому на відео відтворенні, зробленому в Щорському РВ УМВС 03.06.2015 року пояснив, що велосипед у ОСОБА_31 було викрадено з двору вже у темну пору доби, але при цьому в чужій для нього місцевості знає, що крадіжка велосипеда була скоєна по АДРЕСА_2 .

По цьому епізоду обвинувачення колегія суддів також відзначає, що протокол огляду місця події від 06.05.2015 року в с. Хотуничі Щорського району не можна вважати достатнім і допустимим доказом через те, що фактично був проведений слідчий експеримент і за змістом цей протокол є протоколом слідчого експерименту, а не оглядом місця події.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність виправдання обвинуваченого за недоведеністю вини, оскільки прямих доказів винуватості ОСОБА_11 прокурор не надав, з викраденого майна нічого не вилучалось, не встановлено куди майно поділось та прокурором не надано жодного доказу винуватості ОСОБА_11 у скоєнні вказаного злочину.

Доводи прокурора про те, що не можна погоджуватись з твердженням суду, що не встановлено куди поділось майно, оскільки потерпілий ОСОБА_15 вказав, що ОСОБА_11 під час слідчої дії розповів, що його велосипед продав першому зустрічному, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_11 відмовився від визнавальних показів, а прокурор на спростування таких висновків суду не надав доказів.

Твердження прокурора, про те, що судом залишено поза увагою письмовий доказ щодо вартості викраденого велосипеду з господарства ОСОБА_15 є безпідставним, оскільки суд дослідив наданий стороною обвинувачення доказ, при цьому також вірно не прийняв його до уваги, оскільки не знайшов достатніх доказів для визнання ОСОБА_11 винуватим у крадіжки вказаного прокурором велосипеду.

Отже саме стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів викладених в обвинувальному акті.

4. По четвертому епізоду прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_18 послався на докази: покази потерпілого ОСОБА_19 свідків ОСОБА_25 , та ОСОБА_26 , протокол проведення слідчого експерименту від 15.05.2015 року та висновок експерта № 496 від 16.06.2015 року про залишкову вартість велосипеда «Україна 28».

Так, потерпілий ОСОБА_19 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що точно дату не пам`ятає, але у 2013 році приблизно о 17 годині з двору його господарства, розташованого в с. В.Щимель Щорського району Чернігівської області, було викрадено велосипед марки «Україна 28». Через великий сплив часу до нього додому прийшли працівники міліції та сказали, що встановлена особа, яка скоїла крадіжку. Разом з ОСОБА_11 було проведено слідчий експеримент, в результаті якого потерпілий прийшов до висновку, що обвинувачений не скоював цього злочину, оскільки невірно вказав місце знаходження велосипеда та не міг назвати марку велосипеда, а тільки як працівники міліції назвали марку велосипеда підтвердив, що так. Велосипед у дворі знаходився так, що ОСОБА_11 проходячи вулицею не міг помітити його через відчинену хвіртку. Потерпілий підозрює у скоєнні злочину зовсім інших людей.

Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 у судовому засіданні суду першої інстанції показали, що були в якості понятих при проведенні слідчого експерименту у господарстві ОСОБА_19 , у якого раніше було викрадено велосипед дружини. ОСОБА_11 пояснював, що нібито викрав велосипед у потерпілого, який помітив через відчинену хвіртку.

Протокол слідчого експерименту від 15.05.2016 року проведений в період з 12-50 години до 13-20 години за адресою АДРЕСА_6 за участю обвинуваченого, під час якого він розповів про обставини вчинення даного злочину, однак в суді від цих показів відмовився.

Висновок експерта № 496 від 16.06.2015 року встановлює лише залишкову вартість велосипеда марки «Україна 28» та не є доказом вчинення крадіжки велосипеда обвинуваченим.

Потерпілий ОСОБА_19 обґрунтовано ставить під сумнів причетність ОСОБА_11 до злочину, адже останній не міг назвати марку велосипеда та місце його знаходження у дворі. Свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_25 про обставини скоєного злочину нічого пояснити не змогли.

В зв`язку з тим, що прямих доказів винуватості ОСОБА_11 прокурор не надав, з викраденого майна нічого не вилучалось, невстановлено куди майно поділось, суд вірно вказав, що прокурором не надано жодного доказу винуватості ОСОБА_11 у скоєнні вказаного злочину, а тому за цим епізодом крадіжки, його необхідно виправдати за недоведеністю вини обвинуваченого.

5. По п`ятому епізоду прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_18 послався на докази: протокол слідчого експерименту від 06.05.2015 року, висновок товарознавчої експертизи № 976/15/-24 від 15.04.2015 року, покази свідка ОСОБА_28 .

Слідчий експеримент від 06.05.2015 року проведений в період з 10 години до 19-40 години в с. Н.Боровичі Щорського району за участю обвинуваченого, під час якого він розповів про обставини вчинення даного злочину, однак в суді від цих показів відмовився.

Висновок судово-товарознавчої експертизи № 976/15-24 від 15.04.2015 року встановлює лише залишкову вартість велосипеда «Аіст Мінськ 28» та не є доказом вчинення крадіжки обвинуваченим ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_28 про обставини скоєного злочину нічого пояснити не змогла.

Прямих доказів винуватості ОСОБА_11 прокурор не надав. З викраденого майна нічого не вилучалось, невстановлено куди майно поділось.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що прокурором не надано жодного доказу винуватості ОСОБА_11 у скоєнні вказаного злочину, а тому за цим епізодом крадіжки, його необхідно виправдати за недоведеністю вини обвинуваченого.

Посилання прокурора на протокол огляду місця події від 06.05.2015 року, як на один із доказів, який підтверджує вину ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зміст даного документу свідчить про те, що фактично було проведено слідчий експеримент, а не огляд місця події, тому цей доказ не може бути прийнятим судом до уваги при прийнятті рішення.

Доводи прокурора, про те, що судом не було надано оцінки показанням потерпілих та свідків є безпідставними та спростовуються мотивувальною частиною вироку, з якої вбачається, що судом не лише було наведено зміст показань потерпілих та свідків, а й надано їм детальний аналіз у сукупності з іншими зібраними доказами під час прийняття остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Так, прокурор у судовому засіданні суду першої інстанції надав різні довідки в тому числі: свідоцтво про народження ОСОБА_11 , довідки про судимість з УІАЗ при УМВС в Чернігівській області, довідку з місця проживання ОСОБА_11 на території Горностаївської сільської ради Ріпкинського району, повідомлення управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про те, що ОСОБА_11 паспортом громадянина України в Чернігівській області, не докуменувався, відповідь відділу внутрішніх справ Шумилінського райвиконкому республіки Білорусь про те, що паспортом громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_11 не документувався, відповідь Департаменту з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України про те, що ОСОБА_11 на території України паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувався.

Як у судовому засіданні суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції надані прокурором документи не можуть встановлювати особу обвинуваченого та підтверджувати громадянство України. Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що органи досудового розслідування і не намагалися документально встановити особу обвинуваченого.

Оцінивши докази в їх сукупності з точки зору достатності, належності, допустимості та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов умотивованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_11 в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині при висунені проти неї будь-якого кримінального обвинувачення право на справедливий суд. Суд повинен відповідати вимогам незалежності та безсторонності.

Право кожного на справедливий розгляд його справи - дуже важлива складова статті 6 Конвенції. У пункті 1 статті 6 перелічуються елементи справедливого судочинства відповідно до європейської моделі права.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.

Судом першої інстанції в ході кримінального провадження дотримані вимоги ст.ст. 22, 92, 93, 349, 350 КПК України, що є гарантією забезпечення права сторін на справедливий судовий розгляд.

Стаття 94 КПК вимагає, щоби для прийняття відповідного процесуального рішення суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Оцінивши докази в їх сукупності з точки зору достатності, належності, допустимості та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов умотивованого висновку, що винуватість ОСОБА_11 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень не доведена, зазначивши у мотивувальній частині вироку відповідно до вимог ст. 373 КПК України докладні мотиви свого рішення.

Оскільки стороною обвинувачення не було доведено винуватість ОСОБА_11 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, виявленні в ході судового розгляду суперечності не спростовано, жоден із учасників судового розгляду прямо не вказав на ОСОБА_11 , як на особу, яка скоїла саме цей злочин, а згідно положень та принципів Конституції України, КПК України, Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини усі сумніви щодо доведеності винуватості обвинуваченого слід тлумачити на його користь, тому рішення суду першої інстанції про необхідність виправдання ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 та ч.3 ст.185 КК України у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні кримінальних правопорушень є обґрунтованим, законним та справедливим.

За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду за наведених в апеляційній скарзі прокурора підстав.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо виправданого ОСОБА_11 судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Щорського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2016 року щодо особи, яка назвалась ОСОБА_11 - без зміни.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_32 ОСОБА_2 ОСОБА_33