Провадження № 1-кс/201/9080/2016
УХВАЛА
Іменем України
4 листопада2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні його потерпілим від 29.09.2016, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на постанову про відмову у визнанні його потерпілим слідчого СВ СУ Прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000137, внесеному до ЄРДР за ознаками ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 386, ст. 373 КК України.
В обґрунтування заявленого посилається на те, що 29.09.2016 постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 було відмовлено у визнанні його потерпілим по кримінальному провадженню № 0000137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 386, ст. 373, ч. 2 ст. 365 КК України. Єдиним обґрунтуванням такого рішення є те, що ОСОБА_3 неодноразово не з`являвся на допити до прокуратури, тому не підтвердив завдання йому матеріальної та моральної шкоди.

Також слідчий в даній постанові зазначає, що аналіз диспозицій ст.ст. 366, 373 та 386 КК України свідчить, що зазначеними злочинами шкода завдається виключно суспільним відносинам у сфері правосуддя. Проте, відповідно до диспозиції ст. 365 КК України шкода від такого злочину задається інтересам окремих осіб, тобто заявник, на його думку, не може бути визнаний потерпілим.

Так, 03.01.2012 заявнику було вручено обвинувальний акт за ст.ст. 146 ч. 2, 187 ч. 4, 263 ч. 2 КК України. У зв`язку з встановлення численних фактів фальсифікації та не процесуального впливу на учасників кримінального провадження з боку органу досудового розслідування, 13.01.2015 заступником прокурора Дніпропетровської області змінено обвинувачення на ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 263 КК України.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2015 ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Цим же вироком ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. ст. 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016 вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2016 відносно ОСОБА_3 в частині визнання його винним та його засудження за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України скасовано та призначено у цьому кримінальному провадженні новий судовий розгляд в іншому складі суду. В частині виправдання залишено без змін.
Під час розгляду кримінального провадження № 0000011 від 20.11.2012 встановлені численні факти фальсифікації матеріалів кримінального провадження. До ЄРДР внесено відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення за даними фактами під № 0001035, № 0000137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 365, 366, 386 КК України.

Крім того, прокуратурою Дніпропетровської області 31.03.2016 внесено відомості до ЄРДР № 0000303 за фактом повторного примушування працівниками прокуратури Дніпропетровської області свідків до надання показів у кримінальному провадженні (ст. 373 КК України).

Внаслідок вищевказаних протиправних дій посадових осіб прокуратури Дніпропетровської області, на думку заявника, штучно створені докази у кримінальному провадженні № 0000011.

Як вказує ОСОБА_3 , його на підставі сфальсифікованих даних матеріалів кримінального провадження і змушення стороною обвинувачення до давання завідомо неправдивих показань потерпілих, свідків було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності та незаконно винесено судами першої інстанції обвинувальні вироки, через що заявник незаконно утримувався під вартою майже 2 роки.

Так, в ході розгляду кримінального провадження № 0000011 проведено 4 експертизи, якими встановлено підроблення численних підписів двох слідчих, дописки до протоколів обшуку та інше. Більш того, встановлені факти тиску на двох потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з боку сторони обвинувачення.

Крім того, як зазначає ОСОБА_3 , встановлено велику кількість фактів, що свідчать про тиск та знущання вчинених щодо свідків та осіб, яких безпідставно визнано потерпілими з боку слідчого, в провадженні якого знаходилась кримінальна справа, з метою фальсифікації та створення штучних доказів:

Разом з тим, на думку заявника, прокурор ОСОБА_11 , яка підтримує державне обвинувачення по кримінальному провадженню № 0000011 відносно ОСОБА_3 , під час судового розгляду вказаного кримінального провадження вчиняє дії, направлені на приховування вищевикладених фактів та спотворення пред`явленого обвинувачення.

Обґрунтовуючи отриману шкоду вказаними вище кримінальними правопорушеннями, ОСОБА_3 вказує, що за час тримання під вартою у нього розвинулась хвороба серця (гіпертонія другого ступеня), що підтверджується колегіальним актом СМЕ.

Разом з тим, відповідно до лікарського висновку МЧ Дніпропетровського слідчого ізолятора від 14.01.2013 при надходженні ОСОБА_3 до вищевказаної установи 17.09.2012 був повністю здоровий. А вже станом на 14.01.2013 співробітники медичної частини установи покарань зафіксували у заявника діагноз: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ХОЗЛ».

Комісія лікарів КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» ДОР код № 462004 від 11.07.2013 підтвердила виявлені у ОСОБА_3 хвороби: Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь АГ 2.

На лікування ОСОБА_3 в умовах ізоляції затрачено більше, ніж 25 000 гривень та що найменш 30 000 гривень витрачено на реабілітацію стану здоров`я ОСОБА_3 .
Таким чином, як вважає заявник, протиправними діями посадових осіб прокуратури Дніпропетровської області йому було завдано значної моральної, фізичної та матеріальної шкоди, підірвано мою ділову репутацію, зокрема, як адвоката.
Заявник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити.
Слідчий прокуратури Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.
Вислухавши в судовому засіданні заявника, дослідивши матеріали скарги та матеріали провадження, встановлено наступне.

Як вбачається зі спірної постанови, у провадженні першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження № 0000137, внесене до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ст. 386, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 373 КК України.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні надійшли заяви ОСОБА_3 , в яких він просить визнати його потерпілим, при цьому зазначивши, що протиправними діями посадових осіб прокуратури Дніпропетровської області йому було завдано значної моральної та матеріальної шкоди, підірвано ділову репутацію, зокрема, як адвоката, у зв`язку з перебуванням його під вартою були втрачені відносини з клієнтами та не отримано вигоду (гонорар) в розмірі не менш 5000 грн.
29.09.2016 постановою слідчого в особливо важливих справах першого СВ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим по кримінальному провадженню № 0000137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 386, ст. 373, ч. 2 ст. 365 КК України.

В обґрунтування прийнятої постанови слідчий прокуратури зазначає, що за нормами ст.ст. 366, 386 та 373 КК України, даними злочинами завдається шкода суспільним відносинам у сфері правосуддя, а не інтересам окремих осіб, тому відсутні підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілим саме від злочинів, передбачених вищевказаними статтями.
Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні ОСОБА_3 неодноразово викликався за телефоном для надання відповідних показів, але останній на виклики не з`являвся, про причини неявки нічого не повідомив. Будь-яким іншим чином ані ОСОБА_3 , ані його захисниками не було надано жодного доказу, який свідчив би про спричинення йому як матеріальної так і моральної шкоди, заподіяної злочином, передбаченим ст. 365 ч. 2 КК України.
Отже, суд роз`яснює, що заявник, як потерпілий, згідно зі ст. 56 КПК України, має право подавати докази на підтвердження своєї заяви, а також подавати клопотання слідчому чи прокурору про проведення певних слідчих дій.
Разом із тим, як встановлено в судовому засіданні, заявника не визнано потерпілим.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Частина 2 вказаної статті передбачає, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ч. 1 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Відповідно до ч. 5 даної статті постанова слідчого, прокурора складається з вступної частини, мотивувальної та резолютивної. Мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
З оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим при її прийнятті взагалі не враховані відомості, на які вказує заявник, обґрунтовуючи факт спричинення йому шкоди - відомості про заявлені скаржником факти фальсифікації матеріалів кримінального провадження відносно нього та вжиття не процесуального впливу на учасників даного кримінального провадження, зокрема свідків, з боку органу досудового розслідування.
Отже, суд приходить до висновку, що слідчий приймаючи постанову про відмову у визнанні потерпілим не врахував дані матеріали провадження і прийшов до передчасного висновку про відсутність спричиненої ОСОБА_3 шкоди.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржена рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Згідно із ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Отже, визнання особи потерпілою відноситься до виключної компетенції слідчого.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні його потерпілим задовольнити частково.
Постанову слідчого в особливо важливих справах першого СВ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 29 вересня 2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим по кримінальному провадженню № 0000137 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 386, ст. 373, ч. 2 ст. 365 КК України - скасувати.
Зобов`язати слідчого в особливо важливих справах першого СВ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000137, вирішити питання про залучення ОСОБА_3 як потерпілого з урахуванням його посилань на відомості, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

В задоволенні решти вимог відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1