Ухвала іменем україни 02 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
від 13 березня 2015 року, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Асіна Томської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , засудженого за вироком Житомирського обласного суду
від 12 жовтня 1998 року за п. 1 ст. 93, ч. 1 ст. 140,
ст. 42, ст. 14 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
За вироком Любарського районного суду Житомирської області
від 16 грудня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Вироком апеляційного суду цей вирок районного суду в частині призначеного покарання скасовано та визначено ОСОБА_7 за ч. 1

ст. 263 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
У решті вирок районного суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у невстановлений слідством день, час та місці, у невстановлений спосіб без передбаченого законом дозволу придбав вогнепальну зброю і бойові припаси, а саме: пістолет «Selekta» моделі 1918 року, магазин № НОМЕР_1 калібру 6,35 мм, 21 патрон «Браунінг» калібру 6,35 мм зразка 1906 року, автомат Калашникова калібру 7,62 модернізований складний калібру 7,62 мм,

60 проміжних патронів калібру 7,62 (27 з металевим осердям, а 33 із бронебійно-запалювальною кулею), які переніс і зберігав за місцем свого проживання до 18 червня 2015 року.
У ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 18 червня

2015 року у період часу з 14.00 до 18.00 год. було виявлено та вилучено пістолет «Selekta» та 21 патрон «Браунінг».
Іншу зазначену вогнепальну зброю і вогнепальні припаси

ОСОБА_7 18 червня 2015 року приблизно о 14.01 год. незаконно без передбаченого законом дозволу, використовуючи автомобіль «Mitsubishi Galant», державний номерний знак НОМЕР_2 , перевіз до місця поблизу магазину «Едем», розташованого на вул. Жовтнева, 1 у с. Громада Любарського району Житомирської області, де його і було затримано.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі унаслідок суворості і просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який вважав оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, а неповнота досудового розслідування чи судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
При цьому захисник не оспорює доведеності винуватості

ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України.
Доводи ж про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого протиправного діяння та його особі унаслідок суворості та необхідність застосування ст. 75 КК України є необґрунтованими.
Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливого виду та міри покарання, яке необхідно визначити ОСОБА_7 , суд урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого (зокрема, позитивно характеризується та має на утриманні малолітню дитину), а також наявність обставин, які пом`якшують покарання (вину визнав та щиро розкаявся), й відсутність таких, що його обтяжують.
Оцінивши наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення винній особі покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини інкримінованої їй статті закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, цей суд, ураховуючи ті ж обставини, дійшов висновку, що виправлення і перевиховання винного можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Апеляційний суд, оцінюючи правильність і справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, а також доцільність та законність звільнення його від відбування покарання з випробуванням, урахував зазначені обставини, однак узяв до уваги, що винний вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного вбивства з обтяжуючими обставинами, не працює, а вчинене кримінальне правопорушення є тяжким злочином.
Крім того, прослухавши технічний запис судового засідання, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про щире каяття винного, оскільки воно передбачає критичне ставлення до своїх дій і готовність нести відповідальність за вчинений злочин, у той час як ОСОБА_7 протягом судового розгляду в суді першої інстанції заперечував фактичні обставини вчинення ним протиправного діяння та не сприяв його розкриттю.
На підставі викладеного, апеляційний суд прийняв обгрунтоване рішення про необхідність скасування вироку районного суду в частині призначеного покарання, оскільки його не можна було вважати законним через безпідставне застосування положень ст. 75 КК України.
З урахуванням наведених обставин, які мають значення для визначення справедливого виду й розміру покарання винній особі, а також мають юридичний вплив на можливість і доцільність звільнення засудженого від відбування покарання, з огляду на тяжкість та категорію вчиненого злочину, з урахуванням суспільно-політичної ситуації в країні покарання у виді та розмірі, визначених судом апеляційної інстанції без застосування ст. 75 КК України, є справедливим і відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо мети покарання. Таке покарання, на переконання колегії суддів, сприятиме виправленню та перевихованню засудженого і попередить вчинення ним нових протиправних діянь.
При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок суворості, а також для його пом`якшення чи застосування положень ст. 69 або ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає навіть з урахуванням доводів захисника, наведених у його касаційній скарзі, оскільки всі вони вже були враховані судом апеляційної інстанції під час постановлення оскаржуваного вироку.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та вимог закону України про кримінальну відповідальність, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого

2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3