н/п 1-кс/640/7836/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
11.10.2016 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання ст. слідчого Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №2 юристом 2 класу ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши власнику розпорядження вищевказаною квартирою.
Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 12.03.2013 невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_6 .
Під час досудового розслідування встановлено, що трикімнатна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_3 , належала ОСОБА_6 , 1932 р. народження на праві власності. В період часу з 2012 року по 2014 рік у Фрунзенському районному суді м. Харкова та Апеляційному суді Харківської області розглядались позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права користування жилим приміщенням, а саме вищевказаною квартирою та зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення ОСОБА_7 із вищевказаної квартири. Інтереси ОСОБА_6 у судах представляла ОСОБА_5 , якій ОСОБА_6 видав нотаріально посвідчену довіреність, та передав свій паспорт та документи на вищевказану квартиру.
У квітні 2016 р. ОСОБА_6 випадково стало відомо про те, що раніш належна йому на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_3 , нібито була 12.03.2013 подарована ним гр-ці ОСОБА_5 . ОСОБА_6 наполягає, що належну йому квартиру він нікому не дарував та не продавав. ОСОБА_8 та інші особи у вказаній квартирі ніколи не проживали та зареєстровані не були.
Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 є предметом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а також приймаючи до уваги, що не застосування заборони на розпорядження вищевказаною квартирою, може привести до подальшої передачі майна, а саме подальшого продажу квартири, які можуть перешкодити повному та всебічному розслідуванню всіх обставин скоєного кримінального правопорушення, слідчий вважає за необхідним накласти арешт на зазначену квартиру.
Слідчий в судовому засіданні підтримала подане клопотання, просила його задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна,клопотання слідчого про арешт майна, розглядається без повідомлення власника майна.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення слідчого, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 12.03.2013.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки квартира АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 є предметом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а також приймаючи до уваги, що не застосування заборони на розпорядження та відчуження вищевказаною квартирою, може привести до подальшої передачі майна, а саме подальшого продажу, відчуження квартири, які можуть перешкодити повному та всебічному розслідуванню всіх обставин скоєного кримінального правопорушення.
На підставі вищевикладеного слідчий суддя задовольняє клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою суду не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони її розпорядження та відчуження.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя - ОСОБА_1