Провадження № 1-кс/201/9092/2016
УХВАЛА
Іменем України
14 листопада 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретної ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора Дніпропетровської області внести до ЄРДР відомості за фактом постановлення суддею Вільногірського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 завідомо неправосудної ухвали від 12.10.2016 у провадженні № 2/174/422/2016 про повернення заяви про забезпечення позову, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою про зобов`язання прокурора Дніпропетровської області внести до ЄРДР відомості за фактом постановлення суддею Вільногірського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 завідомо неправосудної ухвали від 12.10.2016 у провадженні № 2/174/422/2016 про повернення заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування скарги вказав, що 27.10.2016 він звернувся до прокурора Дніпропетровської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, а саме постановлення суддею Вільногірського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 завідомо неправосудного рішення у формі ухвали. Проте станом на 03.11.2016 відомості до ЄРДР не внесено відповідні. Тому, посилаючись на ст. 214 КПК України, просить скаргу задовольнити.
Заявник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити, додатково відзначивши, що шляхом постановлення суддею ОСОБА_4 завідомо неправосудної ухвали від 12.10.2016 про повернення заяви про забезпечення позову, фактично ОСОБА_5 обмежено доступ до правосуддя, оскільки ухвала оскарженню не підлягає. Водночас ухвала суперечить приписам ЦПК України, оскільки в даному випадку суд, посилаючись на норми статей 151 153 ЦПК України, повинен був відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, а не повертати її, так як заява не містила недоліків, заявником був сплачений судовий збір при її поданні.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Надав письмові заперечення на скаргу, в яких відзначив, що адвокату ОСОБА_3 листом від 01.11.2016 № 15-7190-16 відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР, так як його заява не містить даних про склад злочину. Тому просив відмовити у задоволенні скарги.
Вислухавши в судовому засіданні заявника, вивчивши позицію прокурора, дослідивши матеріали скарги, встановлено наступне.
27.10.2016 ОСОБА_3 звернувся до прокурора Дніпропетровської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, а саме постановлення суддею Вільногірського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 завідомо неправосудного рішення у формі ухвали, в якій вказав, що ОСОБА_5 було подано позовну заяву про розподіл майна подружжя від 12.10.2016 до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, а також заяву про забезпечення позову (накладення арешту на квартиру, що є предметом позову) від 12.10.2016. Справа за авторозподілом передана судді ОСОБА_4 . 12.10.2016 суддею ОСОБА_4 постановлена ухвала про повернення заяви про забезпечення позову (про накладання арешту на квартиру) із обґрунтуванням того, що позивач не конкретизувала причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов саме у вигляді арешту майна, а також не надала правовстановлюючі документи на спірну квартиру. Заява про забезпечення доказів у відповідності до ст.ст. 133, 135 ЦПК України повинна бути розглянута протягом 5-ти днів з дня надходження її до суду з викликом сторін, але була повернута без зазначення підстав повернення. При цьому ухвалою від 25.10.2016 було також повернуто позовну заяву без розгляду, що є грубим процесуальним порушенням, яке свідчить про неналежне виконання своїх функціональних обов`язків суддею ОСОБА_4 , що дає процесуальну можливість відповідачу - ОСОБА_6 здійснити відчуження спірного майна.
Листом начальника відділу прокуратури області від 01.11.2016 № 5-7190-16 адвокату ОСОБА_3 було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР у зв`язку із тим, що дані обставини повинні перевірятися виключно відповідними судами, а також Вищою радою юстиції до утворення Вищої ради правосуддя, відповідно до п.п.1 п. 16-1 Перехідних положень Конституції України.
Листом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 31.10.2016 № 8вк-8554/16 звернення ОСОБА_3 щодо вказаних обставин повернуто, у зв`язку із втратою Комісією повноважень дисциплінарного органу на підставі ст. 108 Закону України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Як вбачається з матеріалів скарги ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 12.10.2016 повернуто заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна, шляхом накладення арешту на квартиру в будинку АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності.

Суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, встановленим ч. 2 ст. 151 УПК України, відповідно до якої у заяві повинно бути зазначено: 1) причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Тому, згідно із ч. 8 ст. 153 ЦПК України, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, повернув її заявнику, оскільки в заяві не конкретизовано причини, у зв`язку з яким потрібно забезпечити позов, належним чином не обґрунтовано необхідності застосування виду забезпечення позову (арешту), а викладені лише припущення щодо можливої реалізації квартири відповідачем, які виниклі у неї на підставі наявних страхів, без підтвердження будь- якими об`єктивними даними. До заяви не додані будь-які документи, підтверджуючі право власності відповідача на спірну квартиру, не зазначено хто саме на даний час проживає у вказаній квартирі та має право користування нею, не зазначена вартість майна.
Разом із тим заявник ОСОБА_3 вказував, що разом із позовом ОСОБА_5 подавалася заява про витребування доказів, оплачена судовим збором, на підставі яких можна було встановити відомості про об`єкт поділу та забезпечення, але дана заява також не розглянута судом, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність даних, які слід вказати у заяві про забезпечення позову, повернув її, не викликавши сторін в судове засідання, а також повернув позовну заяву позивачу, тим самим обмежив доступ до правосуддя.
Частиною ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно до вимог статті 169 кодексу, а також у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником, чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Частиною 1 ст. 214 КПК України, встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Стосовно доводів представників заявника про вчинений злочин суддею, зазначаю, що процесуальні дії судді при відправленні ним правосуддя не можуть свідчити про вчинення злочину.

Наявні порушення суддею норм матеріального чи процесуального права при розгляді справ за участю заявника не є самі по собі злочином та можуть бути підставою для перегляду судових рішень судам вищих інстанцій. Ця позиція закріплена у ст. 126 Конституції України, яка гарантує незалежність і недоторканість суддів та забороняє вплив на суддів у будь-який спосіб.
Дане також випливає з аналізу положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, якими визначено засади незалежності та самостійності суддів.
Відповідно до ст. 6 цього закону, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні утримуватися від заяв та дій, що можуть підірвати незалежність судової влади. Для захисту професійних інтересів суддів та вирішення питань внутрішньої діяльності судів відповідно до цього Закону діє суддівське самоврядування..
Із заяви адвоката ОСОБА_3 вбачається, що він вважає, що суддя підлягає саме кримінальній відповідальності за невірне розуміння норм процесуального закону, що призвело до перевищення службових повноважень, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначаю, що виокремлюються види юридичної відповідальності суддів, застосування яких відбувається з огляду на особливий статус судді - дисциплінарну, адміністративну, кримінальну, конституційну та інші види відповідальності судді, пов`язані зі здійсненням правосуддя.

В свою чергу, дисциплінарна відповідальність завжди пов`язана із невиконанням або неналежним виконанням трудових обов`язків, тобто порушенням трудової дисципліни.

Дисциплінарна відповідальність суддів як вид юридичної відповідальності полягає в накладенні на порушника суддівської дисципліни несприятливих позбавлень морального, матеріального та організаційного характеру і є одним із засобів забезпечення відповідності діяльності і поведінки суддів професійним стандартам (суддівської дисципліни).

Підставою дисциплінарної відповідальності для судді є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто винного, протиправного порушення службових обов`язків. Дисциплінарна відповідальність суддів є одним із засобів забезпечення виконання їх професійних (службових) обов`язків, а відтак суддівської дисципліни.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка передбачає недоторканність та імунітет судді, суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Статтею 106 Закону встановлені підстави дисциплінарної відповідальності судді, зокрема, за незаконну відмову в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо), незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору, порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом,

Статтею 107 Закону передбачено право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою). Згідно зі ст. 108 Закону дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.

Отже, законом встановлений певний індемнітет стосовно суддів на притягнення до дисциплінарної відповідальності. Процесуальні дії судді та постановлені судом рішення перевіряються у процесуальному порядку, позапроцесуальний контроль за розглядом справи та судовими рішеннями не допускається.
Водночас, оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР є гарантією відновлення права на початок досудового розслідування. У цьому випадку суддя слідчий здійснює захист права заявника, якому відмовлено у прийняття та реєстрації заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення.
Слід відокремлювати заяви на ті, що містять в собі ознаки злочину та на ті, що не містять таких. При цьому виходити в такому випадку слід саме зі змісту поданої заяви.
Виходячи з ознак, притаманним кримінальному правопорушення та ознак, притаманним іншим правопорушенням, приходжу до висновку, що в заяві адвоката ОСОБА_3 , яку останній розцінює як заяву про вчинений злочин, відсутні ознаки складу саме кримінального правопорушення, а йдеться про ознаки порушення суддею норм процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні скарги слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303 307 КПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора Дніпропетровської області внести до ЄРДР відомості за фактом постановлення суддею Вільногірського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 завідомо неправосудної ухвали від 12.10.2016 у провадженні № 2/174/422/2016 про повернення заяви про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1