УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №1-26/12 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
підсудного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу № 1-26/12 за апеляцією прокурора ОСОБА_5 на окрему постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2016 року,-
в с т а н о в и л а:
06 травня 2016 року Житомирським районним судом Житомирської області на підставі ст.ст. 23-2, 273, 340 КПК України 1960 року було винесено окрему постанову про ігнорування вимог головуючого прокурором ОСОБА_5 та потурання йому в цьому з боку службових осіб прокуратури Житомирської області, що свідчить про їх явну зневагу до суду та гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права особи на розгляд її справи упродовж розумного строку.
Вказану окрему постанову направлено Генеральному прокурору України для вжиття необхідних заходів з метою усунення порушень закону та недопущення їх в майбутньому.
В постанові суду зазначено, що Житомирським районним судом розглядається кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 , порушена 27 грудня 2001 року за ч.2 ст. 121 КК України. Обвинувальний висновок у справі затверджено 03 червня 2003 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.3 ст. 135, ч.1 ст. 396 КК України.
Справа судами розглядалась неодноразово, в теперішній час - вчетверте.
Під час судового розгляду справи 15.03.2014 року у іншому складі суду прокурором відповідно до ст. 277 КПК України (1960 р.) обвинувачення ОСОБА_7 змінено, його дії перекваліфіковано на ч.3 ст. 136 та ч.1 ст. 396 КК України. Потерпілий ОСОБА_6 підтримав обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. 05.12.2014 року прокурором повторно змінено обвинувачення підсудному без перекваліфікації його діянь.
04.02.2016 року апеляційним судом Житомирської області вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 17.08.2015 року в справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
На початку судового слідства 15.04.2016 року державний обвинувач - прокурор відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_5 оголосив обвинувальний висновок у справі, затверджений 03.06.2003 року, тобто фактично підтримав попереднє обвинувачення.
Враховуючи те, що відповідно до ст. 277 КПК України (1960 р.) прокурор вправі змінити пред`явлене раніше обвинувачення шляхом винесення постанови, тобто прийняття процесуального рішення, яке підлягає оголошенню в судовому засіданні, а постанову прокурора від 05.12.2014 року про зміну раніше пред`явленого обвинувачення, скасовано або змінено не було, судом з метою забезпечення права підсудного ОСОБА_7 на захист було зобов`язано прокурора ОСОБА_5 , оголосити названу постанову.
Однак прокурор ОСОБА_5 в порушення ст. 271 КПК України (1960 р.) розпорядження головуючого у справі не виконав, заявивши, що оголошення прокурором постанови про зміну обвинувачення в суді після скасування вироку суду кримінально-процесуальним законом не передбачено.
У зв`язку з цим головуючим прокурору ОСОБА_5 було оголошено попередження та перерву для надання йому можливості у процесуальний спосіб оформити підтримання прокурором обвинувачення у попередньому обсязі.
У судовому засіданні 18.04.2016 року прокурор ОСОБА_5 процесуальне рішення про зміну раніше зміненого обвинувачення не прийняв та вдруге не підкорився розпорядженню головуючого про оголошення постанови про зміну обвинувачення в суді, надавши письмове обґрунтування своєї відмови.
У зв`язку із повторним невиконанням прокурором ОСОБА_5 вимог головуючого судовий розгляд було відкладено та направлено лист прокурору Житомирської області про вжиття заходів до прокурора або його заміни.
06.05.2016 року в судове засідання прокурор ОСОБА_5 надав суду лист заступника прокурора області про те, що оскільки вирок у справі скасований, підстав для заходів реагування або заміни прокурора не вбачається. При цьому прокурор ОСОБА_5 вчергове відмовився виконати вимогу головуючого.
На думку судді, така поведінка прокурора ОСОБА_5 , порушує право на захист підсудного ОСОБА_7 , який захищався від обвинувачення у менш тяжкому злочині, та унеможливлює подальший судовий розгляд справи, який триває понад 12 років.
В апеляції прокурор ОСОБА_5 просить скасувати вказану окрему постанови суду за її безпідставністю. Вказує, що згідно положень ч.1 ст.375 КПК України 1960 року після скасування вироку апеляційним судом суд першої інстанції розглядає справу у відповідності з вимогами глав 25-28 цього Кодексу. Нормами наведених глав, зокрема, положеннями ч.1 ст.297 КПК України 1960 року, передбачено, що судове слідство починається з читання обвинувального висновку, що ним і було виконано. При цьому кримінально-процесуальний закон не передбачає оголошення постанови про зміну обвинувачення, винесеної попереднім державним обвинувачем, на початку судового слідства. Наведене не позбавляє прокурора у ході судового слідства повторно прийняти рішення про зміну обвинувачення.
Таким чином, вважає, що ним дотримано вимоги кримінально-процесуального закону та оголошено лише обвинувальний висновок.
Крім того, зазначає, що нормами КПК України 1960 року не передбачено скасування постанови прокурора про зміну обвинувачення, що також вказує на необхідність оголошення на початку судового слідства у ході нового судового розгляду лише обвинувального висновку.
З огляду на викладене, вважає, що судом в окремій постанові безпідставно зазначено про порушення права на захист підсудного ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідача, міркування прокурора, в підтримання апеляції з наведених в ній мотивів, потерпілого ОСОБА_6 в підтримання апеляції прокурора, підсудного ОСОБА_7 в заперечення апеляції, перевіривши матеріали справи № 1-26/12, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 06 травня 2016 року Житомирським районним судом Житомирської області було винесено окрему постанову про ігнорування вимог головуючого прокурором ОСОБА_5 та потурання йому в цьому з боку службових осіб прокуратури Житомирської області, що свідчить про їх явну зневагу до суду та гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права особи на розгляд її справи упродовж розумного строку.
При винесенні вказаної окремої постанови суд керувався ст.ст. 23-2, 273, 340 КПК України 1960 року.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про необхідність винесення окремої постанови.
Як було встановлено, обвинувальний висновок у кримінальній справі затверджено 03 червня 2003 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.3 ст. 135, ч.1 ст. 396 КК України. Під час судового розгляду справи 15.03.2014 року у іншому складі суду прокурором відповідно до ст. 277 КПК України (1960 р.) обвинувачення ОСОБА_7 змінено, його дії перекваліфіковано на ч.3 ст. 136 та ч.1 ст. 396 КК України. 05.12.2014 року прокурором повторно змінено обвинувачення підсудному без перекваліфікації його діянь.
04.02.2016 року апеляційним судом Житомирської області вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 17.08.2015 року в справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
На початку судового слідства 15.04.2016 року державний обвинувач - прокурор відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_5 оголосив обвинувальний висновок у справі, затверджений 03.06.2003 року, тобто фактично підтримав попереднє обвинувачення.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку прокурор не порушив норм кримінально-процесуального закону.
Так, відповідно ч.1 ст.375 КПК України 1960 року після скасування вироку апеляційним судом суд першої інстанції розглядає справу у відповідності з вимогами глав 25-28 цього Кодексу. Нормами наведених глав, зокрема, положеннями ч.1 ст.297 КПК України 1960 року, передбачено, що судове слідство починається з читання обвинувального висновку, що і було виконано прокурором ОСОБА_5 .
Також, кримінально-процесуальний закон не передбачає оголошення постанови про зміну обвинувачення, винесеної попереднім державним обвинувачем, на початку судового слідства. Наведене не позбавляє прокурора у ході судового слідства повторно прийняти рішення про зміну обвинувачення.
Крім того, нормами КПК України 1960 року не передбачено скасування постанови прокурора про зміну обвинувачення, що також вказує на необхідність оголошення на початку судового слідства у ході нового судового розгляду лише обвинувального висновку.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом в окремій постанові безпідставно зазначено про порушення права на захист підсудного ОСОБА_7 .
Крім того, колегія суддів звертає увагу на відсутність підстав для винесення місцевим судом вказаної окремої постанови.
Відповідно ст. 23-2 КПК України 1960 року, суд при наявності на те підстав виносить окрему ухвалу (постанову), якою звертає увагу державних органів, громадських організацій або посадових осіб на встановлені по справі факти порушення закону, причини і умови, що сприяли вчиненню злочину і вимагають вжиття відповідних заходів.
Окрему ухвалу (постанову) може бути також винесено при
виявленні судом порушень прав громадян та інших порушень закону,
допущених при провадженні дізнання, досудового слідства або при
розгляді справи нижчестоящим судом.
Таким чином, оскільки вказаних у ст. 23-2 КПК України 1960 року обставин з матеріалів справи не вбачається, колегія суддів вважає оскаржувану окрему постанову безпідставною.
За таких обставин окрема постанова суду підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів, -
Апеляцію прокурора ОСОБА_5 задовольнити.
Окрему постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2016 року скасувати.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: