АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2486/16-к Номер провадження 11-кп/786/696/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст.537 КПК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 01 липня 2016 року,-

Цією ухвалою у задоволенні спільного подання Надержинщинської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№65) та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 на не відбуту частину строку покарання на 3 місяці 19 днів за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.04.2011 року відмовлено, -

з участю прокурора ОСОБА_7 , засудженої ОСОБА_6 , представника виправної установи ОСОБА_8 -

В С Т А Н О В И Л А:
На вказану ухвалу місцевого суду засуджена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу у якій ставила питання про її скасування та прохала переглянути спільне подання Надержинщинської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№65) і спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про її умовно-дострокове звільнення, та задовольнити його, застосувавши щодо неї на підставі ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання. Вказує, що приймаючи рішення, суд першої інстанції безпідставно врахував раніше накладені на неї стягнення, які на час звернення з клопотанням вже були погашені. В даний час вона працевлаштована, позитивно характеризується, має два заохочення, крім того, страждає тяжкою хворобою та має на утриманні малолітню дитину, яка в даний час знаходиться у дитячому будинку, і після звільнення з місць ув`язнення має намір забрати її під свою опіку.

Згідно з ухвалою місцевого суду, адміністрація Надержинщинської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№65) та спостережна комісії при Полтавській райдержадміністрації, 23 червня 2016 року звернулися зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 на не відбуту частину строку покарання 3 місяці 19 днів за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.04.2011 року.

Відмовляючи у задоволенні подання, районний суд у своїй ухвалі вказав, що ОСОБА_6 згідно із характеристикою від 29.10 2015 року характеризується негативно, як особа, що не стала на шлях виправлення. Згідно з протоколами №21 від 9.07.2014 року, №27 від 10.09.2015 року комісією установи постановлено відмовити у переведенні до дільниці соціальної реабілітації як такій, що не стає на шлях виправлення; згідно з протоколами №12 від 20.04. 2015 року та №30 від 29 10. 2015 року комісією установи відмовлено у застосуванні щодо засудженої умовно-дострокового звільнення, оскільки вона не довела своє виправлення. Той факт, що останнім часом стосовно засудженої ОСОБА_6 були застосовані два заохочення може свідчити лише про позитивні тенденції у поведінці засудженої, проте не дає підстави вважати, що вона сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, а тому суд прийшов до висновку, що до неї не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення в режимі відео конференції засудженої ОСОБА_6 і представника виправної установи ОСОБА_8 на підтримання апеляції та промову прокурора ОСОБА_7 , яка пропонувала ухвалу районного суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно із наданих суду матеріалів провадження та особової справи засудженої ОСОБА_6 , вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 11 лютого 2003 року вона була засуджена за ст.ст.309 ч.1, 307 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки. Вироком від 26.03.2004 року цим же судом засуджена за ст.309 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі. Згідно ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі за вироком від 11.02.2003 року та остаточно призначено покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі. 28.09.2007 року згідно постанови Галицького районного суду від 21.09.2007 року на підставі ст.81 КК України звільнена умовно-достроково з не відбутим строком 1 рік 6 місяців 25 днів позбавлення волі.

28 квітня 2011 року знову Соснівським районним судом м. Черкаси ОСОБА_6 засуджена за ч.3 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України та їй призначено покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Станом на час звернення адміністрації виправної установи до місцевого суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 відбула більше третини призначеного покарання та із 6 років позбавлення волі залишилося не відбутими 3 місяці 19 днів..

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Виходячи із наведеної норми закону, суд першої інстанції у своїй постанові правильно вказав на те, що хоча ОСОБА_6 останнім часом характеризується позитивно та стосовно неї були застосовані два заохочення, однак ці обставини можуть свідчити лише про позитивні тенденції у поведінці засудженої, проте не дають підстави вважати, що вона сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку, що до неї не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як видно із майже усіх характеристик, які маються у особовій справі, у тому числі і від 29.10 2015 року вона характеризується негативно, як особа, що не стала на шлях виправлення, на той час мала численні стягнення. Згідно з протоколами №21 від 9.07.2014 року, №27 10.09.2015 року комісією установи постановлено відмовити у переведенні до дільниці соціальної реабілітації як такій, що не стає на шлях виправлення; згідно з протоколами №12 від 20.04. 2015 року та №30 від 29 10. 2015 року комісією установи відмовлено у застосуванні щодо засудженої умовно-дострокового звільнення, оскільки вона не довела своє виправлення.

Що стосується наявності у ОСОБА_6 тяжкого захворювання, то це питання вирішувалося судами, та у достроковому звільненні від відбування покарання їй було відмовлено. Із наявних у справі даних також видно, що стосовно ОСОБА_6 органами опіки і піклування ініціювалося питання про позбавлення її батьківських прав через байдуже ставлення до дитини, тому за таких обставин наявність у неї малолітньої дитини також не дає підстав для її умовно-дострокового звільнення.

З огляду на наведене підстав для скасування ухвали Полтавського районного суду стосовно ОСОБА_6 немає.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 01 липня 2016 року щодо неї без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає чинності негайно після її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4