Справа № 695/4284/15-к
номер провадження 1-кс/695/4/16
У Х В А Л А
03 березня 2016 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5
розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Золотоноша скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження від 29.04.2015 року,-
ВСТАНОВИВ:
До Золотоніського міськрайонного суду надійшли матеріали скарги ОСОБА_6 на постанову старшого прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000524 від 29.04.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та заява ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на оскарження вказаної постанови, яка була мотивована тим, що копію вказаної постанови ОСОБА_6 не отримував, а дізнався про наявність вказаної постанови лише із ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 02.12.2015 року.
Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи та розподілено вищезазначену скаргу слідчому судді Золотоніського міськрайонного суду ОСОБА_1 .
В судове засідання скаржник ОСОБА_6 не прибув, однак його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні свою скаргу підтримав повністю та зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження від 29.04.2015 року є незаконною, оскільки винесена із з суттєвими порушеннями вимог Кримінального процесуального законодавства України. Тому просить скасувати вказану постанову прокурора.
В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення вказаної скарги та зазначив, що всі обставини події, які відбулися 16.02.2005 року досліджені слідчими органами в повному обсязі, а тому постанова про закриття кримінального провадження винесена правомірно.
Суд вивчивши матеріали вказаної скарги на постанову про закриття кримінального провадження, дослідивши в судовому засіданні матеріали кримінальної справи, заслухавши пояснення прокурора та скаржника приходить до висновку, що вказана скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою ст..303 КПК Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Скарга на вказану постанову про закриття кримінального провадження від ОСОБА_6 надійшла до Золотоніського міськрайонного суду лише 31.12.2015 року. Тобто з дня винесення постанови прокурором і до дня подачі скарги до суду пройшло більше пів року.
У своїй заяві про поновлення пропущеного строку на оскарження вказаної постанови скаржник посилався на те, що копію постанови прокурора про закриття кримінального провадження він не отримував, а про закриття вказаного кримінального провадження йому стало відомо лише з ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.12.2015 року.
Тому скаржник вважає, що строк пропуску на оскарження вказаної постанови прокурора про закриття кримінального провадження від 29.04.2015 року ним пропущеним з поважних причин.
Суд враховує, що з моменту закриття кримінального провадження до моменту подання скаржником заяви про поновлення пропущеного строку минуло більше пів року. Проте сам ОСОБА_6 , будучи зацікавленою особою по даному кримінальному провадженню, жодного разу, як витікає із змісту скарги, навіть не цікавився ходом розслідування та результатами провадження.
Дану позицію скаржника суд сприймає критично, оскільки, на думку суду, кожна особа, яка, як вона вважає, потерпіла від протиправних дій іншої особи (осіб), не може не цікавитися долею кримінального провадження такий значний строк.
Жодних інших підстав поважності пропущення строку на оскарження вказаної постанови прокурора скаржником не зазначено.
Суд, проаналізувавши матеріали скарги, приходить до висновку, що ОСОБА_6 пропущено строк на оскарження постанови прокурора про закриття кримінального провадження без поважних причин, а причина, через яку ОСОБА_6 нібито не зміг подати своєчасно цю скаргу, на думку суду, є надуманою.
Суд бере до уваги, що як встановлено в судовому засіданні, повідомлення про закриття вказаного кримінального провадження направлялося Золотоніською міжрайонною прокуратурою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за їхніми адресами, про що в справі маються відповідні документи.
Згідно вимог ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення під час досудового розслідування, може бути про відмову у задоволенні скарги.
Скаржник по справі у своїй скарзі неодноразово зазначав, що прокурором були допущені суттєві порушення вимог Кримінального процесуального законодавства України, однак а ні в матеріалах скарги, а ні в судовому засіданні скаржник суду так і не пояснив, які саме норми чинного законодавства були порушенні прокурором при винесенні постанови про закриття кримінального провадження та в чому саме проявлялися незаконні дії прокурора, що призвели до суттєвих порушень прав його довірителя.
Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Скаржник зазначає, що саме дані вимоги Кримінально процесуального законодавства України старшим прокурором Золотоніської міжрайонної прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 при прийнятті оскаржуваної постанови не дотримався, однак жодних доказів та обставин, які суттєво впливають на обставини по справі та підтверджують доводи скаржника заявником надано не було.
В своїй скарзі скаржник зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про дорожню ситуацію до перехрестя, що перешкоджало прокурору всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду, а тому необхідно було провести додаткову авто-технічну експертизу.
Однак суд бере до уваги, що в матеріалах кримінального провадження наявний висновок авто-технічної експертизи №4/183 від 28.09.2006 року, згідно якого в дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був перед проїздом нерівнозначного перехрестя дати дорогу автомобілю Опель д.н.з. НОМЕР_2 , який наближався до перехрестя по головній дорозі, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п.16.11 Правил дорожнього руху України.
Суд також бере до уваги, що ОСОБА_6 був ознайомлений із постановою про призначення експертизи від 12.08.2006 року та питаннями, які ставилися експерту при призначені автотехнічної експертизи, про що свідчить протокол ознайомлення підозрюваного із постановою про призначення експертизи від 12.09.2006 року.
Окрім того в матеріалах справи наявний протокол пред`явлення підозрюваному ОСОБА_6 матеріалів експертизи від 23.10.2006 року.
В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які скарги чи клопотання ОСОБА_6 на висновки вказаної експертизи, чи клопотання про включення переліку питань, які необхідно поставити експертові при призначені вказаної експертизи.
За вказаних обставин суд погоджується із думкою прокурора, що висновок вказаної авто технічної експертизи не викликає у сторони обвинувачення питань, сумнівів чи заперечень, а тому проведення додаткової авто технічної експертизи не викликало необхідності. Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, а ні ОСОБА_6 , а ні його захисник не зверталися із відповідним клопотанням про її проведення.
Згідно ч.2 ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
За висновками повторної комісійної судово-медичної експертизи, проведення якої було доручено експертам Головного бюро СМЕ Міністерства охорони здоров`я України №140/13 від 19.09.2013 року ОСОБА_7 були заподіяні легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Суд бере до уваги, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за вчинення якого було відкрите кримінальне провадження, поряд з порушенням Правил безпеки дорожнього руху є певні насліди, а саме наслідки у вигляді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, а також обов`язкова наявність причинного зв`язку між порушенням та наслідками.
Із висновку судово-медичного дослідження від 07.04.2005, та висновків повторних комісійних судово-медичних експертиз від 12.10.2011 року та 19.09.2013 року було встановлено, що в результаті ДТП 16.02.2005 року ОСОБА_8 було заподіяно легкі тілесні ушкодження.
Згідно з ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України. Злочином є передбачене КК України суспільно-небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Склад злочину - це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних ), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом. Об`єктивними ознаками складу злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними - суб`єкт і суб`єктивна сторона.
А тому суд погоджується із висновком прокурора про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України, оскільки кваліфікуючою ознакою даного злочину є отримання потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
На підставі вказаного вище, та враховуючи всі обставини по справі суд приходить до висновку, що твердження скаржника по справі та його представника адвоката ОСОБА_5 , що прокурором не проведено жодної слідчої дії, неналежно досліджено всі обставини по справі та суттєві порушення норм Кримінального процесуального законодавства України є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Керуючись ст. 303, 306, 307 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 у задоволенні скарги на постанову старшого прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000524 від 29.04.2015 року, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1