АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/366/16 Справа № 192/12/16-к Головуючий у 1 й інстанції:суддя - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживає: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз засудженого:

- 22.11.2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця 1 дня позбавлення волі, -

у провадженні за поданням адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної адміністрації про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Матеріали провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

В с т а н о в и л а:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 та ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця 1 дня позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 16.11.2013 року, кінець строку 17.12.2017 року. Станом на 01.12.2015 року ОСОБА_6 відбув ? частини строку покарання.
05 січня 2016 року адміністрація Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної адміністрації звернулись до місцевого суду з поданням про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відповідно до ст. 82 КК України.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2016 року в задоволенні подання було відмовлено у зв`язку з недоведеністю, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення і застосування до нього положень ст. 82 КК України є передчасним.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження і постановити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, а саме обмеженням волі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що на даний час він стягнень не має, має одне заохочення, працевлаштований, навчався в профтехучилищі, приймає участь у програмах диференційованого характеру «Професія», відвідує бібліотеку, приймає участь в самодіяльних організаціях, входе в склад ради колективу засуджених, у зв`язку з чим вважає, що став на шлях виправлення і просить застосувати до нього положення ст.82 КК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилався на її необґрунтованість та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Із матеріалів провадження та звукозапису судового розгляду вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув спільне подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної адміністрації дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не став на шлях виправлення, тому до нього не може бути застосовано положення ст. 82 КК України.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для застосування ст. 82 КК України є не формальний сплив певного строку покарання, а досягнення цілей покарання, те, що засуджений став на шлях виправлення, і довів це своєю поведінкою і ставленням до праці.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК).
Невідбутий строк покарання на день звернення з поданням адміністрації колонії та спостережної комісії становить половину призначеного покарання за вчинення трьох злочинів, що на думку колегії суддів є недостатнім для застосування до нього заохочувальної норми, яка міститься в ст. 82 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини у провадженні, належним чином врахував дані про особу засудженого, зокрема щодо його поведінки протягом всього строку відбування покарання, те, що за весь період відбування він має лише одне заохочення, станом на 26.03.2015 року характеризувався негативно, а станом на листопад 2015 року позитивно, за період відбування покарання порушував режим утримання, і правильно прийшов до висновку, що така нестабільна поведінка засудженого не дає підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення.

Крім того, під час судового розгляду судом першої інстанції, в ході дослідження матеріалів особової справи, було встановлено, що засуджений мав негативні характеристики, зокрема виконання роботи покладав на інших засуджених.

Також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_6 засуджений до покарання у виді позбавлення волі, в тому числі і за тяжкі злочини, які поєднані із застосуванням насильства до потерпілих, один з яких вчинений в період іспитового строку, проте надану довіру суду засуджений ОСОБА_6 не виправдав і знову вчинив тяжкий злочин і злочин середньої тяжкості.

Посилання засудженого ОСОБА_6 , що суд не врахував належним чином його участь у самодіяльних організаціях, навчання та відвідування програм диференційованого виховного впливу, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки при прийняті рішення дані обставини враховані, про що чітко зазначено в оскаржуваній ухвалі, але наявність лише даних обставин, на думку колегії суддів, не є достатнім для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, окрім зазначеного вище, враховуючи, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення трьох злочинів, два з яких є тяжкими, з підвищеним рівнем суспільної небезпеки, наявність факту притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення, яке хоча й погашене, але певним чином характеризує особу, наголошуючи, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання застосування ст. 82 КК України, в даному конкретному випадку та на даному етапі відбування покарання, - є недоцільним.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в ході апеляційного перегляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537-539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4