Провадження № 11-кп/792/516/16
Справа № 684/239/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000024 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Старосинявського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Луківці Вижницького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, приватного підприємця, судимого вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 08.04.2016 року за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 160 год. громадських робіт,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2016 року у виді 160 год. громадських робіт, більш суворим за цим вироком, остаточно визначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік та з покладенням обов`язків відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Як установлено судом першої інстанції ОСОБА_7 03.03.2016 року близько 9 год., перебуваючи в с.Карпівці Старосинявського району Хмельницької області, з метою продажу церковної атрибутики, з дозволу власниці зайшов до житлового будинку ОСОБА_8 , яка проживає по АДРЕСА_2 ,. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_7 побачив на столі грошові кошти, після чого, діючи з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, скориставшись тим, що ОСОБА_8 вийшла до іншої кімнати, залишивши кошти на столі без нагляду, умисно, таємно, повторно викрав зазначені грошові кошти в сумі 5 тисяч грн. та вийшов з будинку.

Прокурор, в поданій апеляційній скарзі, як убачається з її змісту, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок місцевого суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 6 місяців арешту. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 08.04.2016 року більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 6 місяців арешту. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, так як звільняючи від відбування покарання судом не враховано особу обвинуваченого, який вчинив злочин повторно, після вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку. Разом з тим вказує на безпідставне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у тому числі від невідбутого реального покарання за попереднім вироком.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах.

Подія злочину, доведеність винуватості обвинуваченого у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_7 , за ч. 2 ст.185 КК України, відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України, колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку, в цій частині, не оскаржувались.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме скасування оскаржуваного вироку з підстав неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, а саме застосуванні закону, який не підлягає застосуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_7 , інкриміновано вчинення кримінального правопорушення до постановлення щодо нього Вижницьким районним судом Чернівецької області вироку від 08.04.2016 року, за яким він був засуджений за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 160 год. громадських робіт,

Судом першої інстанції призначено йому покарання відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України.

За змістом ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Так, згідно вимог ч.1- ч.3 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожен злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Як убачається із роз`яснень, що містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 ( із послідуючими змінами ) « Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення остаточного покарання - виходячи з його виду й розміру, а коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається і за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 , зазначених вимог кримінального закону дотримався, а призначення судом обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів не суперечить вищевказаним роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Так, при призначенні обвинуваченому у даному кримінальному провадженні покарання за ч.2 ст.185 КК України, місцевий суд з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, даних про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні п`ятеро малолітніх дітей, ряду пом`якшуючих покарання обставин, а саме щирого каяття у вчиненому, активному сприянні у розкритті злочину, відшкодуванні завданої шкоди, обставини, що обтяжує його покарання-вчинення злочину щодо особи похилого віку, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України, відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням на нього відповідних обов`язків, про що зазначив у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

Судом мотивовано визнано недоцільним реальне відбування ОСОБА_7 покарання, до якого він засуджений вказаним вироком, а з врахуванням того, що обвинувачений був засуджений до 160 годин громадських робіт за попереднім вироком від 08 квітня 2016 року, застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим при остаточному призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів та звільнення його від відбування покарання з випробуванням не суперечить роз`ясненням, що містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (із послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням прийнято після визначення остаточного покарання, що виключає можливість виконання вироків самостійно.

Колегія суддів не може погодитися із доводами прокурора про те, що місцевий суд, всупереч вимогам ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від невідбутого реального покарання у виді громадських робіт, оскільки відповідно до змісту резолютивної частини вироку суду від 16 травня 2016 року, він був звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, а звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, не суперечить положенням ст.75 КК України.

Місцевий суд, на виконання вимог ч.4 ст.70 КК України, обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 , з урахуванням постановленого щодо нього вироку від 08 квітня 2016 року, за сукупністю злочинів, остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із подальшим звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Підстав для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку і призначення ОСОБА_7 за ч.2ст.185, ч.4 ст.70 КК України покарання у виді арешту, на що є посилання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, з врахуванням того, що на утриманні у обвинуваченого знаходиться п`ятеро малолітніх дітей та важкохвора дружина, що підтверджується випискою із історії хвороби, яку обвинувачений надав в процесі апеляційного розгляду, він щиро розкаявся у скоєному, відшкодував заподіяну шкоду, злочин вчинив до ухвалення попереднього вироку, тому його виправлення можливе без призначення покара

ння у виді арешту.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Старосинявського районного суду від 16 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2