Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6199/15-к
Провадження № 1-кп/490/203/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 березня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, є українцем, громадянином України, не є одруженим, має доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здобув середню технічну освіту, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ; мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджувався:

-6 жовтня 2000 року - Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області - за частиною 2 статті 168, частиною 1 статті 172 Кримінального Кодексу України 1960 року - до 5 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на підставі статті 46-1 того ж Кодексу на 3 роки з позбавленням права обіймати певні посади та займатись певною діяльністю із стягненням штрафу в сумі 700 грн.

-19 грудня 2000 року - Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області - за частиною 1 статті 142 Кримінального Кодексу України 1960 року - до 5 років позбавлення волі, а за сукупністю цього та попереднього вироку - остаточно до 7 років позбавлення волі;

-27 вересня 2001 року - Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області - за частиною 3 статті 140 Кримінального Кодексу України 1960 року - за сукупністю злочинів та вироків остаточно - до 7 років позбавлення волі

був звільнений 27 жовтня 2007 року по відбуттю строку покарання;

-19 листопада 2009 року - Ленінським районним судом міста Дніпропетровська - за частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу - до 3 років позбавлення волі, був звільнений 10 червня 2011 року умовно-достроково, з не відбутим строком покарання 10 місяців 2 дні;

-25 червня 2013 року - Ленінським районним судом міста Дніпропетровська /з урахуванням ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області/ - за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 190, статтею 395 Кримінального Кодексу України - до 5 років 6 місяців позбавлення волі, а з урахуванням не відбутої частини покарання за попереднім вироком остаточно - до 3 років позбавлення волі, був звільнений 15 листопада 2014 року по відбуттю строку покарання

а також

-3 серпня 2015 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 3 статті 15 - частиною 3 статті 186 Кримінального Кодексу України - до 4 років позбавлення волі.

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти власності вчинив нові злочини за таких обставин.

25 березня 2015 року в денний час він проходив повз приміщення сервісного центру "Техносервіс", яке розташоване у будинку АДРЕСА_3 , та вирішив скоїти крадіжку з вказаного приміщення.

Реалізуючи цей намір, він 26 березня 2015 року біля 6.00 години пішов до вказаного приміщення із заздалегідь підготовленими сумками та ножицями, за допомогою ножиць перекусив металеву решітку вікна, проник до приміщень та склав майно у сумки.

Після цього він повідомив про свої дії іншу особу, з якою досяг згоди про таємне викрадення майна.

Реалізуючи досягнуту домовленість, ОСОБА_4 через вікно, на якому була пошкоджена решітка, передав іншій особі складене у сумки майно.

Таким чином ОСОБА_4 разом з іншою особою вилучили з приміщення сервісного центру "Техносервіс" за адресою: місто Миколаїв, вулиця Карла Лібкнехта, 22 "А" належне ОСОБА_5 майно, а саме:

Після цього ОСОБА_4 та інша особа з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд.

Крім того, 27 березня 2015 року біля 6.00 години ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з іншою особою та реалізуючи досягнуту між ним та іншою особою домовленість, шляхом віджиму металопластикового вікна проник до квартири АДРЕСА_4 , після чого через відкрите у такий спосіб вікно передав іншій особі належне ОСОБА_9 майно, а саме:

-3 радіатори 500х1000 тип 11 загальною вартістю 4.945, 92 грн.;

-2 радіатори 500х 800 тип 22 загальною вартістю 3.192, 00 грн.;

-бетонозмішувач 220 В об`ємом 250 літрів вартістю 2.415,82 грн.;

-2 продовжувача довжиною по 50 метрів загальною вартістю 463,34 грн.;

-рівень 2000 мм вартістю 225,52 грн.;

-міксер марки "Фіолент" вартістю 33,08 грн.

Після цього ОСОБА_4 разом з іншою особою з місця вчинення злочину зникли, завдавши матеріальну шкоду на загальну суму 11.275 грн. 68 коп.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин визнав повністю, підтвердив усі встановлені судом обставини та зазначив, що у содіяному покаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину обвинуваченого у вчиненні злочину 26 березня 2015 року доведеною.

Потерпілий також підтвердив покази обвинуваченого із приводу способу проникнення до приміщень сервісного центру, а також те, що обвинуваченими було викрадене саме те майно, що перелічене в обвинувальному акті. Заперечень проти вартості цього майна, наведеної в обвинувальному акті, потерпілий також не висловив.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України за такого суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

З залученої до матеріалів кримінального провадження довідки № 174-27032015/48001 та залученої до матеріалів кримінального провадження копії вироку Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 червня 2013 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався:

-19 грудня 2000 року - Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області - за частиною 1 статті 142 Кримінального Кодексу України 1960 року;

-27 вересня 2001 року - Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області - за частиною 3 статті 140 Кримінального Кодексу України 1960 року

-19 листопада 2009 року - Ленінським районним судом міста Дніпропетровська - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-25 червня 2013 року - Ленінським районним судом міста Дніпропетровська - за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України

на момент вчинення злочинів, за які він засуджується цим вироком, вказані судимості не були ані зняті, ані погашені.

За таких обставин суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин доведеною.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до приміщення

Визначаючи вид та міру покарання, які слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочинів, вчинених ОСОБА_4 суд враховує те, що вчинений ним злочин відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України відноситься до категорії тяжких.

При цьому суд враховує, що злочини, за які обвинувачений засуджується цим вироком, мають аналогічний предмет та є спрямованими на аналогічне майно. Ці обставини, сукупно із тим, що, як встановлено вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 3 серпня 2015 року, 20 травня 2015 року він вчинив аналогічний злочин, свідчать про те, що подібна злочинна поведінка є типовою для обвинуваченого, та ця обставина певною мірою підвищує суспільну небезпеку вчиненого злочину.

Суд також відзначає, що злочини, за вчинення яких обвинувачений засуджується відповідно до цього вироку, були вчинені першими.

Вивченням даних про особу винного встановлено, що він негативної характеристики за місцем проживання не має, на обліках в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, легального джерела доходів також не має.

Разом із цим суд враховує, що обвинувачений має двох неповнолітніх дітей.

Як обставини, що пом`якшують його покарання, суд враховує щире каяття, визнання ним своєї вини, сприяння розкриттю злочину.

Як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , державним обвинуваченням вказане скоєння кримінального правопорушення повторно. Але оскільки ця обставина є кваліфікуючою ознакою вчиненого ОСОБА_4 злочину, суд відповідно до частини 4 статті 67 КК України не може ще раз врахувати цю обставину при призначенні покарання.

Про інші обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , державне обвинувачення не посилається.

За такого суд вважає, що в цьому випадку обставини, що обтяжують його покарання, є відсутніми.

Оцінюючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.

При цьому

-на підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України остаточне покарання за усі вчинені ним злочини (як за ті, за які він засуджується цим вироком, так й за злочин, за який обвинувачений був засуджений вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 3 серпня 2015 року) слід призначити за правилами призначення покарань за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим;

-на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України у строк відбуття покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення (з моменту його затримання до набрання чинності вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 3 серпня 2015 року та з моменту переведення обвинуваченого до слідчого ізолятору в зв`язку із розглядом цієї справи до набрання чинності відповідними вироками) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у справі слід повернути потерпілим

Вирішуючи заявлений у справі цивільний позов, суд виходе з такого.

Відповідно до частини 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При цьому:

?шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала /частина 1 статті 1166 ЦК України/;

?відшкодуванню підлягають втрати, які особа зазнала в зв`язку із втратою належної їй речі /частина 1 статті 22 ЦК України/

При цьому відповідно до частини 1 статті 61 Кримінально-процесуального Кодексу України цивільним позивачем може бути особа, якій кримінальним правопорушенням завдана, зокрема, майнова шкода.

Відповідно ж до пункту 5 частини 1 статті 291 цього Кодексу фактичні обставини вчинення порушення, зокрема - перелік викрадених речей - має бути встановленим під час досудового розслідування та зазначеним в обвинувальному акті.

Суд же, відповідно до частини 1 статті 337 КПК України розглядає кримінальну справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту та вийти за ці межі під час розгляду справи не може.

В цьому ж випадку потерпілим ОСОБА_5 заявлені вимоги, зокрема, про відшкодування грошових коштів, що були викрадені з каси (у сумі 17.600 грн.) та відшкодування вартості мобільного телефону марки iPhone 3 GB (у сумі 1.450 грн.). Але в обвинувальному акті факт викрадення цих речей не встановлений, та обвинувачення у їх викраденні ОСОБА_4 не пред`явлене. При цьому потерпілий на розгляд справи в межах пред`явленого обвинувачення погодився, проти встановлених слідчим в обвинувальному акті обставин не заперечував.

Отже, вимоги про відшкодування вартості цього майна не можуть бути розглянуті в межах цієї справи, адже ці вимоги не випливають з пред`явленого згідно обвинувального акту обвинувачення.

Порядок дій суду у разі надходження позовних заяв із вимогами, що не можуть бути розглянутими в межах кримінального судочинства, діючим Кримінально-процесуальним Кодексом України не врегульований, через що суд, відповідно до частини 6 статті 9 КПК України виходе з загальних засад кримінального провадження, що визначені у статті 7 цього Кодексу та вважає за можливе діяти в силу засади законності за правилами застосування аналогічного закону.

Порядок дій суду у разі, якщо в його на розгляді перебуває заява, що не підлягає розгляду в межах певного судочинства, є врегульований пунктом 1 частини 1 статті 205 Цивільного Процесуального Кодексу України, який передбачає, що у такому разі суд закриває провадження у справі та роз`яснює заявникові належний порядок звернення за захистом його порушеного або оспорюваного права.

За такого суд вважає за необхідне в цій частині провадження закрити та роз`яснити заявникові право звернутись із цими вимогами в порядку цивільного судочинства.

Далі, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 291 КПК України розмір заподіяної злочином матеріальної шкоди, зокрема - вартість викрадених речей - також має бути встановленою під час досудового розслідування та зазначена в обвинувальному акті.

При цьому суд відзначає, що проти встановленої в обвинувальному акті вартості викрадених речей потерпілий не заперечував.

За такого вимоги ОСОБА_5 про відшкодування вартості:

а загалом - на суму 13.885 грн. - підлягають повному задоволенню.

Разом із цим, потерпілим ОСОБА_5 заявлені вимоги й про відшкодування вартості низки з викрадених речей у сумі, що перевищує їх вартість, встановлену в обвинувальному акті.

Виходячи з наведених вище засад щодо того, що вартість викраденого майна встановлюється під час досудового розслідування та потерпілий у суді проти визначеної в обвинувальному акті вартості викрадених речей не заперечував, в цій частині вимоги потерпілого підлягають частковому задоволенню та відповідно до обвинувального акту на його користь з обвинуваченого слід стягнути на відшкодування вартості:

а загалом на відшкодування вартості цих речей - 18.815 грн. 99 коп.

Посилання ж у позовній заяві про необхідність стягнення на відшкодування вартості цих речей інших сум не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, оскільки такі посилання не були доведені ані під час досудового розслідування, ані у суді.

Потерпілим ОСОБА_5 також заявлені вимоги про відшкодування вартості низки з викрадених речей у сумі, що є нижчою за їх вартість, встановлену в обвинувальному акті.

Вирішуючи вимоги в цій частині, суд відповідно до частини 5 статті 28 КПК України, статті 11 ЦПК України, статті 22 КПК України вважає за необхідне, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, ухвалити про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого лише вказані у цивільному позові суми.

За такого з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути на відшкодування вартості

а загалом на відшкодування вартості цих речей - 22.075 грн.

Потерпілий також просить про стягнення з обвинуваченого вартості ще одного блоку безперебійного живлення "UPS", але цей блок був повернутий потерпілому під час досудового слідства, через що підстав для відшкодування його вартості суд не вбачає.

За такого у цій частині у задоволенні заявленого позову слід відмовити.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 загалом (13.885 + 18.815,99 + 22.075) - 54.775,99 грн., задовольнивши заявлений позов частково.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час цього кримінального провадження не обирався, судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цих злочинів та злочину, за вчинення якого ОСОБА_4 засуджений вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 3 серпня 2015 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обраховувати з моменту набрання вироком чинності.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення (з 27 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року та з 20 травня 2015 року до моменту набрання чинності цим вироком) - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у справі - 3 радіатори 500х1000 тип 11; 2 радіатори 500х 800 тип 22; бетонозмішувач 220 В об`ємом 250 літрів; 2 продовжувача довжиною по 50 метрів; рівень 2000 мм; міксер марки "Фіолент" - повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Речові докази у справі - блок безперебійного живлення "UPS", 2 мобільні телефони марки "Samsung B-100", монітор "Belinca 2225 S1W", монітор "Samsung 19", навігатор "DIGITAL HD DGP 7030", принтер "Samsung S 4720" - повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Цивільний позов ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 54.775 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 99 (дев`яносто дев`ять) коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Провадження за вимогами ОСОБА_5 про відшкодування грошових коштів у сумі 17.600 грн. та вартості мобільного телефону марки iPhone 3 GB (у сумі 1.450 грн.) - закрити.
Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

09.03.2016