АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер судової справи: 652/111/16-к
Провадження №11-кп/791/918/16 Головуючий у 1-й інст.:
ОСОБА_1
Категорія: ст.125 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

25 жовтня 2016 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 20.07.2016р. по кримінальному провадженню №0000055 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Малинівка Гуляйпільського району Запорізької області, гр-ки України, проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком :

ОСОБА_7
засуджена за ст.125 ч.1 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.

За вироком суду з ОСОБА_7 стягнено на користь ОСОБА_8 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 15.12.2015р. близько 18 год., знаходячись на території подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_1 , в ході виниклої сварки з потерпілою ОСОБА_8 , навмисно вкусила останню за ліву верхню кінцівку, внаслідок чого спричинила потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 ч.1 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 вказує на незаконність вироку суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Так, інкриміноване кримінальне правопорушення не вчиняла, а лише захищалася від протиправних дій потерпілої ОСОБА_8 , в результаті чого завдала останній тілесне ушкодження. Даний факт підтверджується показами і самої потерпілої, зокрема про те, що ОСОБА_8 схопила її за куртку, а вона вкусила потерпілу за ліву руку; з метою, щоб вона відпустила ОСОБА_8 , остання вдарила її в обличчя. Суд не зауважив, що покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 містять суперечності щодо часу виявлення у потерпілої слідів укусу. Факт заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень не заперечує, оскільки, коли вони залишилися самі, ОСОБА_8 почала бити її головою об стіл, захищаючись, вона вкусила останню, що підтверджується показами ОСОБА_11 . Вказаний факт також підтверджується і слідчим експериментом, під час якого вона показала як саме ОСОБА_8 била її головою об стіл, а вона вкусила потерпілу за внутрішню поверхню верхньої лівої кінцівки. У висновку додаткової судово-медичної експертизи зазначено про можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень при вказаних обставинах. Інкримінований злочин характеризується умисною формою вини, проте умислу на завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень вона не мала, а лише захищалася від протиправних дій потерпілої. Факт заподіяння ОСОБА_8 моральної шкоди відсутній, а тому суд незаконно стягнув з неї на користь потерпілої 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Просить вирок скасувати, ухвалити виправдувальний вирок (кримінальне провадження закрити).

Вислухавши суддю-доповідача; думку прокурора про залишення апеляційної скарги обвинуваченої без задоволення, а вироку суду без змін; розглянувши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

В суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнала та пояснила, що в гостях у ОСОБА_9 між нею та ОСОБА_12 виникла сварка, потерпіла схопила її за куртку та стала наносити удари в обличчя та в область плеча. ОСОБА_13 розборонив їх. Коли вони залишилися вдвох, знову почали сваритися, ОСОБА_8 схопила її за голову та вдарила о стіл, з метою захисту вона вкусила ОСОБА_8 за руку.
Вина ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за який вона засуджена, при обставинах встановлених судом та викладених у вироку, підтверджується наступними доказами.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вони були в гостях у ОСОБА_9 , між нею та ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого вони схопили одна одну, почали смикати за одяг, впали на асфальтове покриття, ОСОБА_13 розборонив їх. Зайшли в будинок, де знову ж таки виникла сварка. Вона схопила ОСОБА_14 за куртку, а остання вкусила її за ліву руку, відчувши біль та з метою, щоб ОСОБА_15 відпустила її руку, вона завдала удар в обличчя обвинуваченої.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дійсно були у неї в гостях. Між останніми через неприязнь та ревнощі виникла словесна перепалка, що переросла у штовханину один одного, потім у розмахування руками. Їх розбороняли, проте вони продовжували з`ясовувати відносини. Після чого свідок побачила в обвинуваченої синець під лівим оком, а ОСОБА_8 звернула її увагу на сліди укусу на руці залишені обвинуваченою. Допомогла потерпілій обробити рану.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що до його дружини прийшли гості, в тому числі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вони сиділи на веранді та спілкувалися. Коли почув гомін, вийшов у двір, допоміг жінкам заспокоїтися. Коли через деякий час побачив Рибку i Морощук, зрозумів, що між ними знову щось відбулося, оскільки ОСОБА_16 стала говорити, що ОСОБА_15 вкусила її за руку, особисто бачив укус на руці. Звернув увагу на синець під оком ОСОБА_17 .
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що разом з ОСОБА_7 були в гостях у ОСОБА_9 . ОСОБА_8 в ході розмови накинулась на ОСОБА_7 , вдарила рукою в обличчя, вона та ОСОБА_9 стали розбороняти їх. Потім потерпіла знову намагалась вдарити обвинувачену, проте ОСОБА_10 заспокоїв їх. Що відбувалося в подальшому між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не бачила.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.12.2015р. у формі приватного обвинувачення, ОСОБА_8 повідомила, що 15.12.2015р. близько 18 год., ОСОБА_7 спричинила їй тілесні ушкодження. (а.п.40-41).
Висновком судово-медичного експерта №103 від 17.12.2015р. підтверджується наявність у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді синця в області нижньої межі лівого ліктьового суглобу i внутрішньої поверхні верхньої третини лівого передпліччя, на тлі синця два садна, які утворилися в результаті дії тупих предмета з обмеженою поверхнею контактування, та є легкими тілесними ушкодженнями. Не виключається можливість виникнення даних тілесних ушкоджень внаслідок укусу (а.п.43).
Згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи №2 від 12.02.2016р. не має об`єктивних медичних даних, які дозволяють встановити яким було розташування по відношенню одна до одної ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час заподіяння тілесних ушкоджень; не виключається можливість виникнення встановлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказує ОСОБА_7 ; а також не має об`єктивних судово-медичних даних, які дозволяють встановити, чи могли виникнути встановлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження при самозахисті (а.п.60-61).
З протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_7 , остання розказала та показала, яким саме чином ОСОБА_8 вдарила її головою об стіл (а.п.55-59).
Відповідно до копії вироку Високопільського районного суду Херсонської області від 20.04.2016р. ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за ст.125 ч.1 КК України до покарання у виді 60 годин громадських робіт. За вироком з ОСОБА_8 стягнено на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн
Таким чином, вказані докази у сукупності повністю спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченої про її непричетність до інкримінованого злочину та підтверджують вину останньої в умисному легкому тілесному ушкодженні.
Дії ОСОБА_7 за ст.125 ч.1 КК України - кваліфіковані правильно.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що у неї не було умислу на вчинення інкримінованого злочину, а тілесні ушкодження потерпілій вона заподіяла, захищаючись від її протиправних дій суперечить дослідженим у суді доказам. Так, з показань у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 видно, що між обвинуваченою та потерпілою виникла сварка, в ході якої вони штовхали одна одну, розмахували руками, їх розбороняли, проте вони продовжували сварку, переміщуючись в різні приміщення будинку, а також на подвір`я, де сварка переросла у обоюдну бійку. В результаті цієї бійки обвинувачена та потерпіла умисно заподіяли один одній легкі тілесні ушкодження. Отже, обвинувачена не була особою, яка виключно захищалась від посягання іншої особи, оскільки вона своїми активними діями вчинила суспільно-небезпечне посягання на іншу особу шляхом заподіяння їй тілесних ушкоджень в ході обоюдної бійки.
При таких обставинах, колегія суддів вважає, що у обвинуваченої був відсутній стан необхідної оборони, про що ОСОБА_7 вказує у апеляційній скарзі.
Суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що твердження ОСОБА_7 про укус потерпілої з метою самозахисту від дій останньої, лише вибраний обвинуваченою спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за свої дії.

Посилання апелянта на показання потерпілої, яка начебто визнала, що обвинувачена захищалась, зокрема, що ОСОБА_8 схопила обвинувачену за куртку, а вона вкусила потерпілу за ліву руку; ОСОБА_8 вдарила її в обличчя, - не підтверджує доводи обвинуваченої, щодо її невинуватості, а навпаки узгоджується із встановленими судом фактичними обставинами справи.

Ствердження апеляційної скарги ОСОБА_7 про суперечність у показаннях свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо часу виявлення у потерпілої слідів укусу є надуманими, оскільки свідки у суді показали, що сліди укусу бачили у потерпілої невдовзі після її конфлікту з обвинуваченою.

Посилання апелянта на показання свідка ОСОБА_11 , як на підтвердження своєї версії подій, - є безґрунтовним, оскільки, як пояснила зазначений свідок у суді, вона не виходила на подвір`я та не бачила, що трапилось там між обвинуваченою та потерпілою.

Також посилання апеляційної скарги обвинуваченої на результати слідчого експерименту з її участю, де вона вказувала, що потерпіла ударила її головою о стіл, а вона вкусила потерпілу позбавлено підстав, оскільки згідно з вироком Високопільського районного суду Херсонської області від 20.04.2016р. щодо ОСОБА_8 (а.п.93-94), видно що остання при вказаних подіях завдала ОСОБА_7 удару рукою в обличчя, чим заподіяла легкі тілесні ушкодження у вигляді синця нижньої повіки лівого ока; інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не виявлено. Суд першої інстанції дав належну оцінку результатам слідчого експерименту.
Доводи апеляційної скарги про те, що у висновку додаткової судово-медичної експертизи зазначено про її невинуватість, зокрема про можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень при вказаних обвинуваченою обставинах є безпідставними. Так, зазначеним висновком не встановлено об`єктивних медичних даних, які дозволяють визначити, яким було розташування по відношенню одна до одної ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час заподіяння тілесних ушкоджень. Із цього випливає, що висновок додаткової судово-медичної експертизи не вказує на те, при яких обставинах заподіяні потерпілій тілесні ушкодження, а тим більше чи було це в результаті самозахисту ОСОБА_7 при нанесенні їй ударів з боку потерпілої.

Ствердження обвинуваченої в апеляційній скарзі про те, що факт заподіяння ОСОБА_8 моральної шкоди відсутній, та про незаконність стягнення з неї на користь потерпілої 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди є такими, що суперечать встановленим обставинам справи. Так, встановивши вину ОСОБА_7 у вчиненні щодо ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, суд обґрунтовано зазначив у вироку про заподіяння обвинуваченою моральної шкоди потерпілій. Зокрема, моральна шкода полягала у спричиненні ОСОБА_8 фізичного болю у зв`язку з нанесенням тілесних ушкоджень, у моральних переживаннях потерпілої з приводу цього. Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості.
Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується за місцем проживання (а.п.50), раніше не судима (а.п.46); обставину, що пом`якшує покарання, наявність на утриманні двох малолітніх дітей (а.п.51-52), відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При таких обставинах, покарання обвинуваченій призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, та є необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_7 , попередження нових злочинів.

Доводи апелянта про неповноту судового розгляду - необхідно визнати безпідставними, оскільки вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б про це свідчили.

Вирок суду є обґрунтований та належним чином мотивований, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому доводи апеляційної скарги, які це заперечують являються голослівними.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування або зміни вироку, - не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок має бути залишений без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 20.07.2016р. щодо неї - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Судді :