Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-кп/758/581/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2016 Подільський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001299, внесеного до ЄРДР 30.06.2015 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, маючого вищу освіту, не працюючого, на час скоєння злочину працював на посаді міліціонера відділення № 2 взводу № 1 оперативної роти № 2 БМОН «Беркут» ГУМВС України в Харківській області, одруженого, маючого доньку ОСОБА_9 , 2007 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до наказу від 16.10.2012 № 1881 о/с ОСОБА_8 призначено на посаду міліціонера відділення № 2 взводу № 1 оперативної роти № 2 БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області. Наказом начальника ГУМВС України в Харківській області від 24.06.2009 № 535 о/с ОСОБА_8 присвоєне спеціальне звання старший прапорщик міліції.
Відповідно до положень статей 1, 2, 10 Закону України «Про міліцію», міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, одним з основних завдань якого є зобов`язання забезпечувати особисту безпеку громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів та громадський порядок.
Згідно зі статтею 12 Закону міліція має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених цим Законом.
Працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання (стаття 1 Закону).
Також працівники міліції мають право застосовувати наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, пристрої для відкриття приміщень і примусової зупинки транспорту, водомети, бронемашини та інші спеціальні і транспортні засоби, а також використовувати службових собак для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров`ю; припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку (стаття 14 Закону).
Застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції.
Забороняється застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю до жінок з явними ознаками вагітності, осіб похилого віку або з вираженими ознаками інвалідності та малолітніх, крім випадків вчинення ними групового нападу, що загрожує життю і здоров`ю людей, працівників міліції, або збройного нападу чи збройного опору.
У разі неможливості уникнути застосування сили, вона не повинна перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов`язків, і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров`ю правопорушників та інших громадян. При завданні шкоди міліція забезпечує надання необхідної допомоги потерпілим в найкоротший строк.
Перевищення повноважень щодо застосування сили, у тому числі спеціальних засобів і зброї, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до Положення про підрозділ міліції особливого призначення «Беркут», затвердженого наказом МВС України 18 травня 2004 року № 529, цей підрозділ є високомобільним спеціальним підрозділом, створеним для забезпечення правопорядку під час проведення загальнодержавних, резонансних громадсько-політичних, спортивно-видовищних, культурно-масових, релігійних заходів, припинення групових порушень громадського порядку та масових заворушень, проведення спеціальних операцій із затримання озброєних злочинців, ліквідації аварій, стихійних лих, а також здійснення фізичної охорони службових осіб.
Підрозділ безпосередньо підпорядковується начальникам ГУМВС, УМВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, а організаційно-методичне забезпечення його роботи здійснюється тільки їх заступниками начальниками міліції громадської безпеки.
З метою виконання покладених на них завдань та при проведенні спеціальних операцій працівники підрозділу мають право застосовувати вогнепальну зброю, у тому числі снайперську, спеціальні засоби та заходи фізичного впливу, у випадках, які передбачені статтями 12-15 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 1991 року № 49 «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку в Українській РСР».
Виконання службових обов`язків особовий склад підрозділу здійснює в спеціальному обмундируванні, екіпірованому знаками розрізнення та символікою «Беркут», яка є єдиною для всіх регіонів України.
Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді міліціонера відділення № 2 взводу № 1 оперативної роти № 2 БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області був працівником правоохоронного органу, на якого згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і Законами України.
Разом з цим, ОСОБА_8 , працюючи на посаді міліціонера відділення № 2 взводу № 1 оперативної роти № 2 БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області, будучи представником влади, діючи всупереч Присязі працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, грубо порушив вимоги п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, хибно розуміючи поняття відданості народові України та виконання наказів керівника, в період 18 лютого 2014 року в місті Києві на виконання явно злочинного наказу перевищив владу та службові повноваження, що супроводжувалось насильством, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями за наступних обставин.
25 лютого 2010 року ОСОБА_10 зайняв посаду Президента України і діючи в порушення складеної ним присяги, вирішив не виконувати покладені на нього конституційні обов`язки Президента України, а саме: дбати про благо Вітчизни і добробут Українського народу, відстоювати права і свободи громадян, додержуватися Конституції України і законів України та виконувати свої обов`язки в інтересах усіх співвітчизників. Навпаки він прийняв рішення діяти насамперед у власних інтересах, які полягали у своєму особистому, членів своєї сім`ї та найближчого оточення збагаченні за рахунок ресурсів держави та народу України.
Для реалізації своїх злочинних намірів ОСОБА_10 вирішив за допомогою свого найближчого оточення, до якого, зокрема входили ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші особи, зосередити у своїх руках виключні владні повноваження, після чого вжити всіх необхідних заходів, у тому числі незаконних та злочинних, до збереження своєї влади в найдовшій перспективі, а задля цього навіть піти на організацію здійснення силового придушення будь-яких зборів, мітингів та інших акцій протесту громадян, які можуть стати на заваді реалізації його злочинних намірів.
Саме у зв`язку з цим у листопаді 2013 року ОСОБА_10 із власних міркувань, пов`язаних насамперед із бажанням залишитися Президентом України на другий термін, з метою уникнення відповідальності за вчинені злочинні дії та з інших особистих спонукань прийняв рішення про відмову від підписання Угоди про асоціацію з економічним та політичним союзом держав Європи(далі Європейським Союзом), у результаті чого Кабінетом Міністрів України 21 листопада 2013 року було прийнято рішення про призупинення цього процесу підготовки.
У відповідь на таку його позицію, починаючи з 21 листопада 2013 року у м. Києві на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові мирні збори громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України, мета яких суперечила власним інтересам ОСОБА_10 та його найближчого оточення.
Право громадян на свободу мирних зібрань в Україні гарантується та захищене державою, яка зобов`язана забезпечити його ефективну реалізацію.
Реалізація права на мирні зібрання в Україні регулюється актами національного та міжнародного законодавства.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об`єднання.
Відповідно до статті 11 Конвенції кожен має право на свободу мирних зібрань та на свободу об`єднання з іншими, включаючи право створювати профспілки і вступати до них для захисту своїх інтересів.
Здійснення прав на свободу зібрань та об`єднання не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII, також визнається право на мирні збори. Згідно з положеннями вказаної статті, користування цим правом не підлягає ніяким обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров`я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 39 Конституції України у державі встановлено реєстраційний, а не дозвільний порядок проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, а їх проведення може бути обмежене лише за рішенням суду та виключно у випадках, безпосередньо визначених Конституцію України. Тимчасові обмеження права громадян на мирні збори можуть встановлюватися лише в умовах воєнного або надзвичайного стану.
Відповідно до статті 15 Конституції України суспільне життя в Україні ґрунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності. Жодна ідеологія не може визнаватися державою як обов`язкова. Держава гарантує свободу політичної діяльності, не забороненої Конституцією і законами України.
Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до статті 60 Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Громадяни, які перебували з 21 листопада 2013 року до 18 лютого 2014 року на Майдані Незалежності у місті Києві та брали участь у цій акції протесту, не допускали будь-яких порушень громадського порядку, у зв`язку з чим були відсутні будь-які підстави для обмеження їх прав на зібрання, гарантовані Конституцією України.
Бажаючи припинити будь-які масові збори, мітинги, вуличні ходи та інші акції, які заважають йому особисто вирішувати долю країни та можуть поставити під загрозу його наміри залишитися на другий президентський термін, ОСОБА_10 приблизно в період з 22 по 29 листопада 2013 року, використовуючи отримані необмежені повноваження Президента України, в порушення вимог ст. 34 Конституції України організував здійснення правоохоронними органами України 30 листопада 2013 року незаконного і силового розгону учасників мирної акції за євроінтеграцію України, які перебували на Майдані Незалежності в м. Києві. До виконання свого злочинного умислу ОСОБА_10 залучив ряд високопосадовців зі свого близького оточення, в першу чергу Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_13 .
Не бажаючи припинити вчинення злочинів проти громадян, які висловлюють свої погляди та переконання, протестуючи проти застосування насильства, ОСОБА_10 , на продовження злочинної діяльності, спрямував та керував діями керівників правоохоронних органів, у тому числі шляхом надання протиправних вказівок Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_13 , ініціював і погоджував застосування співробітниками спецпідрозділу МОП «Беркут» та внутрішніх військ МВС України надмірних силових заходів, зокрема із застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів.
У свою чергу, ОСОБА_13 для виконання протиправної вказівки ОСОБА_10 залучив свого заступника ОСОБА_14 , який за розподілом обов`язків керував підрозділами міліції громадської безпеки, зокрема, спецпідрозділами міліції «Беркут», а також командувача внутрішніх військ
МВС України ОСОБА_15 .
Діючи на виконання вказівки Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_13 , його заступник ОСОБА_14 та командувач внутрішніх військ МВС України ОСОБА_15 , перевищуючи свої службові повноваження, умисно вчиняючи дії, які явно виходили за межі наданих їм прав чи повноважень, неодноразово організовували та спрямовували застосування працівниками правоохоронних органів надмірної сили до протестувальників.
Так, для припинення свавілля державних, правоохоронних та судових органів 18 лютого 2014 року учасниками протестних акцій була організована чергова мирна хода громадян по вулиці Інститутській у м. Києві до Верховної Ради України з метою висловити вимоги про зміну законодавства щодо повноважень Президента України та прийняття рішень про врегулювання конфлікту.
Будучи обізнаним про такий мирний захід протестувальників, Президент ОСОБА_10 , виступаючи як організатор перевищення влади і службових повноважень працівниками правоохоронних органів, у порушення вимог статей 3, 34, 68 Конституції України надав вказівку Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_13 на приховане (без відповідного нормативного дозволу) застосування, без дотримання передбачених законом приводів та підстав, вогнепальної зброї та надмірного насильства до мітингувальників з метою силового придушення їх протесту, оскільки офіційного наказу співробітникам правоохоронних органів про застосування зброї до 15.00 год. 20 лютого 2014 року не надавалося.
У свою чергу, ОСОБА_13 для виконання протиправної вказівки ОСОБА_10 щодо силового розгону учасників масової акції протесту, яка відбувалась з 22 листопада 2013 року на Майдані Незалежності у м. Києві, у тому числі 18 лютого 2014 року, залучив керівництво ГУМВС України в місті Києві, зокрема тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління МВС України в м. Києві ОСОБА_16 , заступника начальника Головного управління - начальника міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_17 , командира ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_18 та командирів приданих сил з числа підрозділів міліції громадської безпеки, відкомандированих з інших регіонів України, у тому числі командира БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_19 , яким наказав організувати 18 лютого 2014 року силовий розгін учасників мирної акції за євроінтеграцію України, які перебували на Майдані Незалежності та в центральній частині м. Києва в межах «урядового кварталу».
За злочинним планом, розробленим ОСОБА_13 , за участі невстановлених слідством осіб, учасники акції протесту на Майдані Незалежності у м. Києві у визначений час мали бути витіснені за межі Майдану Незалежності працівниками правоохоронних органів із застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів, таких як помпові рушниці «Форт-500», «Форт-500А», «Форт-500М1», «ІЖ-81», гранат сльозоточивої, дратівливої дії «Терен-6», світлозвукових гранат «Терен-7» і «Терен-7м» та недозволенних до використання на території України спеціальних засобів виробництва Російської Федерації, а саме: світло-шумових гранат «Факел-С», «Заря-2», «Пламя-М», 40 мм постріл акустичної та світлозвукової дії, ручних гранат подразнюючої та світло-шумової дії «Дрофа», ручних аерозольних гранат «Дрейф-2», ручних дратівливих грант РГР, ручних дратівливих гранат підвищеної потужності та безпеки, ручних димових гранат, які були видані у період лютого 2014 року працівникам окремих підрозділів «Беркут» МВС України.
Усвідомлюючи, що у цей час на Майдані Незалежності триває мітинг мирна акція протесту громадян, які в такий спосіб публічно висловлювали своє ставлення до відмови Президента України ОСОБА_10 та Уряду України підписати Угоду про асоціацію з Європейським Союзом, ОСОБА_16 , тимчасово виконуючи обов`язки начальника Головного управління МВС України в м. Києві, являючись представником влади, до повноважень якого входить загальне керівництво ГУМВС України в місті Києві, бажаючи догодити своєму керівництву, тобто Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_13 , погодився організувати підлеглими працівниками ГУМВС України в місті Києві, зокрема заступником начальника Головного управління - начальником міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_17 та командиром ПМОП «Беркут» підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_18 , вчинення злочинних дій, пов`язаних із силовим розгоном учасників акції протесту із залученням підлеглих працівників ГУМВС України в місті Києві та приданих сил з числа підрозділів міліції громадської безпеки відряджених з інших регіонів України, в тому числі БМОП «Беркут» при ГУМВС України в Харківській області під керівництвом полковника міліції ОСОБА_19 і внутрішніх військ МВС України.
Так, ОСОБА_16 тимчасово виконуючи обов`язки начальника Головного управління МВС України в м. Києві, являючись представником влади, до повноважень якого входить загальне керівництво ГУМВС України в місті Києві та приєднаних сил з числа підрозділів міліції громадської безпеки інших регіонів України, діючи умисно, ігноруючи вимоги Конституції України та інших нормативно-правових актів, якими регламентований порядок проведення зборів, мітингів та демонстрацій, діючи із мотивів власного кар`єризму, хибно розуміючи інтереси служби, явно виходячи за межі наданих йому влади та службових повноважень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і бажаючи настання негативних наслідків, приступив до виконання явно злочинного наказу ОСОБА_13 та інших посадових осіб.
З цією метою, 18 лютого 2014 року, у період з 09.00 год. до 17.00 год. (більш точний час слідством не встановлено), знаходячись у своєму службовому кабінеті у приміщенні ГУМВС України в Київській області за адресою: м. Київ, вулиця Володимирська, будинок № 15, тимчасово виконуючий обов`язки начальника ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_16 , виконуючи свою роль у вчиненні злочину, являючись представником влади, до повноважень якого входить загальне керівництво ГУМВС України в місті Києві, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому влади та службових повноважень, не маючи законних підстав для залучення працівників міліції і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України до припинення акцій протесту на Майдані Незалежності у місті Києві та звільнення площі і прилеглих до неї територій в межах «урядового кварталу» від учасників мирного протесту, доручив заступнику начальника Головного управління - начальнику міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_17 організувати силове звільнення ОСОБА_20 та прилеглої території в межах «урядового кварталу» від громадян, які там перебували, із залученням для цього співробітників ПМОП «Беркут» підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві та підрозділів МОП «Беркут» з інших регіонів України, а також військовослужбовців окремих військових частин внутрішніх військ МВС України як приданих сил (далі ВВ МВС України) для охорони громадського порядку.
У свою чергу заступник начальника Головного управління - начальник міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_17 , будучи представником влади, до повноважень якої входить координація та контроль спецпідрозділів громадської безпеки міліції, зокрема спецпідрозділів «Беркут», діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому влади та службових повноважень, приступив до реалізації злочинного плану безпосереднього силового розгону учасників мітингу з Майдану Незалежності та прилеглих територій в межах «урядового кварталу», який полягав у тому, що військовослужбовці ВВ МВС України повинні оточити територію Майдану Незалежності, тобто вишикуватися вздовж вулиць Інститутської, Грушевського та Хрещатик для недопущення прибуття на площу мешканців міста Києва та інших громадян на підтримку мітингувальників, а екіпіровані засобами захисту та спецзасобами ПР-73, «Тонфа», деякі помповими рушницями «Форт-500», «Форт-500А», «Форт-500М1», «ІЖ-81», гранатами сльозоточивої, дратівливої дії «Терен-6», світлозвуковими гранатами «Терен-7» і «Терен-7м», світлошумовими гранатами «Факел-С», «Заря-2», «Пламя-М», ручними гранатами подразнюючої та світлошумової дії «Дрофа», ручними аерозольними гранатами «Дрейф-2», ручними дратівливими гранатами РГР, ручними дратівливими гранатами підвищеної потужності та безпеки, ручними димовими гранатами співробітники спецпідрозділів «Беркут» МВС України, здійснити наступ на учасників акцій протесту з метою силової зачистки території Майдану Незалежності та прилеглих до нього вулиць Інститутської, Грушевського, Кріпосного провулку та ін. («урядовий квартал»).
При цьому передбачалось силове звільнення Майдану Незалежності та прилеглих вулиць від громадян, які реалізовували своє конституційне право на проведення зібрання та за будь-яких обставин, у разі здійснення їх спротиву допускалося застосування співробітниками спецпідрозділів МОП «Беркут» МВС України надмірного фізичного насильства і спеціальних засобів у вигляді помпових рушниць, споряджених патронами із зарядами свинцевої дробі та гранат щодо них, у тому числі з метою їх залякування чи заподіяння тілесних ушкоджень.
18 лютого 2014 року, в період часу з 12 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. (більш точний час слідством не встановлено) командир БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області полковник міліції ОСОБА_19 , діючи умисно, виконуючи явно злочинний наказ ОСОБА_17 , перевищуючи свої службові повноваження, організував незаконне силове звільнення працівниками підпорядкованого йому підрозділу вулиці Інститутської та Кріпосного провулку у м. Києві від учасників акції протесту, які там знаходились у вказаний час, застосовуючи при цьому фізичну силу та спеціальні засоби, в тому числі гумові палиці, помпові рушниці «Форт 500А», «Форт 500М1» гранати сльозоточивої, дратівливої дії «Терен-6» та інші.
Маючи на меті при виконанні явно злочинного наказу, спричинити якнайтяжчі тілесні ушкодження учасникам акцій протесту, окремі з цих помпових рушниць невстановлені працівники БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області спорядили патронами із зарядом свинцевої картечі.
При цьому працівники цього ж підрозділу усвідомлювали, що використання таких набоїв може спричинити тяжкі, у тому числі і смертельні тілесні ушкодження учасникам акцій масових протестів, свідомо допускали та бажали цього. Таким чином передбачалось силове звільнення вказаних вулиць від громадян, які реалізовували своє конституційне право на проведення зібрань та при вчиненні ними супротиву, допускалось застосування працівниками БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області надмірного фізичного насильства та спеціальних засобів, у тому числі з метою залякування та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
На виконання цього наказу співробітники підпорядкованого ОСОБА_19 батальйону МОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області, у тому числі міліціонер відділення № 2 взводу № 1 оперативної роти № 2 ОСОБА_8 , почали рух із займаних раніше позицій, відтісняючи мітингувальників із вулиці Інститутської та Кріпосного провулку в напрямку вулиці Грушевського, що в м. Києві. При цьому, зустрівши законний спротив учасників мирної акції протесту і намагаючись змусити їх під тиском фізичного насильства якнайшвидше залишити територію вулиці Інститутської та Кріпосного провулку, співробітники БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області, підпорядкованого полковнику міліції ОСОБА_19 , не маючи законних підстав для застосування фізичної сили та спеціальних засобів, визначених статтями 1 та 14 Закону України «Про міліцію», в порушення Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР №49 від 27 лютого 1991 року, явно виходячи за межі наданих їм при охороні громадського порядку прав і повноважень, без попередження про намір їх застосування, вчиняли незаконні дії, що ображають особисту гідність громадян, застосовуючи при цьому відносно учасників акції протесту фізичну силу та наявні спеціальні засоби, у тому числі гумові палиці ПР-73, помпові рушниці «Форт-500А», «Форт 500М1»,гранати сльозоточивої, дратівливої дії «Терен-6» та інші.
У період часу приблизно з 12 год. 00 хв. до 14 год. 30 хв. 18 лютого 2014 року (більш точний час слідством не встановлено), співробітниками БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області та іншими спецпідрозділами МОП «Беркут» було незаконно здійснено силовий розгін громадян, які знаходились на вулиці Інститутській та Кріпосному провулку в місті Києві під час якого із застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів на проїжджій частині біля задньої частини розташованого вздовж проїжджої частини в напряму вул. Грушевського мікроавтобусу із написом «Батьківщина» неподалік від центрального будинку офіцерів Збройних сил України, за адресою: м. Київ, вулиця М. Грушевського, буд. № 30/1, невстановленими працівниками підрозділу МОП «Беркут» МВС України, незаконно затримано ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який приймав участь у акціях протесту громадян проти відмови вищого керівництва держави підписати Угоду про асоціацію між Україною та Європейським Союзом.
У період часу з 12 год. 00 хв. до 14 год. 30 хв. 18 лютого 2014 року (більш точний слідством не встановлено), ці невстановлені працівники підрозділу МОП «Беркут» МВС України, на проїжджій частині біля задньої частини розташованого вздовж проїжджої частини в напряму АДРЕСА_2 мікроавтобусу із написом «Батьківщина» неподалік від центрального будинку офіцерів Збройних сил України, за адресою: м. Київ, вулиця М. Грушевського, буд. № 30/1, діючи свідомо, у порушення положень ст.ст. 28, 29 Конституції України, п. 5 ст. 11 Закону України «Про міліцію», при затриманні ОСОБА_21 , за відсутності з боку останнього ознак непокори, опору законним вимогам працівників міліції, дій, що загрожують їх життю і здоров`ю, умисно перевищуючи владу та службові повноваження, не маючи на те права, завдали ОСОБА_21 не менше п`яти ударів руками та спеціальним засобом гумовою палицею ПР-73 в область ніг, рук та тулубу.
Внаслідок застосування вищевказаних насильницьких дій, ОСОБА_21 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна на передній поверхні колінних суглобів, на задній поверхні лівого ліктьового суглоба та на задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглоба, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, без ознак короткочасного розладу здоров`я.
Під час нанесення ОСОБА_21 тілесних ушкоджень невстановленими працівниками підрозділу МОП «Беркут» МВС України, останній, намагаючись уникнути незаконного нанесення йому ударів, звільнившись, побіг від цих працівників міліції по Кріпосному провулку в напрямку вул. М.Грушевського, ліворуч від мікроавтобуса із написом «Батьківщина» - між цим мікроавтобусом і тротуаром по проїжджій частині, де в цей час біля дверей даного мікроавтобуса з боку водійського сидіння перебував міліціонер відділення № 2 взводу № 1 оперативної роти № 2 БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8
18 лютого 2014 року, в період часу приблизно з 14 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв. (більш точний час слідством не встановлено), міліціонер відділення № 2 взводу № 1 оперативної роти № 2 БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 , знаходячись біля передніх дверей (з боку водія) мікроавтобуса, розташованого посередині проїжджої частини Кріпосного провулку кабіною в бік вул. Грушевського, неподалік центрального будинку офіцерів Збройних сил України, за адресою: м. Київ, вулиця М. Грушевського, буд. № 30/1, діючи умисно, виконуючи явно злочинний наказ ОСОБА_19 , перевищуючи свої службові повноваження, не маючи законних підстав для застосування фізичної сили та спеціальних засобів, визначених статтями 1 та 14 Закону України «Про міліцію», в порушення положень ст.ст. 28 Конституції України, п. 5 ст. 11 Закону України «Про міліцію», явно виходячи за межі наданих йому при охороні громадського порядку прав і повноважень, без попередження про намір їх застосування, у момент, коли ОСОБА_21 пробігав повз нього, завдав останньому один удар спеціальним засобом органів внутрішніх справ - палицею гумовою ПР-73 в область лобово-тім`яної ділянки голови ліворуч, внаслідок чого ОСОБА_21 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді двопроменевої рани з розходженням променів під тупим кутом 1000, відкритим праворуч, з довжиною променів 4 см і 3 см., правий край ран відшарований з формуванням клаптя завдовжки 5 см, що відгинається праворуч, краї рани невірні, кровонапливні, у кінців її наявні тканинні перетинки, в дні рани ушкодження кістки склепіння черепу, що відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють розлад здоров`я понад 6, але не більше 21 дня.
Безпосередньо після завданого ОСОБА_8 удару ОСОБА_21 спочатку на ОСОБА_8 , а потім через декілька секунд на ОСОБА_21 , який продовжував бігти в бік вул. Грушевського в м. Києві, здійснено наїзд вантажним автомобілем марки ГАЗ 3309, що перебував на балансі військової частини № НОМЕР_1 управління ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі вч НОМЕР_1 УЗтРК ВВ МВС України) і мав державний реєстраційний номер 0219 Ф4, проте тимчасово на ньому було встановлено державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Внаслідок чого ОСОБА_8 заподіяно травму у вигляді закритої травми правого колінного суглоба: імпресійний (ударний) перелом латерального мищелку стегнової кістки справа; ушкодження передньої хрестоподібної зв`язки (що супроводжувалося синовіїтом, більш вираженим у летеральнійнавколосуглобній кишені), яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості згідно з висновком експерта від 15.09.2015 № 1304/е. ОСОБА_21 заподіяно тілесні ушкодження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 03.06.2015 № 172/15, які утворилися в умовах дорожньо-транспортної пригоди, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_21 .
Внаслідок зазначених обставин, зокрема у зв`язку із попередньо отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_8 всупереч вимогам ст. 12 ЗУ «Про міліцію» не повідомив безпосереднє керівництво про застосування до ОСОБА_21 спеціальних засобів і спричинення йому тілесних ушкоджень, а також в порушення п. 7 «Правил Застосування спеціальних засобів при охоронні громадського порядку», затверджених постановою Ради Міністрів УСРС від 27 лютого 1991 р. № 49, не забезпечив надання допомоги потерпілому ОСОБА_21 та не повідомив лікарів про те, який спецзасіб ОСОБА_8 було застосовано до ОСОБА_21 .
Таким чином, внаслідок вищевказаних злочинних дій міліціонера відділення № 2 взводу № 1 оперативної роти № 2 БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 вчинених на виконання явно злочинного наказу командира БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_19 , заступника начальника Головного управління начальника міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_17 та інших керівників органів МВС України, під час незаконного силового розгону громадян, які знаходились на вулиці Інститутській та Кріпосному провулку в місті Києві, внаслідок протиправного застосування фізичної сили та спеціальних засобів, а саме гумової палиці ПР-73 було заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді рвано-забійної рани в лобово-тім`яній ділянці голови ліворуч,яка відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють розлад здоров`я понад 6 але не більше як на 21 день.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому злочині передбаченому ч 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення злочину, як він пред`явлений в обвинуваченні, та дав показання, що займав посаду старшого прапорщика, батальйон Беркут, 2 рота, 1 взвод, був на посаді міліціонера. 18.02.2014 року приблизно о 06:00 годині ранку вони прибули на вулицю Грушевського, всі підрозділи. Їхні автобуси вистроїли по вул. Грушевського, в сторону Хрещатика, практично навпроти КМУ, вони там знаходились до 12 години, а може і більше. Після чого був наказ вишикуватись, вони видвинулись в сторону вулиці Грушевського до Верховної Ради, потім повернули на право, це був провулок Кріпосний. Там підійшли до вулиці Інституцікої, там було все перекрито, потім відбулось зіткнення між мітингувальниками та працівниками міліції. Їх повернули в арку, якісь міліціонери, показали дорогу, як можна вийти на вул. Інституцьку через арку, провели через під*їзд. Вони вийшли на вулицю Інституцьку, ближнього контакту з мітигнувальниками не було, між ними була відстань метрів 15-20. Вони почали рухатись по всій ширині вулиці Інституцькій, всім підрозділом, в сторону Кріпосного переулка. Було відтиснення, не було контакту та застосування фізичної сили. На Кріпосному переулку знаходився автомобіль ГАЗ, він знаходився біля цього автомобіля, йому здалось, що в машині хтось знаходився. Він стояв спиною до вул. Інституцької, обличчям до вул. Грушевського, приблизно на середині машини та дивився в машину. Повернув голову і побачив що 2 співробітники беркута намагались затримати особу в комуфляжному одязі. При цьому той, вириваючись побіг в його сторону до вул. Грушевського. Він намагався його зупинити та наніс йому удар палицею, лівою рукою та потрапив в область голови, після чого вони обидва потрапили під грузовий автомобіль ГАЗ, в результі чого він отримав тілесні ушкодження, а ОСОБА_22 помер від наїзду автомобіля.
Він дуже розкаюється у вчиненому та просить пробачення у родини потерпілого, запевняє, що більше злочинів скоювати не буде ніколи в житті.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини та розмір цивільного позову у апеляційному порядку.
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразилися у перевищенні влади працівником правоохоронного органу на виконання явно злочинного наказу, тобто умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремого громадянина, що супроводжувалося насильством, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого ОСОБА_21 діями, за відсутності ознак катування, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 41, ч.2 ст. 365 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_8 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкцій ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України, що даний злочин відносяться до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні доньку ОСОБА_9 , 2007 р.н, працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття ОСОБА_8 та активне сприяння розкриттю злочину, що передбачено п.1 ч.1 ст.66 КК України.
Обтяжуючих покарання обставин передбачених ст. 67 КК України в діях ОСОБА_8 , не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України та з позбавленням спеціального звання.
При призначенні міри покарання обвинуваченому суд, враховуючи особу винного, його характеристику, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, те що, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , 2007 р.н., потерпіла не наполягала на застосування покарання обвинуваченому, пов`язаного з позбавленням волі, суд прийшов до висновку, що він може бути виправлений та перевихований без ізоляції від суспільства. Суд вважає можливим звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покласти на нього обов`язки згідно ст.76 КК України.
Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Крім того, в ході досудового розгляду потерпілою заявлений цивільний позов до Головного управління міністерства внутрішніх справ в Харківській області. Вирішуючи питання щодо позову, суд виходив з наступного.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України, визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках , встановлених законом.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховуючи глибину душевних страждань та порушення нормального порядку життя потерпілої, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі у розмірі 200 000 грн. 00 коп, котрі підлягають стягненню з держави на користь потерпілої ОСОБА_7 , шляхом зобов`язання Державної казначейської служби України списати вказані кошти зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди.
Суд також вважає за необхідне керуючись ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України
На підставі викладеного, керуючись ст.373, 374 КПК України, ст. 56 Конституції України, ст. 1167 ЦК України суд ,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України і призначити йому покарання у виді позбавленням волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на 3 роки, з позбавленням згідно ст. 54 КК України його спеціального звання старший прапорщик міліції.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання з випробуванням строком на 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію (п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України).
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 , у виді особистого зобов`язання залишити без змін.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 (реєстраційний номер платника податків - НОМЕР_3 ) задовольнити в повному обсязі та стягнути з Держави України в особі Головного управління міністерства внутрішніх справ в Харківській області на її користь на відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. 00 коп. шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України, відкритого в установленому порядку в Державній казначейській службі України.
Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 14 420 грн. 80 коп.
Речові докази по справі залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суду м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СуддяОСОБА_1