Справа № 346/3148/16-к
Провадження № 11-кп/779/431/2016
Категорія ч. 2 ст. 263 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000620 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Коломийського міськрайсуду Івано-Франківської області від 21.07.2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, освіта середня спеціальна, не працює, депутатом не обирався, раніше судимого: - 03.03.2010 року вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 342, ч.2 ст.15- ч.2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, згідно зі ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 1 рік та штрафом в розмірі 2 040 грн.; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; вказане покарання у виді штрафу в розмірі 2040 грн. станом на 21.07.2016 року не відбуто,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; на підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2010 року, у виді штрафу в розмірі 2040 гривень, та остаточно визначено покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі на строк 2 роки та сплатою штрафу в розмірі 2040 гривень, який визначено виконувати самостійно. На підставі ч. 1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладення відповідних обовязків .

Цим же вироком в строк відбуття покарання у виді обмеження волі зараховано ОСОБА_6 час його затримання з 20.07.2016 року по 21.07.2016 року включно, що становить 1 добу, з розрахунку, що одному дню такого затримання відповідають 4 дні обмеження волі.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України, -

за участю прокурора

ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 263 КК України покарання 2 роки обмеження волі, виключивши посилання на ч.1 ст. 71 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання и з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. В обґрунтування своїх висновків посилається на те, що попередній вирок суду щодо ОСОБА_6 набрав законної сили 18.03.2010 року, даних про те, що обвинувачений ухилявся від сплати визначеного судом покарання у виді штрафу у справі немає, тому вважає, що судом незаконно застосовано положення ст. 71 КК України, в той час як відповідно до ст. 80 КК України покарання у виді штрафу виконується у строк 2 роки. Вважає, що за таких обставин необхідно виключити із вироку суду посилання на необхідність застосування ст. 71 КК України. Також просить дослідити вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2010 року

Судом першої інстанції встановлено, що 06.05.2016 року о 05:55 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Коломиї, по вул. Привокзальній, Івано-Франківської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, не маючи передбаченого законом відповідного дозволу, незаконно носив при собі мисливський ніж із надписом на лезі «Соlt». Цей ніж виявлено в обвинуваченого працівниками Коломийського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 401 КПК України участь обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції не є обов`язковою, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого. Клопотання від обвинуваченого ОСОБА_6 про його участь в судовому засіданні апеляційного суду не надходило, тому суд вважає за можливим розглянути кримінальне провадження у його відсутність.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду змінити, виключити з вироку суду в частині призначеного покарання посилання на ст. 71 КК України;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, вирок суду змінити в частині призначеного судом покарання з наступних підстав.

У суді першої інстанції, обвинувачений свою вину у вчиненому визнав у повному обсязі, що дало право суду, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справ, які ніким не оспорюються. Суд прийшов до правильного висновку, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 263 КК України.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апелянт не оспорює правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, свою незгоду висловив в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Під час розгляду справи було встановлено, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2010 року ОСОБА_6 визнано винним за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345, 70 КК України та остаточно призначено покарання у виді штрафу у розмірі 2040 грн. та 1 рік позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (а.п. 50-51).

Вказаний вирок вступив в законну силу 18.03.2010 року (а.с. 51).

Відповідно до вимог ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років, в разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Визначений законом дворічний термін для виконання вироку суду сплинув під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Матеріали справи містять довідку голови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.05.2016 року №1-36/10-вх. про те, що штраф за вказаним вище вироком суду засудженим ОСОБА_6 не сплачено (а.п. 43).

Згідно ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Проте, відомості про ухилення ОСОБА_6 від відбування покарання визначеного вказаним вище вироком суду, відсутні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 80 КК України та безпідставно застосував ст. 71 КК України та призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків.

В апеляційній інстанції не встановлено даних які свідчать про те, що ОСОБА_6 ухилявся від відбування покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2010 року.

Так, ст. 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі ст.ст. 389, 390 КК України, оскільки ухилення від відбування покарання, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення обвинуваченим ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного попереднім вироком, суд першої інстанції безпідставно застосував ч. 1 ст. 71 КК України та за сукупністю вироків визначивши остаточне покарання зі сплатою штрафу в розмірі 2040 гривень (визначеного вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2010 року) та самостійне його виконання відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при ухваленні вироку, в частині призначення обвинуваченому покарання було неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни судового рішення та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з мотивувальній та резолютивній частинах вироку посилання суду на застосування вимог ст. 71 КК України в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 263 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині, вирок суду першої інстанції, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_2