Справа № 640/5325/16-к
н/п 1-кс/640/3165/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
Так, вказане підприємство не виконало кредитні зобов`язання перед іноземним інвестором, які отримувались під гарантії Уряду за кредитними угодами, в результаті чого на сьогодні ПАТ «ХТЗ» має непогашену заборгованість у розмірі 400,98 млн. грн. перед Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України.
08.12.2015 Харківським апеляційним адміністративним судом винесено постанову про стягнення з ПАТ «ХТЗ» вказаного боргу та направлено виконавчий лист до ДДВС Мін`юсту України, на підставі чого 31.12.2015 відкрито виконавче провадження, яке призупинено у зв`язку із відкриттям касаційного провадження у Вищому адміністративному суді України. На даний час справа знаходиться на розгляді.
Крім того, ПАТ «ХТЗ» накопичено боргів у сумі 40,489 млн. грн. перед Управлінням пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова, рішення про стягнення яких прийняті відповідними ухвалами суду (в додатку) на умовах розстрочення терміном на 5 років згідно з графіками погашення. Водночас, ПАТ «ХТЗ» умови погашення не виконуються і на даний час вже накопичено 36,745 млн. грн. простроченої невиплаченої заборгованості.
Також, Державною екологічною інспекцією в Харківській області виявлений та зафіксований актом № 431/01-04/08-09 факт порушення службовими особами ПАТ «ХТЗ» вимог ст.ст. 16, 19, 21 Кодексу України «Про надра», що виразилося у видобуванні в період з 13.09.2012 по 20.10.2013 підземних вод в обсязі понад 1,129 млн. м. куб. за відсутності спеціального дозволу на використання надр, чим нанесено збиток державі на суму понад 60,368 млн. грн.
Таким чином, загальна сума заподіяної шкоди державним інтересам становить понад 640 млн. грн., від сплати якої на користь держави службові особи та власники ПАТ «ХТЗ» уникають, штучно створюючи умови для затягування претензійної роботи, з метою передачі основних засобів та активів підприємства під забезпечення кредитів підконтрольних банківських та інших фінансових установ, якими задовольняються вимоги інших кредиторів (російських комерційних установ). При цьому, у разі вирішення судами питання про стягнення сум нанесених збитків на користь держави, та відсутності оборотних коштів у ПАТ «ХТЗ» на задоволення даних вимог, майно та інші основні засоби підприємства стягнути буде неможливо у зв`язку із забезпеченням ними кредитних ліній банків та інших підконтрольних фінансових установ.
02.04.2016 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова за відповідним клопотанням слідчого, погодженим із прокурором, винесено ухвалу про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ПАТ «ХТЗ ім. С.Орджонікідзе», що визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та яке перебуває на обліку та перераховане у відповідних інвентаризаційних описах вартістю основних 467 046 146, 98 грн. 04.04.2016 р. вказана ухвала оголошена генеральному директору ПАТ «ХТЗ»
Разом з тим, під час подальшого досудового розслідування встановлено наявність додаткових підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна. Так, згідно матеріалів кримінального провадження наявні та встановлені ризики, передбачені абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, а саме наміри приховування, використання, перетворення, передачі та відчуження майна власниками підприємства, а саме: наявність затвердженого та погодженого плану залучення кредиту „АльфаБанку в розмірі 10 500 000,00 грн. від 11.02.2016 р. під заставу кувального та термічного цехів ПАТ «ХТЗ», наданого під час допиту директором з економіки і фінансів підприємства ОСОБА_5 ; наявність затвердженого та погодженого протоколу № 4 від 23.03.2016 р. щодо передачі обладнання чавуноплавного та сталеплавного цеху ПАТ «ХТЗ» у квітні 2016 р. до ТОВ «ВКМ-Сталь»; відповідь Центрального науково-дослідного інституту озброєння та військової техніки ЗС України № 189/2-1424 від 31.03.2016 р., згідно якої втрата заводом частини ливарного, ковальського, термічного та інших видів обладнання загрожує функціонуванню виробництва заводу, насамперед у військовій сфері, а також неможливістю постачання деталей для потреб оборонно-промислового комплексу. Крім того, основну загрозу оборонному комплексу України становить припинення виробництва торсіонів для військової техніки, єдиним виробником якої в Україні є ПАТ «ХТЗ»;
відповідь ГВП МО України № 338/1 від 25.03.2016 р. згідно якої, ПАТ «ХТЗ» участі у виконанні державного оборонного замовлення не приймає, виготовлення військової техніки для потреб АТО не здійснює. Разом з тим, в інтересах МО України підприємством виконуються роботи щодо дослідження технічного стану виробів 2С1 (з метою освоєння капітального ремонту) та проводяться роботи з розробки броньованої медичної машини на базі МТ-ЛБ. Крім того, опрацьовується питання можливості виготовлення та постачання МО України гусеничних тягачів МТ-ЛБ-АТ; показання свідків посадових осіб ПАТ «ХТЗ», відповідно до яких цінні папери (акції) ПАТ «ХТЗ ім. С. Орджонікідзе» на даний час знаходяться у володінні кількох офшорних підприємств, структур, що використовуються групою компаній «Базовый элемент» (бенефіціарний власник громадянин РФ ОСОБА_6 ) та використовуються для здійснення контролю за ПАТ «ХТЗ ім. С. Орджонікідзе» у тому числі діяльності з перенесення його потужностей до РФ. Після арешту мана підприємства існує велика ймовірність передачі корпоративних прав, шляхом укладання договору купівлі продажу з метою приховування причетності О. Дерипаски до управління ПАТ «ХТЗ ім. С. Орджонікідзе». На 27.04.2016 р. заплановано зібрання акціонерів, за результатом чого планується фіктивна передача корпоративних прав на користь іншого підконтрольного О.Дерипаски власника.
Таким чином, цінні папери ПАТ «ХТЗ ім. С. Орджонікідзе» перебувають у власності структур, що використовуються групою компаній «Базовый элемент» (бенефіціарний власник громадянин РФ О. Дерипаска), та за допомогою них здійснюється контроль за ПАТ «ХТЗ ім. С. Орджонікідзе», у тому числі дії направлені на припинення його виробничої діяльності і перенесення частини його потужностей до РФ, через можливість проведення незаконних правочинів з арештованим майном підприємства у тому числі основними фондами, на які накладено арешт.
До теперішнього часу у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 14, ст. 113 КК України.
Слідчий, посилаючись на ч. 1, п.п. 1,4 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України зазначив, що цінні папери (акції) використовуються для фактичного управління підприємством у тому числі його майном, можуть дати можливість представникам групи компаній «Базовый элемент» проведення незаконних правочинів з арештованим майном підприємства у тому числі основними фондами, що призведе до демонтажу виробничих потужностей та створення інших умов для вивозу стратегічно важливого обладнання, яке має важливе народногосподарське та оборонне значення для економіки України. Отже, зазначені акції є невід`ємною складовою можливості власників підприємства розпоряджатися речовим доказом цілісним майновим комплексом ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», що розташований за адресою: м. Харків, пр. Московський, 275.
Розгляд даного клопотання, як зазначає слідчий, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий також вказав, що враховуючи розмір завданих збитків, наміри посадових осіб, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі повідомлення власника переліченого майна про накладення на нього арешту, власником можуть бути вчинені дії, спрямовані на відчуження майна, що завершить вчинення диверсії, а також в подальшому, призведе до неможливості відшкодування завданої шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення (цивільного позову).
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Як зазначено вище, вказане кримінальне провадження відкрито за ст. 364-1 ч.2 КК України, зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, а також за ч. 1 ст. 14, ст. 113 КК України, тобто готування до диверсії.
Згідно примітки до вказаної норми матеріального права, у статті 364-1 цього Кодексу під неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.
Тобто, вказане кримінальне провадження відкрито за ознаками злочину у сфері службової діяльності, а саме зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, а решт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст. 98 КПК України встановлено, що документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 364-1 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1