Справа №589/5093/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/171/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в порядку апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на обвинувальний вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Будище Н.Сіверського району Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24 грудня 2008 року вироком Н.Сіверського районного суду Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на 3 роки, 01 вересня 2011 року відповідно до постанови Бакалейського районного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року звільнений на підставі ст.2 ЗУ «Про амністію»;

- 02 квітня 2013 року вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, 29 грудня 2014 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 29 днів на підставі ухвали Попаснянського районного суду Луганської області від 22 грудня 2014 року;

обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , за змістом якої він не погоджується з правильністю кваліфікації його дій, просить скасувати вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року, як незаконний, необґрунтовано суворий, перекваліфікувати його дії з ч.3 на ч.2 ст.185 КК України, та пом`якшити призначене покарання.

Даним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 судові витрати в сумі 184 грн. 14 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Як встановив суд, ОСОБА_6 17 вересня 2015 року, близько 22 години, проник через незачинені двері сараю, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав човен гумовий двохмісний в комплекті з веслами та ножним насосом, що належить ОСОБА_8 , вартістю 728 грн., спричинивши тим самим останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Іншими учасниками судового розгляду вирок суду відносно ОСОБА_6 в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та суть апеляційної скарги, обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив залишити вирок суду без змін, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин кримінального провадження, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій та необхідності перекваліфікування його дій з ч.3 на ч.2 ст.185 КК України є необґрунтованими.

Так, згідно диспозиції ч.3 ст. 185 КК України відповідальність за вчинення вказаного кримінального правопорушення настає у разі крадіжки, поєднаної з проникнення у житло, інше приміщення чи сховище або що завдало значної шкоди потерпілому.

Пункт 22 постанови пленуму Верховного суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику і справах про злочини про власності» орієнтує суди на те, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом.

Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Згідно примітки до ст.185 КК України, у статтях 185,186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187,262 цього Кодексу.

В ході дослідження матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 колегія суддів встановила, що фактичною підставою кваліфікації діяння останнього стали об`єктивні дані, досліджені в судовому засіданні й зазначені у вироку. Так, з журналу судового засідання від 16 грудня 2015 року і звукозапису судового розгляду, що міститься на диску, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 пояснював, що у вересні 2015 року, коли стемніло, йшов до господарства ОСОБА_8 з метою викрасти човна, про існування якого знав, бо з потерпілим разом ловив рибу, сарай було закрито на щеколду, зайшов всередину і взяв човна, який в подальшому сховав біля річки, та домовився про його продаж з невідомою особою; викрадене видав сам добровільно працівникам міліції після того, як потерпілий заявив про викрадення.

Даючи юридичну оцінки наведеним даним, судом першої інстанції були з`ясовані: предмет майна, яким обвинувачений хотів заволодіти, а саме гумовий човен; його місце знаходження сарай , що знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_8 , який є стаціонарною будівлею, призначеною для розміщення матеріальних цінностей, відокремлена від житлової будівлі; мотив його злочинної поведінки, характер, спосіб, час і послідовність вчинюваних ним дій.

З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про наявність в діях ОСОБА_6 ознак крадіжки, поєднаної з проникненням в інше приміщення.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що вироком Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2012 року ОСОБА_9 був засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці (а.с. 32-33). Цю судимість не погашено і не знято в установленому законом порядку.

А тому, висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_6 кваліфікуючої знаки «повторність» є правильними.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного покарання, то вони також не заслуговують на увагу колегії суддів.

Так, відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Положеннями ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Наведені вимоги закону при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції в повній мірі дотримані.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра, не працює, не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово судимий тощо; обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

А тому, врахувавши всі обставини по кримінальному провадженню, в тому числі і думку потерпілого ОСОБА_8 , який згідно поданої відповідної заяви до суду жодних претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_6 не має, обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, за якою він засуджений, з реальним відбуванням покарання, яке, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання за наведених в апеляційній скарзі підстав (необхідності перекваліфікування його дій з ч.3 на ч.2 ст.185 КК України) колегія суддів не вбачає.

Також, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, колегія суддів вважає необхідним зарахувати відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень норм кримінально - процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шоткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк тримання під вартою з 16 грудня 2015 року по 25 лютого 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.