Ухвала
іменем україни

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000508 за обвинуваченням
ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Дніпрорудне, Василівського району, Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

в с т а н о в и л а :

У касаційних скаргах захисник ОСОБА_7 і засуджений ОСОБА_5 ставлять питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону. Вважають, що в апеляційному суді порушено право на справедливий суд. Вказують, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 листопада 2015 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 було призначено до судового розгляду за ч. 2 ст. 407 КК України, крім того він визнав вину за вказаною нормою статті, а розглянули кримінальне провадження і призначили покарання за ч. 4 ст. 407 КК України. З урахуванням зазначеного, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, через неправильну кваліфікацію дій винного. Зазначають, що суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 419 КПК України, доводи захисника та засудженого, викладені в їх апеляційних скаргах належним чином не перевірили, безпідставно відмовили у відкритті апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді, думки засудженого та його захисника на підтримку доводів, викладених у скаргах, пояснення прокурора, який касаційні доводи вважає безпідставними, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 з 31 березня 2015 року проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині № НОМЕР_1 на посаді старшого кулеметника 3-го відділення 4-го взводу оперативного призначення (на автомобілях) роти оперативного призначення (на автомобілях) 1-го батальйону оперативного призначення. Цього ж дня ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу зазначеної частини та постановлено на всі види забезпечення.

8 липня 2015 року під час перевірки особового складу та доведення бойового розрахунку на загальному шикуванні військової частини № НОМЕР_1 було виявлено відсутність на місці служби за адресою АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнаний винним, що, діючи умисно в умовах особливого періоду, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби 8 липня 2015 року без поважних причин, самовільно залишив місце служби по АДРЕСА_2 . Службові обов`язки не виконував, не прийняв заходів для повернення до місця служби та ухилявся від проходження військової служби до 20 вересня 2015 року, тривалістю понад один місяць.

Доводи захисника та засудженого про те, що ОСОБА_5 свою вину визнав у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, спростовуються звукозаписом судового засідання, з якого убачається, що після проголошення прокурором обвинувального акта, обвинуваченому було роз`яснено його права, в тому числі і право на захист. З`ясовано, чи зрозуміло в чому саме він обвинувачується, чи визнає він себе винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та роз`яснено вимоги ст. 349 КПК України.

ОСОБА_5 зазначив, що права йому зрозумілі, він розуміє суть пред`явленого обвинувачення, вину визнає повністю і не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та йому зрозумілі наслідки щодо оскарження судового рішення при розгляді у такому порядку. Заявив, що його позиція про недоцільність дослідження обставин, які він не оспорює, добровільна.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Захисник та засуджений вирок суду першої інстанції оскаржили в апеляційних скаргах виключно з підстав, з яких він не може бути оскаржений відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, а тому суддя-доповідач апеляційного суду ухвалою обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, як того вимагає ч. 4 ст. 399 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року про відмову у відкритті провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника та засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3