ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-749км16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №5-749КМ16 за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,?
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 25 листопада 2014 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у частині незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
Цим же вироком ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено, за вказаною нормою кримінального закону, покарання у виді штрафу у розмірі 1700 гривень.
Вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, за наступних обставин.
У невстановлені досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_7 незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою, у перерахунку на суху речовину 0,014 г, а 16 листопада 2013 року, близько 13 години 15 хвилин, незаконно збув його за 150 гривень ОСОБА_8 за місцем свого мешкання поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 .
Крім цього, 16 листопада 2013 року, о 14 годині, у ході санкціонованого обшуку житла ОСОБА_7 було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований загальною масою, у перерахунку на суху речовину, 0,011 г, який він незаконно придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_9 за приміщенням Білозерської міської лікарні, розташованої по вулиці Фестивальній, 4 у місті Білозерське Добропільського району Донецької області, перевіз автомобілем до місця свого проживання і там же зберігав з метою збуту.
За результатами судового розгляду суд першої інстанції визнав недоведеними винуватість ОСОБА_7 у незаконному збуті наркотичного засобу, а також наявність в обвинуваченого мети збуту при незаконному придбанні, перевезенні і зберіганні наркотичного засобу, вилученого у нього під час обшуку. Виходячи з наведеного, суд виправдав ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України щодо вчинення збуту особливо-небезпечного наркотичного засобу, а щодо незаконного зберігання ним особливо-небезпечного наркотичного засобу з метою збуту змінив кримінально-правову кваліфікацію його дій, перекваліфікувавши їх на ч. 1 ст. 309 КК України.
Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, суд виходив із того, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих і достатніх доказів збуту обвинуваченим у ході оперативної закупки наркотичного засобу особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_8 .
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 25 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своєї позиції прокурор зазначає, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не здійснив належної перевірки доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставність виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України і не навів в ухвалі переконливих мотивів власних висновків про законність і обґрунтованість вироку. Автор скарги не погоджується з даною судом оцінкою результатів контролю за телефонними розмовами, звертаючи увагу, що надати копію ухвали апеляційного суду про санкціонування відповідних негласних слідчих (розшукових) дій не було можливості через засекречення її самим апеляційним судом. На думку прокурора, судом безпідставно не взято до уваги показання свідка ОСОБА_8 про обставини оперативної закупки. Як зазначає автор скарги, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не дав належної оцінки тій обставині, що під час судового розгляду засуджений знову вчинив злочин, передбачений ст. 309 КК України, тобто не став на шлях виправлення.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який касаційну скаргу вважав безпідставною, а судові рішення щодо ОСОБА_7 законними і обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу прокурора слід задовольнити.
Ухвала апеляційного суду, як і вирок суду першої інстанції, повинна відповідати передбаченим ст. 370 КПК України вимогам щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.
Відповідно до приписів ст. 419 КПК України мотивувальна частина ухвали суду апеляційної інстанції повинна містити докладні мотиви прийнятого рішення, які б ґрунтувалися на дотриманні вимог процесуального і правильному застосуванні норм матеріального закону. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в такій ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Наведених вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі прокурора на вирок суду першої інстанції порушувалося питання про його скасування та ухвалення апеляційним судом свого вироку про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд не навів в ухвалі переконливих мотивів про законність вироку, зокрема, відповідність його ст. 374 КПК України.
Відповідно до пункту 2 частини 3 зазначеної статті у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Тобто у вказаній частині вироку необхідно викласти насамперед весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, і докази на підтвердження таких висновків. Формулювання недоведеної частини обвинувачення з відповідним обґрунтуванням мають бути зазначені після доказів, якими обґрунтовано доведену частину обвинувачення.
Залишаючи вирок суду першої інстанції без зміни, апеляційний суд не взяв до уваги, що у вироку взагалі не сформульоване обвинувачення ОСОБА_7 , визнане судом доведеним, і не наведено доказів на підтвердження обставин, вчиненого кримінального правопорушення.
Крім цього, органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 щодо незаконного збуту наркотичних засобів та незаконного зберігання наркотичних засобів з метою збуту кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України.
Разом з тим, як вбачається з вироку суду першої інстанції, за ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_7 визнаний невинуватим у частині незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу та виправданий.
Проте таке рішення суду першої інстанції не ґрунтується на положеннях п.2 ч.4 ст.374 КПК України, роз`ясненнях постанов Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (із змінами, внесеними ППВС від 04 червня 1993 р. №3, від 03 грудня 1997 р. № 12, від 30 травня 2008 р. № 6) та від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами, внесеними ППВС від 10 грудня 2004 р. №18, від 12 червня 2008 р. №8, від 06 листопада 2009 р №11), згідно до яких, коли в ході судового розгляду не знайшло підтвердження вчинення обвинуваченим одного з декількох епізодів злочинної діяльності, кваліфікованих однією статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, по такому епізоду виправдувальний вирок не ухвалюється, а він виключається з обвинувачення, з наведенням відповідного обґрунтування в мотивувальній частині вироку.
Вказаний недолік вироку суду першої інстанції залишений судом апеляційної інстанції без уваги.
Зазначені порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили ухваленню законного й обґрунтованого судового рішення.
Не знайшло належної оцінки апеляційного суду і неправильне застосування місцевим судом кримінального закону при визначенні розміру призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень.
Згідно зі ст. 53 КК України виміром розміру кримінального покарання у виді штрафу є неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Виходячи з наведеного та відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 жовтня 2015 року у справі № 5-154кс15, призначення судами покарання у виді штрафу у твердій грошовій сумі визнано порушенням принципу призначення цього виду покарання.
Виходячи з наведеного, ухвала апеляційного суду не може вважатися законною і обґрунтованою та на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно усунути вказані у цій ухвалі порушення, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ

5-749км16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №5-749КМ16 за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 376, 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали суду касаційної буде оголошено учасникам судового провадження 18 березня 2016 року об 11-й годині.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3