Справа №1-кс/760/750/1204/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю детектива ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження детектива Національного бюро Першого підрозділу (відділу) детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене із заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 від 31.10.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшло зазначене клопотання, підтримуючи яке детектив зазначив, що детективом Національного антикорупційного бюро України проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000059 від 31.10.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що що 31.08.2015 до Дзержинського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення. Автоматизованою системою документообігу суду вказаній справі присвоєно номер 638/14516/15-ц та розподілено для розгляду судді ОСОБА_8 .

Ухвалою від 10.09.2015 суддею ОСОБА_8 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_9

28.10.2015 після проведення чергового судового засідання у згаданій справі, ОСОБА_8 запросив до себе в кабінет сина позивача ОСОБА_9 ОСОБА_10 , який був присутнім на судовому засіданні та повідомив останньому, що він планує винести рішення щодо розгляду позову на користь його батька, тобто задоволити позов. Продовжуючи розмову в коридорі Дзержинського районного суду міста Харкова ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_10 про необхідність надання йому неправомірної вигоди у сумі 1 000 доларів США для ухвалення заочного рішення у зазначеній цивільній справі на користь ОСОБА_9 , погрожуючи тим, що не ухвалить зазначене рішення на його користь без одержання неправомірної вигоди та створить інші штучні перешкоди під час фактичної видачі копії судового рішення.

ОСОБА_10 усвідомлюючи, що в разі ненадання неправомірної вигоди у сумі 1000 США ОСОБА_8 , останній не ухвалить зазначене рішення на користь ОСОБА_9 та створить інші штучні перешкоди під час фактичної видачі копії судового рішення, був вимушений погодитися на вимоги ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_10 обумовив відстрочку в терміні надання неправомірної вигоди, мотивуючи відсутністю необхідної суми коштів, на що ОСОБА_8 погодився.

28.10.2015 ОСОБА_8 ухвалено заочне рішення у цивільній справі №638/14516/15-ц, згідно з яким позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення задоволено, проте вказане заочне рішення законної сили не набрало.

На наступний день, тобто 29.10.2015 ОСОБА_8 при зустрічі із ОСОБА_10 продовжував вимагати неправомірну вигоду, при цьому розширивши негативні умови, які наступлять в разі не надання неправомірної вигоди, а саме, що ОСОБА_8 не підпише рішення суду відповідно виконавчий лист не буде видано і змінить вже винесене рішення.

02.11.2015 в денний час доби, знаходячись у коридорі поруч із службовим кабінетом № 205 Дзержинського районного суду міста Харкова, за адресою: м. Харків, проспект Перемоги, 52-в, ОСОБА_8 , повідомивши ОСОБА_10 про виконання своїх зобов`язань як судді щодо винесення відповідного заочного рішення суду, нагадав про необхідність виконання своїх зобов`язань ОСОБА_10 , після чого одержав від ОСОБА_10 частину неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.11.2015 становило 11 496,86 гривень, погодившись отримати решту неправомірної вигоди після набрання судовим рішенням законної сили та видачі копії відповідного судового рішення.

16.12.2015 до Дзержинського районного суду міста Харкова надійшла заява відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 638/14516/15-ц про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення, яке мало набрати законної сили 17.12.2015, у зв`язку з чим ОСОБА_8 продовжено розгляд цивільної справи, а наступні судові засідання перенесено на січень 2016 року.
20.01.2016 ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні свого службового кабінету № 205 Дзержинського районного суду міста Харкова, розташованого за адресою: м. Харків, просп. Перемоги, 52-в, повідомив ОСОБА_10 про необхідність передати решту неправомірної вигоди в сумі 500,00 доларів США за залишення раніше винесеної ухвали від 28.10.2015 в силі, даючи зрозуміти, що має всі повноваження скасувати раніше прийняте заочне рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_9 . На прохання ОСОБА_10 зменшити другу частину неправомірної вигоди із 500 доларів США до 300 доларів США ОСОБА_8 погодився.
21.01.2016 приблизно о 13 годин 10 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні свого службового кабінету № 205 Дзержинського районного суду міста Харкова, за адресою: м. Харків, просп. Перемоги, 52-в, завершуючи злочинний умисел, спрямований на отримання решти неправомірної вигоди, одержав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 300,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 21.01.2016 становило 7 398,31 гривень, в цілому одержавши від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у сумі 800 доларів США або 18 895,17 гривень за курсом НБУ.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої влади, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.

04.02.2016 ОСОБА_8 повідомлено про підозру в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої влади, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:заявою ОСОБА_10 від 30.10.2015;протоколами допиту свідка ОСОБА_10 від 31.10.2015, 15.12.2015 та 26.01.2016;протоколом огляду предметів від 21.01.2016;протоколом обшуку 21.01.2016;протоколом огляду предметів від 23.01.2016;протоколи проведених НСРД;іншими зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Вивченням довідки на отримання паспорту за Ф.1 на ім`я ОСОБА_8 було встановлено, що останній з 29.12.1990 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно інформації УДАІ МВС України в Харківський області, автомобіль «ToyotaLandCruiserPrado» 2010 р.в., чорного кольору, н/з НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, в ходіобшуку квартири

АДРЕСА_1 та автомобіля марки «ToyotaLandCruiserPrado», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено та вилучено два примірники Договору про розподіл майна подружжя від 20.11.2015 укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_12 , згідно п.п. 3, 3.1 якого, вказаний у пункті 1 договору легковий автомобіль (TOYOTA, моделі LANDCRUISERPRADO, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами)» НОМЕР_2 , колір чорний, об`єм двигуна 2694, тип ТЗ легковий універсал В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого ВРЕР № 1 ГУМВСУ ХАРКІВ 12.08.2010 року на ім`я ОСОБА_11 та належного на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 12 серпня 2010 року ВРЕР № 1 ГУМВСУ ХАРКІВ, оціненого нами в 250 000,00 гривень)переходить у особисту приватну власність ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
В судовому засіданні детектив підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому. Крім того вказав, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні тяжкого корупційного злочину, за який законом, окрім покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років передбачена конфіскація майна, об`єкти нерухомого та рухомого майна або іншіматеріальні цінності, що належать ОСОБА_8 можуть стати предметом конфіскації та звернуті в дохід держави.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши детектива, вважаю, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в ч.1 ст.170 КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Тому, з огляду на положення ч.2 ст.167 та ч.2 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч.2 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
При цьому, згідно з ч.4 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, прихожу до висновку, що існує необхідність у накладенні арешту, а саме з метою відшкодування заподіяних злочином збитків та забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Керуючись ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на арешт автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado» 2010 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1