Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/185/16-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2016 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду кримінальне провадження № 0000678 від 28.10.2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, не інваліда, не депутата, не військовозобов`язаного, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України,

з участю сторін

кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
27 жовтня 2015 року, в ранній час доби, ОСОБА_3 , всупереч приписів ст.19 Кодексу України «Про надра», а також порушивши вимоги ст.56 Кодексу України «Про надра» не маючи спеціального дозволу на роботу з видобутку корисних копалин, знаходячись в м.Житомир, із засобів масової інфорації дізнався про те, що на території Олевського району Житомирської області, поблизу с.Шебедиха Олевського району Житомирської області проводиться стихійне видобування бурштину, вирішив незаконно видобувати, для власних потреб, корисні копалини загальнодержавного значення, а саме: бурштину.

З цією метою, 27.10.2015 року, біля 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення п.2-5 Порядку «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого Постановою КМУ від 30 травня 2011 року № 615, п.3-4 Положення «Про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу користування надрами та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст.19 Кодексу України «Про надра», на невстановленому досудовим слідством автомобілі, прибув до ділянки лісового масиву, яка розташована неподалік с.Шебедиха Олевського району Житомирської області, а саме 20-го кварталу Поясківського лісництва ДП «Білокоровицьке лісове господарство» де реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне видобування бурштину із вказаної вище ділянки лісового масиву, за допомогою дренажного насосу та електрогенератору, які привіз із собою, шляхом вимивання ями, вчинив незаконний видобуток корисних копалин бурштину.

І цього ж дня, тобто 27 жовтня 2015 року, об 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 , під час здійснення видобування бурштину, у вказаній ділянці лісового масиву, яка розташована неподалік с.Шебедиха Олевського району Житомирської області, був затриманий працівниками поліції Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, якими в ході затримання ОСОБА_3 , і огляду місця незаконного видобутку, було виявлено та вилучено незаконно видобуті корисні копалини бруштин та знаряддя незаконного видобутку.

Таким чином, ОСОБА_3 , здійснив незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення - бурштину, масою 58.47 грами, який згідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» від 12 грудня 1994 року № 827 (у редакції Кабінету Міністрів України від 13 січня 2012 року) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення ювелірної сировини (дорогоцінного каміння).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.240 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро розкаюється, розуміючи протиправність своїх дій, що були ним вчинені, запевнив суд, що вже зробив для себе відповідні висновки.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою винність у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , надані ним під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.240 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинене проти довкілля, що виразилося у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує також і те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, по місцю проживання характеризується позитивно, його вік, і з врахуванням обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, а також визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, оскільки ОСОБА_3 , надав показання у судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, показання його були логічними, послідовними і незміненими, що свідчить про його не байдужість щодо вчиненого і наслідків, а також разом із конкретними обставинами справи, відсутністю обтяжуючих обставин, що свідчить про те, що ОСОБА_3 , як особа не являється собою підвищено суспільно-небезпечною особою, що також істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, з врахуванням особи винного, думки прокурора щодо застосування до ОСОБА_3 , кримінального покарання, та того, що останній не працює, інших доходів не має, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ст.75 КК України і на підставі викладеного обрання йому покарання, пов`язаного з обмеженням волі, в мінімальних межах санкції частини статті обвинувачення та на підставі ст.75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього передбачені ч.1 п.п.2,3 ст.76 КК України обов`язки.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_3 , та попередження вчинення нових злочинів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні. Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів вирішити згідно до ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не обиралися.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.100, 179, 314-318, 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.50-52, 61, 65-67, 75, 76, ч.2 ст.240 КК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.240 КК України у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на засудженого передбачені ст.76 КК України обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.

Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню:

- 58.47 грами бурштину, які зберігаються в кімнаті речових доказів Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області обернути в дохід держави;

- насос дренажний, марки «SWP», «нержавійка», та електрогенератор, марки «INTEL», які належать ОСОБА_6 , що зберігаються у кімнаті речових доказів Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області повернути власнику ОСОБА_6 , АДРЕСА_2 ;

- два рукави пожежні, що зберігаються у кімнаті речових доказів Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області обернути в дохід держави;

- два сачки, що зберігаються у кімнаті речових доказів Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області знищити.
Матеріали кримінального провадження № 0000678 залишити при обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/185/16-к.

До набрання вироком суду законної сили, обрати засудженому ОСОБА_3 , запобіжний захід - особисте зобов`язання з`являтися за кожною вимогою до суду.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області на протязі 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_3 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1