Справа №490/9824/16-к 25.10.2016

Провадження № 11-сс/784/449/16 Категорія арешт майна
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої-судді ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві судове кримінальне провадження за апеляційною скаргою процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2016 року, якою відмовлено у накладенні арешту на виявлений в ході обшуку товар - олію соняшникову загальним об`ємом 6 751,41 тон, -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 .
Представники власників майна - заінтересовані особи:
ТОВ «Евері» - в особі адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ТОВ «Старбрайт» - в особі адвоката ОСОБА_9 ,
ТОВ «Ятра Груп» - в особі адвоката ОСОБА_10
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на виявлений при обшуці на вул. Громадянська, 117 в м. Миколаєві товар - олію соняшникову загальним об`ємом 6 751,41 тон, що був завезений від підприємств з ознаками фіктивності, а саме ТОВ «Асса Плюс», ТОВ «Палі Трейд», ТОВ «Профіт Стайл», ТОВ «Ятра Груп», ТОВ «Укрсолт», ТОВ «Старбрайт», та який зберігається в резервуарах ТОВ «Евері».
В апеляційній скарзі процесуальний керівник у кримінальному провадженні - прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 (далі прокурор) просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, задовольнивши клопотання начальника ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_11 про накладення арешту на виявлений при проведенні обшуку на вул. Громадянська, 117 в м. Миколаєві товар олія соняшникова загальним об`ємом 6 751,41 тон, що був завезений від підприємств з ознаками фіктивності, а саме: ТОВ «Асса Плюс», ТОВ «Палі Трейд», ТОВ «Профіт Стайл», ТОВ «Ятра Груп», ТОВ «Укрсолт», ТОВ «Старбрайт»
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
що твердження суду щодо належності олії соняшникової нерафінованої на праві власності TOB «Cofco Agri», TOB «Giencore Grain B.V.», TOB «Cereales у Harinas Garsan, S.L.» є безпідставним та таким, що не ґрунтується на матеріалах кримінального та судового проваджень, оскільки документів щодо переходу прав власності від ТОВ «Асса Плюс», ТОВ «Палі Трейд», ТОВ «Профіт Стайл», ТОВ «Ятра Груп», ТОВ «Укрсолт», ТОВ «Старбрайт» до TOB «Cofco Agri», TOB «Giencore Grain B.V.», TOB «Cereales у Harinas Garsan, S.L.» та правових підстав такого переходу, а саме: зовнішньоекономічних договорів, вантажно - митних декларацій, актів приймання - передачі товарів, тощо, ні суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, ні ТОВ «Евері» до суду не надані;
вважає безпідставним тлумачення слідчим суддею законодавства щодо арешту майна, посилаючись на норми ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 1 ст. 98 КПК України.
Стверджує, що досудовим слідством встановлено, що підприємства ТОВ «Асса Плюс», ТОВ «Палі Трейд», ТОВ «Профіт Стайл», ТОВ «Ятра Груп», ТОВ «Укрсолт», ТОВ «Старбрайт» створені (придбані) з метою прикриття незаконної, а саме - зовнішньоекономічної діяльності з експорту олії соняшникової нерафінованої, а тому остання відповідає критеріям речового доказу, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме: є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, та набута кримінально протиправним шляхом, а отже, відповідно до ч. 1 ст. 170, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, і підлягає арешту.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
12.10.2016 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у вигляді 6571,41 тон товару олія соняшникова, що зберігається в резервуарах ТОВ "Евері" за адресою м. Миколаїв вул. Громадянська 117, та яке буле завезене від імені підприємств з ознаками фіктивності, а саме ТОВ «Асса Плюс», ТОВ «Палі Трейд», ТОВ «Профіт Стайл», ТОВ «Ятра Груп», ТОВ «Укрсолт», ТОВ «Старбрайт» з посиланням на ст. 167 ч. 2, 170 ч. 2 КПК України як на майно що є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 205 КК України.
Відмовляючи у накладенні арешту на олію соняшникову, слідчий суддя виходив з того:
що першим питанням, яке має бути вирішено при розгляді клопотання про арешт майна, це встановлення чиє саме майно слідчий просить арештувати; і що твердження органу досудового розслідування про те, що тимчасово вилучені 6 571,41 тон товару соняшникова належать ТОВ «Асса Плюс», ТОВ «Палі Трейд», ТОВ «Профіт Стайл», ТОВ «Ятра Груп», ТОВ «Укрсолт», ТОВ «Старбрайт» є безпідставним, оскільки з наданих ТОВ "Евері" документів вбачається, що на даний час значна частина олії соняшникової, яка була завезена від імені вказаних підприємств відвантажена на адресу TOB "Cofco Agri", TOB "Giencore Grain B.V.", TOB "Cereales у Harinas Ge S.L.", а за такого за відсутності кримінального провадження про викрадення олії соняшникової беззаперечним, що саме вказані підприємства є власниками наведеного вантажу олії соняшникової;
щодо правових підстав накладення арешту, то аналіз норм ч. ч. 1, 2, 10 ст. 170 КПК України (в редакції 18 лютого 2016 року) свідчить про те що арешт майна може бути накладений щодо будь-якого майна, навіть майна не причетних до вчинення злочину осіб, якщо вказане майно містить ознаки речового доказу, може бути використане стороною обвинувачення в процесі доказування. Якщо майно не містить ознак речового доказу, то таке майно може бути арештоване виключно в тому разі, якщо воно належить певній особі та вказана особа має певний процесуальний статус (підозрюваний, обвинувачений, юридична особа - суб`єкт спеціальної конфіскації); що прокурор в судовому засіданні не наполягала на тому, що олія соняшникова несе на собі сліди злочину та є майном, на який прямо був злочин спрямований, а вважає його речовим доказом як майно, що було набуто кримінально протиправним шляхом;
що аналіз ст. 98 КПК України дає підстави стверджувати, що законодавцем малося на увазі, можливість арешту як майна, на яке прямо був спрямований злочин (річ, яка була, наприклад, викрадена), так і арешту майна, яке було придбано за рахунок коштів від реалізації вказаної речі, а також арешту майна у разі розслідування кримінального провадження за ст. 209 КК України;
що в судовому засіданні встановлено, що власниками товару олія соняшникова є ТОВ «Cofco Agri», ТОВ «Glencore Grain B.V.», ТОВ «Cereales y Harinas Garsan, S.L.», а розслідування провадиться не за ст. 209 КК України; олія соняшникова не була придбана зазначеними підприємствами (ТОВ «Cofco Agri», ТОВ «Glencore Grain B.V.», ТОВ «Cereales y Harinas Garsan, S.L.») за рахунок отриманих від іншого злочину коштів, і за такого до вказаного майна не може застосовуватися поняття «майно, що було набуто кримінально протиправним шляхом»;
що постанова слідчого про визнання олії соняшникової речовим доказом для слідчого судді не має наперед визначеної юридичної сили з огляду на те, що слідчий суддя - це суддя першої інстанції, який здійснює контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у кримінальному провадженні, і питання накладення арешту перебуває у виключній компетенції суду, питання накладення арешту напряму законодавцем пов`язане з поняттям наявності чи відсутності ознак «речового доказу».
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_12 на підтримку своєї апеляційної скарги; доводи - заперечення представників власників майна та заінтересованих осіб адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проти апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд дійшов наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження слідчий суддя повинен вирішувати це питання відповідно до вимог ст. ст. 170 - 173 КПК України.
Слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону при розгляді клопотання слідчого ОСОБА_13 (згідно витягу з ЄРДР а. с. 12) та при постановленні оскаржуваної ухвали.
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність правових підстав для арешту майна в даному випадку і при цьому виходить з наступного.
У ст. 171 КПК України наведений чіткий перелік вимог до клопотання слідчого про арешт майна щодо обов`язкового зазначення, окрім іншого, підстав і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, тощо.
Зазначеним вимогам клопотання слідчого ОСОБА_13 не відповідає.
Так, згідно вказаного клопотання виявлений 10.10.2016 року при обшуку у нежитлових будівлях та майнових комплексах ТОВ «Евері» на вул. Громадянська, 117 в м. Миколаїв товар - олія соняшникова загальними об`ємом 6 751.41 тон - це речі, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим таке майно, відповідно до вимог п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України підпадає під ознаки речей відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, що підлягають арешту, оскільки під час проведення досудового розслідування здобуто достатньо доказів того, що дані речі є предметами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 205 КК України; і вищевказані речі можуть бути використані як докази вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 205 КК України.
Однак, і п. 1 і п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України передбачають декілька різних ознак, зокрема:
Ч. 2. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
В свою чергу ч. 2 ст. 170 КПК України також передбачає певний вичерпний перелік підстав для арешту майна.
за ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При цьому апеляційний суд акцентує увагу на тому, що загальне посилання на певні норми діючого кримінального процесуального закону щодо підстав та мети арешту майна в жодному разі не є тотожнім з належним конкретним обґрунтуванням слідчим клопотання з цих питань у даному кримінальному провадженні.
За такого є безпідставними посилання прокурора і в суді першої інстанції, і в апеляційній скарзі, і під час апеляційного розгляду, що виявлений товар олія соняшникова є речовим доказом у справі і саме тому на неї необхідно накласти арешт. Такої підстави слідчим у клопотанні не вказано. І послідуючі пояснення прокурора не можуть замінити підстави, викладені у клопотанні, саме яке і розглядає слідчий суддя.
Крім того, слід зауважити, що відповідно до положень п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
А за приписами ч. 3 ст. 131 КПК України щодо загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
За вимогами ч. 4 ст. 131 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Ані слідчий, ані прокурор не довели передбачених ч. 3 ст. 131 КПК України обставин, і в першу чергу того, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, з огляду на наступне.
Так, є слушними доводи адвоката ОСОБА_10 щодо невідповідності вимогам ст. 19 Конституції України проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні за ст. 14 ч. 1, 205 ч. 1 КК України, оскільки:
відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 КК України готування до злочину невеликої тяжкості не тягне за собою кримінальної відповідальності;
санкція ч. 1 ст. 205 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
а згідно положень ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
А тому суперечать діючому кримінальному закону твердження прокурора про те, що вищевказаний товар олія соняшникова - може бути використана як доказ вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 205 КК України, як про це зазначено слідчим ОСОБА_13 у клопотанні, погодженому начальником відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_14 .
З урахуванням вищенаведеного є такими, що не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги прокурора про наявність правових підстав для арешту майна, а тому вона (апеляційна скарга) не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2016 року, якою відмовлено у накладенні арешту на виявлений в ході обшуку товар - олію соняшникову загальним об`ємом 6 751,41 тон.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

Судді