Справа № 138/2727/14-к
Провадження №11-кп/772/156/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщені апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 та апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено долю речових доказів та питання про судові витрати.

За участю прокурора ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду, 10 квітня 2014 року біля 10:00 год. на території домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить обвинуваченому ОСОБА_7 , під час перевірки водопроводу працівниками КП «Водоканал» між обвинуваченим та директором КП «Водоканал» ОСОБА_9 виник конфлікт, в результаті якого ОСОБА_7 , взявши з свого автомобіля травматичний пістолет марки «Форт» 12 РМ, який офіційно на нього зареєстрований, витяг його з кобури та, підійшовши у притул до ОСОБА_9 , почав погрожувати останньому вбивством та застосуванням зброї, направляючи при цьому в його сторону ствол пістолета. Дані погрози ОСОБА_9 сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю і покинув домоволодіння ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя.

До початку апеляційного розгляду прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_12 , від своєї апеляційної скарги відмовився на підставі ст. 403 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу злочину, оскільки він діяв в межах необхідної оборони, в нього не було наміру спричинити комусь шкоду, а лише намагався припинити протиправні дії посадових осіб КП «Водоканал», які незаконно увійшли до його обійстя, погрожували і почали демонтувати його власне обладнання, так як він не користується послугами «Водоканалу» та використовує власну свердловину.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить в своїй апеляційній скарзі скасувати вирок, як незаконний і необґрунтований, з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_7 у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, так як представники КП «Водоканал» незаконно проводили огляд господарства, а ОСОБА_9 словесно погрожував ОСОБА_7 та його сім`ї вбивством, що стало приводом показати травматичний пістолет присутнім та захистити свою сім`ю.

Представник потерпілого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , через м`якість покарання, такого, що не відповідає тяжкості вчиненого діяння, та призначити йому 2 роки обмеження волі без застосування ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_7 постійно намагався уникнути відповідальності та заплутати судове слідство, не визнав свою вину, вибачення не попросив за суспільно-небезпечну поведінку та не розкаявся.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_11 , які підтримали подані апеляційні скарги з мотивів, зазначених в ній, просять вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , так як він діяв в межах необхідності оборони, представника потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу і просить змінити вирок, виключивши застосування ст. 75 КК України до призначеного покарання у вигляді 2 років обмеження волі, оскільки ОСОБА_7 не визнав вини, і це свідчить про те, що він не став на шлях виправлення, заперечує проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, так як вина ОСОБА_7 доведена в повному обсязі, прокурора, який заперечує проти апеляційних скарг обвинуваченого і представника потерпілого, оскільки вважає, що вирок суду є обґрунтованим та законним щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 так і призначеного покарання, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та з матеріалами, наданими учасниками кримінального провадження, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що діяв в межах необхідної оборони, оскільки потерпілий ОСОБА_9 з працівниками «Водоканалу» увірвалися на територію його домоволодіння та почали демонтаж обладнання свердловини, хоча він не є абонентом «Водоканалу», а коли ОСОБА_9 почав йому погрожувати, взяв зареєстрований на його ім`я травматичний пістолет та повторив вимогу покинути його подвір`я, так як демонтаж обладнання привів би до відключення водопостачання його будинку, а в нього в будинку проживають неповнолітні діти.

Проте дані пояснення не знайшли підтвердження ні в суді І інстанції, ні в апеляційному суді при розгляді апеляційних скарг.

Зокрема, в апеляційному суді встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 та працівники «Водоканалу» прийшли до домоволодіння ОСОБА_7 на законних підставах, в межах своїх повноважень, які передбачені ЗУ «Про питну воду та водопостачання», для перевірки правильної фіксації користування водою та на предмет незаконного підключення до водогінних систем і несплати коштів за це, так як ОСОБА_13 в документації «Водоканалу» рахується абонентом. Це вбачається з показів їх допиту в суді в якості свідків, їх покази є послідовними, підстав для повторного їх допиту, про що заявлялось клопотання, на предмет, що вони тепер можуть дати інші покази, не ґрунтуються на вимогах ст. 404 КПК України.

Щодо незгоди ОСОБА_7 із заявою, датованою 12.08.03р. від його імені, про надання дозволу на підключення його домоволодіння до водогінної та каналізаційної мережі міста з тих підстав, що вона ним не писалась і ним не підписувалась, а також там зазначена адреса АДРЕСА_2 , де він ніколи не проживав і вона йому не належить, то дана обставина перевірена в апеляційному суді і встановлено, що за заявою ОСОБА_7 про підробку даної заяви було внесено повідомлення до ЄРДР за №0000677 від 29.09.14р., де досудовим слідством було встановлено, що заяву писав не ОСОБА_7 , а працівник водоканалу ОСОБА_14 , а ОСОБА_7 лише підписав власноручно цю заяву, що підтвердила ОСОБА_14 .

Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи від 24.06.15р. встановити ким виконаний підпис від імені ОСОБА_7 не представляється можливим, у зв`язку із простою будовою досліджуваного підпису.

Зважаючи на проведену перевірку в рамках зазначеного кримінального провадження та що вказана документація зібрана і зберігалась ще задовго до призначення ОСОБА_9 на посаду директора «Водоканалу», дане кримінальне провадження було закрите, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Також прокурором надані додаткові докази, які не досліджувались в суді І інстанції та не були відомі на той час, - це довідка з КП «Могилів-Подільського міжрайонного бюро технічної інвентаризації» про те, що на ім`я ОСОБА_7 числиться домоволодіння АДРЕСА_1 , яке не закінчене, технічна готовність 75%, на підставі договору купівлі-продажу від 2.07.03р.

Згідно нумерації, складеної в 1997р., на підставі рішення міської Ради від 25.12.97р., домоволодіння АДРЕСА_3 , не прийнятий в експлуатацію до цього часу, а тому і не можна було проводити підключення водопостачальної системи офіційно за адресою АДРЕСА_1 .

Останнім будинком, згідно схеми підключення водогінно-каналізаційної мережі до АДРЕСА_2 від якого йде мережа до АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , що пояснює на думку прокурора виникнення неіснуючого номеру АДРЕСА_2 .

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про незаконність проникнення на територію його домоволодіння, як він зазначив, а саме, вони увірвались на територію та почали демонтаж обладнання свердловини, спростовується як поясненнями свідків, допитаних судом І інстанції так і самим обвинуваченим ОСОБА_7 , зокрема, спочатку ОСОБА_7 не дозволив зайти на територію подвір`я для перевірки, самостійно члени комісії «Водоканалу» не могли це здійснити, оскільки ворота до будинку ОСОБА_7 були зачинені.

Після перемовин телефоном ОСОБА_9 з ОСОБА_7 , останній добровільно впустив комісію на територію подвір`я та показав колодязь, куди заліз працівник «Водоканалу», з дозволу ОСОБА_7 . Після того як було виявлено несанкціоноване підключення, жодних дій по демонтажу не було вчинено, і ОСОБА_7 не надав доказів цьому.

Хоча саме через початок демонтажу обладнання ОСОБА_7 пояснював свої дії щодо застосування погрози пістолетом, щоб зупинити повний демонтаж, і вважає такі дії необхідною обороною, що виключає відповідальність за ст. 129 КК України.

Не погоджуючись з поясненнями обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, що ОСОБА_7 діяв в межах необхідної оборони, апеляційний суд крім висновків суду І інстанції, зазначених у вироку, бере до уваги, що право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України такою підставою є лише вчинення особою суспільно небезпечного посягання, а дії ОСОБА_9 та працівників «Водоканалу» такими не являються.

Правомірна поведінка, яка навіть була б пов`язана із заподіянням шкоди іншій особі, не є підставою для необхідної оборони з боку цієї особи. ОСОБА_7 перешкоджав фіксації доказів щодо несанкціонованого підключення до водогінної системи, а тому могли бути вчинені дії по відключенню від водогінної системи, так як користування водою не сплачувалося.

Закон, надаючи громадянам право на необхідну оборону, має на увазі лише такі випадки захисту, за яких особа змушена негайно заподіяти шкоду або погрозу заподіяння шкоди, з тим, щоб відвернути або припинити протиправне посягання.

Необхідна оборона також можлива лише у випадках, коли ефективний захист іншими засобами не є можливим.

Обвинувачений ОСОБА_7 мав можливість викликати працівників міліції, якщо вважав дії ОСОБА_9 протиправними, чого він не зробив, а навпаки, з приводу дій ОСОБА_7 , були викликані працівники міліції, які на момент прибуття на місце події, не застали ОСОБА_7 , який покинув місце події на автомобілі, замість того, щоб зафіксувати законність користування водою та безпідставність демонтажу, якщо таке мало місце.

Суд І інстанції дійшов до вірного висновку, щодо того, що у потерпілого ОСОБА_9 були реальні підстави побоюватися здійснення загрози пістолетом, який цю загрозу сприймав реально, наголошуючи на неадекватному стані ОСОБА_7 та неможливості ідентифікації даного пістолета, і сприймав його як пістолет, що використовує бойові набої.

Апеляційний суд також приходить до висновку, що покарання ОСОБА_7 обране судом І інстанції є таким, що відповідає ступеню суспільної небезпеки, відсутні наслідки для потерпілого, та враховані обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому він вперше притягується до кримінальної відповідальності, на його утриманні 4 неповнолітніх дітей, які будуть позбавлені належного утримання в разі реального відбування покарання у вигляді обмеження волі.

Випробування з іспитовим строком та покладені обов`язки на підставі ст. 76 КК України в повній мірі будуть сприяти виправленню ОСОБА_7 та недопущенню ним скоєння нових кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
З оригіналом вірно: