Справа № 367/5974/16-к
У Х В А Л А
02 вересня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002279 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 02.07.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002279 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду.

Захисник, обвинувачена, потерпіла та її представник притримались такої ж думки.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Вивчивши обвинувальний акт від 28.07.2015 р. по кримінальному провадженню, внесеному 02.07.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002279 відносно ОСОБА_7 , суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення та містить суперечності.

Так, згідно обвинувального акту дії обвинуваченої кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, в той же час ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. При цьому, при формулюванні обвинувачення зазначається, що ОСОБА_7 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, що не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 187 КК України.

Таким чином, обвинувачення є незрозумілим, що унеможливлює обвинуваченій визначитись від якого обвинувачення слід захищатись, а суду обставини наявності якого злочину слід перевіряти.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Разом з тим, судом було поставлено на обговорення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, оскільки дія такого запобіжного заходу спливає 06.09.2016 р.

Прокурор вважала, що слід продовжити строк тримання обвинуваченої під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, які були враховані при обранні їй такого запобіжного заходу. Такої ж думки притримались потерпіла та її представник.

Захисник та обвинувачена вважали, що можливо обрати запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього документи, суд дійшов висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченої слід продовжити на 60 днів, виходячи з таких підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що під час досудового провадження обвинуваченій було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 06.09.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів під час перебування її на визначеному вироком суду іспитовому строці, суд вважає, що існує ризик того, що, перебуваючи на волі, вона зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, що, в свою чергу, спонукає суд продовжити строк тримання обвинуваченої під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить запобіганню зазначеного ризику.

З цих же підстав суд не приймає до уваги заперечення обвинуваченої та її захисника.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314,331 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 02.07.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002279 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 15 днів.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 на 60 днів.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 02.09.2016 р. по 31.10.2016 р. включно.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акту може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 08.09.2016 р. о 08 год 30 хв.

Суддя: ОСОБА_1