ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016 Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, заміжньої, працюючої на посаді доцента кафедри економічної теорії та права Харківського Національного автомобільно-дорожнього університету, має науковий ступень кандидата юридичних наук, якамешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України,-
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 , працюючи на посаді доцента кафедри економічної теорії та права Харківського національного автомобільно-дорожнього університету (далі ХНАДУ), отримала для себе неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 1500 доларів США від громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вирішення питання про його вступ до ХНАДУ при наступних обставинах: 21.05.2013 року громадянин ОСОБА_6 звернувся до доцента кафедри економічної теорії та права ХНАДУ ОСОБА_4 з питанням про можливість вступу до вказаного навчального закладу. На що громадянка ОСОБА_4 запропонувала йому вирішити питання про вступ на бюджетну форму навчання на будь-який факультет вказаного університету із формальним складанням іспитів, якщо ОСОБА_6 передасть їй грошові кошти у сумі 1500 доларів США. Вказану суму ОСОБА_4 відобразила власноручно на пам`ятці абітурієнта при розмові із громадянином ОСОБА_6 . В ході подальшої розмови громадянки ОСОБА_4 із громадянином ОСОБА_6 вона записала відомості про ОСОБА_6 щодо зарахування останнього на бюджетну форму навчання до ХНАДУ.
29 травня 2013 року близько 15 години 10 хвилин у коридорі першого поверху факультету управління та бізнесу, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців 3-А, Селезень отримала від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 1500 доларів США та документи: копії паспорту та ідентифікаційного коду, атестат про загальну середню освіту, диплом кваліфікованого працівника та додатки до них, для передачі посадовим особам ХНАДУ з метою зарахування ОСОБА_6 на бюджетну форму навчання до вказаного навчального закладу. Також ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_6 про те, що питання вступу ОСОБА_6 нею вже погоджено із головою приймальної комісії ХНАДУ, що вона самостійно подасть документи до приймальної комісії та напише від його імені заяву про вступ до вказаного навчального закладу.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за обставин викладених у обвинувальному акті і описовій частині вироку не визнала та пояснила, що у травні 2013 року вона працювала на посаді доцента кафедри економічної теорії та права. До кола її обов`язків, крім наукової та методичної роботи, входило проведення профорієнтаційної роботи консультації з абітурієнтами, надання пам`яток абітурієнтам, розповсюдження газет з інформацією про університет, надання відповідей на питання абітурієнтів та розповідей про переваги університету. Протягом травня 2013 р. у неї було багато консультацій з абітурієнтами та членами їх родин щодо вступу до університету, у тому числі, можливо вона проводила консультацію і для ОСОБА_7 , проте вона пам`ятає, що ніяких обіцянок стосовно вступу вона не надавала, лише консультаційні послуги, адже вона ніколи не входила до приймальної комісії і ніякого відношення до неї не мала.
Від ОСОБА_6 надходили нав`язливі телефонні дзвінки, як на її мобільний телефон, хоча вона пам`ятає, що не надавала йому цей номер, так і на телефони деканату, кафедри. ОСОБА_6 нав`язував їй свої пропозиції щодо можливої вдячності за допомогу у вступі. На той період часу в ХНАДУ та в інших вузах міста ніхто не володів інформацією щодо кількості бюджетних та контрактних місць затверджених міністерством. Так, 29 травня 2013 року протягом дня ОСОБА_6 декілька разів телефонував на мобільний телефон, але вона не мала бажання з ним розмовляти і постійно відключала телефон. Пообіді того ж дня вона була в деканаті у справах, після чого в холі побачила ОСОБА_6 , який шукав зустрічі з нею, сказав, що треба поговорити. Вона запропонувала йому пройти на кафедру, проте ОСОБА_6 зазначав, що він дуже поспішає, його чекає таксі. ОСОБА_6 почав дуже голосно розмовляти і почав швидко доставати якісь документи, щоб вона їх перевірила, всунув їй в руки, на що вона зауважила, щоб він поклав їх в папку, але він поклав і документи, і гроші . Вона розгубилась, знаходячись в стані незрозумілості й обурення. ОСОБА_6 голосно почав говорити провокаційні речі, що вона йому обіцяла бюджетне місце. Після цього він почав швидко вибігати із приміщення, вона бігла за ним, щоб повернути гроші, проте ОСОБА_6 вибіг на вулицю та швидко побіг у бік гуртожитків. Після цього відносно неї слідчим та оперативними працівниками були проведені слідчі дії.
Стосовно написів на пам`ятці абітурієнта ОСОБА_4 пояснила, що скоріше за все вона зазначала як можна поділити оплату контракту спочатку 1500 грн і потім іншу частину суми. ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_6 фактично провокував її проводити будь-які дані направлені на надання допомоги для вступу до ХНАДУ. Події 29 травня 2013 року були заздалегідь підготовлені й сфабриковані працівниками міліції у зговорі з ОСОБА_6 .
ОСОБА_4 повідомила, що нею керувало щире бажання надати практичну допомогу ОСОБА_6 , правильно скласти заяву про вступ та перевірити необхідні документи як додаток до заяви. Вона не мала на меті отримати незаконну винагороду від ОСОБА_6 тим більше її присвоїти собі, передати комусь іншому з робітників ХНАДУ для позитивного вирішення вступу його до ХНАДУ. З її боку не було допущено ніяких порушень своїх службових обов`язків по відношенню до ОСОБА_6 . Вона впевнена в тому, що як би відносно неї не проводились незаконні дії з використанням ОСОБА_6 , який провокував до скоєння злочину то подія могла би не відбутися. Без організованих дій працівників міліції і ОСОБА_6 даний злочин не відбувся, тому вважає з таких підстав, що її права та законні інтереси були грубо порушено, що є порушенням п.1 ст.6 Конвенції по правам людини та основоположних свобод.
Як на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєнні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, сторона обвинувачення покладається на:
- показання свідка ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні пояснила, що у травні 2013 до неї підійшли співробітники міліції і попросили бути понятою. Вона погодилася і вони прийшли до управління міліції, розташованого на вулиці Ярославській,1-29, піднялися до кабінету, де там її ознайомили з її правами. Після цього дістали купюри грошей, які потім відксерокопіювали, вкрили спеціальним складом, через що вони світилися під променями лампи жовто-зеленим кольором. У кабінеті також була друга понята, ними було підписано протокол. Після цього вони поїхали до університету, де вона побачила ОСОБА_4 , яка тримала в руках зелену папку та відмовлялась її відкривати. ОСОБА_4 намагалася телефонувати комусь, що їй було заборонено робити. Вона сказала, що їй погано і присіла на лавочку. Відкрили папку, в якій були документи та 1500 доларів, які під променями лампи світилися жовто-зеленим кольором. Руки ОСОБА_4 також світилися у промінях лампи. На той час ОСОБА_4 пояснювала, що до грошей та папки вона не має жодного відношення. Потім до них підійшов чоловік, який представився батьком ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вони визвали швидку. Пішов дощ і вони перемістилися до холу університету, де ОСОБА_4 сказала, що їй погано. Швидка виміряла тиск у ОСОБА_4 і госпіталізувала її. Змиви з рук, гроші та папка були запаковані у целофанові пакети. Вона підписала протокол;
- показання свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що у травні 2013 року біля метро Центральний ринок до неї підійшли співробітники міліції, які запропонували їй бути понятою під час надання хабара. Після цього вони пройшли до відділення міліції, у кабінеті слідчого їй показали гроші, які попередньо чимось обробили, які необхідні були для передачі викладачці ХНАДУ ОСОБА_4 .. Нею було підписано протокол. Після цього вони поїхали до ХНАДУ разом з другою понятою та співробітниками міліції. Поняті знаходилися на вулиці, куди вийшла ОСОБА_4 з ОСОБА_12 . До ОСОБА_4 підійшли співробітники міліції, назвали своє ім`я та спитали, що знаходиться у папці, яку тримає ОСОБА_4 . Вона відповідала, що там документи, а у папці знаходилися також ще гроші. З рук ОСОБА_4 зробили змиви, які потім запечатали, гроші та руки світилися зеленим кольором. Почався дощ і всі вони перейшли до приміщення ХНАДУ де вона там підписала протокол;
- показання слідчого ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що 23 травня 2013 року з прокуратури міста Харкова надійшли матеріали оперативно-технічних засобів, на підставі яких йому було надано доручення про проведення досудового провадження. Він вніс відомості до ЄРДР за фактом підбурення працівником ХНАДУ абітурієнта до надання неправомірної вигоди за вступ на бюджетну форму навчання і ним було надано доручення оперативним підрозділам. В рамках цього доручення йому було доставлено ОСОБА_6 . Потім 29 травня 2013 проводився огляд місця події корпус ХНАДУ неподалік метро Академіка Павлова. До проведення огляду місця події, коли ОСОБА_6 пішов до приміщення ХНАДУ, він знаходився у машині. Під час огляду місця події з безперервною відео фіксацією були присутні двоє понятих та п`ятеро оперативних співробітників. Огляд місця події почався на подвір`ї ХНАДУ. ОСОБА_4 тримала папку зеленого кольору, у якій були документи ОСОБА_6 та гроші у сумі 1500 доларів США. Оперативним працівником ОСОБА_4 було здійснено змиви з її рук, все було опечатано і поміщено в окремі пакети. Також гроші були поміщені у пакет. На місце події приїхав батько ОСОБА_14 і надавав їй консультації. Потім через дощ вони перейшли у хол приміщення, там він дописав протокол, у якому підписалися всі присутні та поняті. Селезень забрала швидка;
-показання оперуповноваженого ОСОБА_15 , який у судовому засіданні пояснив, що у квітні 2013 року було заведено оперативно-розшукову справу стосовно ОСОБА_4 , були проведені оперативно-технічні засоби. Було встановлено, що ОСОБА_4 вимагає гроші у ОСОБА_6 . Протокол було направлено у прокуратуру, а з прокуратури до міського слідчого управління. Відомості були внесені до ЄРДР і оперативним підрозділом виконувалися доручення ОСОБА_13 . Була ухвала апеляційного суду про проведення НСРД. ОСОБА_4 з ОСОБА_6 домовилися про зустріч. У присутності ОСОБА_6 , понятих, було помічено гроші у сумі 1500 дол.США, він складав протокол про помітку грошових коштів. Потім було здійснено виїзд до корпусу ХНАДУ, під час проведення огляду місця події він присутнім не був;
- протокол про результати проведення ОТЗ по ОРС за ч.3. ст.368 КК України від 22 травня 2013 року (Т.1 а.с. 101-106);
- протокол про результати проведення ОТЗ по ОРС за ч.3. ст.368 КК України від 29 травня 2013 року (Т.1 а.с. 107-109);
- чотири протоколи про результати проведення ОТЗ по ОРС за ч.3. ст.368 КК України від 04 червня 2013 року (Т.1 а.с. 110-112, а.с. 113-114, а.с. 115-116, а.с. 117, );
- акт огляду та вручення грошових коштів від 29.05.2013 року (Т.1 а.с. 39-44);
- протокол огляду місця події від 29 травня 2013 року. Під час огляду місця події у ОСОБА_4 було виявлено папку зеленого кольору, в якій були копія паспорту , довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, атестат про повну середню освіту, диплом кваліфікованого робітника та додатки до них на ім`я ОСОБА_6 та грошові кошти у сумі 1500 доларів США; (Т.1 а.с.32-37)
-матеріали експертного висновку судової експертизи звуко- і відеозапису № 80 від 24.07.2013 року відповідно до якої голос та мовлення дикторів належить громадянці ОСОБА_4 , а механічний монтаж досліджуваних фонограм технічно неможливий та на фонограмах ознак акустичного чи електронного монтажу не виявлено. (Т.2 а.с. 68-84).
Також, в судовому засіданні, за клопотаннями сторони захисту, були допитані свідки, які є співробітниками ХНАДУ: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .
Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 суду повідомили, що 29 травня 2013 року приблизно о 15-30 год. вони бачили ОСОБА_4 у холі учбового корпусу факультету управління та бізнесу ХНАДУ по вул.Тимурівців 3-А, яка спілкувалася з якимсь невідомим молодим чоловіком, а за п`ять хвилин вони бачили як з корпусу факультету вибіг молодий чоловік, а за ним бігла ОСОБА_4 і просила його зупинитися, але він не зупинився, побіг в сторону гуртожитку ХНАДУ. Після чого до ОСОБА_4 підійшли незнайомі чоловіки, які виявилися працівниками міліції.
Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 повідомили суд, що протягом тижня (23-29 травня) 2013 року на стаціонарний телефон кафедри, деканату ХНАДУ наполегливо телефонував чоловік і повідомляв, що йому дуже потрібна ОСОБА_4 з питання вступу до ХНАДУ.
Ректор ХНАДУ ОСОБА_16 в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_4 працює на посаді доцента кафедри економічної теорії та права ХНАДУ з 2004 року. На роботі має авторитет і повагу як серед колег так і студентів. Жодних скарг і претензій на ОСОБА_4 за весь період роботи в університеті до адміністрації ХНАДУ не надходило. До повноважень ОСОБА_4 як доцента кафедри входить наукова, викладацька, виховна, методична, профорієнтаційна робота. ОСОБА_4 не входить до складу приймальної комісії, більш того, за весь час роботи у ХНАДУ, ніколи не була і не є членом приймальної комісії. У травні місяці приймальна комісія ХНАДУ не працювала, документи не приймали. Приймальна комісія у ВНЗ починає працювати лише з 01.07.2013 року, коли учні щкіл вже здали ЗНО і отримали результати. Черг біля кабінету приймальної комісії у травні місяці не має і бути не може. Про будь-які домовленості ОСОБА_4 з ОСОБА_6 йому нічого не відомо. Вважає, що події 29.05.2013 року за участю ОСОБА_6 , були направлені на підірвання авторитету ОСОБА_4 перед керівництвом ХНАДУ та звільнення її з університету, оскільки ОСОБА_4 є провідним науковцем ХНАДУ і мала перспективи на підвищення в університеті.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що йому 29 травня 2013 року зателефонувала ОСОБА_23 , повідомила, що з ОСОБА_4 відбувається якась ситуація, там багато співробітників міліції і попросила викликати батька ОСОБА_9 . Він приїхав, був дощ, у холі він побачив ОСОБА_4 і співробітників міліції. ОСОБА_4 стало погано і її забрала швидка. У липні 2013 він відвідував ОСОБА_4 у лікарні і від працівників лікарні взнав, що співробітники міліції змушували їх виписати ОСОБА_4 з лікарні.
Оцінюючи показання свідка ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 фактично вимагала з нього грошові кошти за безпроблемний вступ до ХНАДУ та показання працівників ХНАДУ, суду стало зрозуміло про те, що свідчення ОСОБА_6 не узгоджуються з показами допитаних свідків та зібраними судом доказами. ОСОБА_6 сам за власної ініціативою неодноразово дзвонив та відвідував ХНАДУ, настирливо питав скільки має коштувати безпроблемний вступ до навчального закладу. На що ОСОБА_4 повідомляла йому, що приймальна комісія ще не сформована, правила вступу невідомі, запропонувала ОСОБА_6 прийти до ХНАДУ пізніше, а саме на початку липня 2013 року.
Відповідно до протоколів проведених оперативно-технічних заходів, якими зафіксовано спілкування ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , що мало місце у травні 2013 року зафіксовано, що ОСОБА_4 до ОСОБА_6 не телефонувала, а ОСОБА_6 телефонував неодноразово та наполегливо просив ОСОБА_4 вирішити питання щодо безпроблемного вступу до ХНАДУ. ОСОБА_6 давав пояснення суду, що коридори навчального закладу були повністю зайняті абітурієнтами, і була велика черга біля кабінету приймальної комісії. Разом з цим, судовим розглядом встановлено, що приміщення ХНАДУ у кінці травня 2013 року були пустими тому, що заняття були вже фактично закінчені і студенти готувалися до складання сесії. А приймальна комісія починає працювати лише з 1 липня місяця. Дані обставини підтверджуються оглянутим у судовому засіданні відеозаписом першої зустрічі ОСОБА_6 з ОСОБА_4 21.05.2013 року.
Також ОСОБА_6 пояснив суду, що 22 травня 2013 року після розмови з ОСОБА_4 йому телефонували працівники міліції, які попросили приїхати до управління МВС у місті Харкові, де запропонували йому написати заяву щодо вимагання незаконної грошової винагороди з боку ОСОБА_4 та прийняти участь у проведенні оперативних заходів та передачі незаконної винагороди останній.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_6 вже 21 травня 2013 року спілкувався з ОСОБА_4 з питань безперешкодного вступу до ХНАДУ під контролем працівників міліції, про що свідчать відомості із тексту протоколу проведення оперативно-технічних заходів складеного оперуповноваженим ОСОБА_15 ( Т.1 а.с. 101 ) та огляду відеозапису у судовому засіданні першої зустрічі Карлаша з Селезень 21.05.2013 року.
В судовому засіданні після перегляду відеозапису від 21.05.2013 р. ОСОБА_6 повідомив, що він приходив до ОСОБА_4 без спеціальної техніки, що він нічого не знімав і не знає, що це за відео. Але на відео чітко видно, що зйомку проводив ОСОБА_6 зі спеціальної техніки вмонтованої в його барсетку.
На клопотання захисту, суду не було надано для огляду спеціальної техніки, яку використовували оперативні працівники для фіксації заходів оперативного характеру.
Отже, суд приходить до висновку, що реального наміру поступати до ХНАДУ ОСОБА_6 не мав і не має. ОСОБА_6 не зміг сформулювати назву факультету на який він хотів би поступати, назву спеціальності.
За клопотанням захисту суду для огляду було надано копію журналу відвідувачів ХМУ ГУМВС України Харківській області за період з 15 травня до 15 червня 2013р, з якого убачається, що ОСОБА_6 з`являвся до приміщення ХМУ УМВС України в Харківській області за адресою м. Харків, вул. Ярославська 1-29 лише один раз 25.05.2013 року, ні 21.05, 22.05, 29.05.2013 року його там не було, що підтверджує відсутність ОСОБА_6 в управлінні міліції при написанні ним заяви на дії ОСОБА_4 .
Прокурор у судовому засіданні повідомив, що заяви від ОСОБА_6 не було, що суперечить показам ОСОБА_24 , який повідомляв, що працівники міліції попросили написати заяву на дії ОСОБА_4 і пояснили йому, що з нього вимагають неправомірну винагороду. На запитання суду, чи писав би ОСОБА_6 заяву на дії ОСОБА_4 , якби його не попросили працівники міліції, ОСОБА_6 повідомив у судовому засіданні: « Ні, не писав би».
Оскільки обвинувачення не надало до суду для оголошення та огляду заяви ОСОБА_6 щодо вимагання неправомірної винагороди з боку ОСОБА_4 , тому суд позбавлений можливості встановити факти і обставини щодо вимагання неправомірної винагороди і з цих підстав визнає такі докази обвинувачення недопустимими.
Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які були залучені у якості понятих при огляді грошей та передачі їх ОСОБА_6 від 29 травня 2013 року та у ході проведення огляду місця події від 29 травня 2013 року вже після отримання ОСОБА_4 документів та грошей, свідчать лише про перелічені факти та не відтворюють обставини за яких ці кошти передавались і з якою метою, не показують, яка домовленість існувала між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 при передачі грошей і документів, не підтверджують, що ОСОБА_4 отримала грошові кошти за вплив на прийняття рішень, особами уповноваженими на виконання функцій держави.
Окрім цього, суд критично ставиться до складеного оперуповноваженим ДСБЄЗ ОСОБА_15 - акту огляду грошових коштів та протоколу огляду місця події від 29 травня 2013 року, складеного слідчим ОСОБА_13 .
Згідно Акту огляду та вручення грошових коштів від 29.05.2013 року (а.с. 39-44 Том 1) складеним оперуповноваженим ОСОБА_15 29 травня 2013 року, в тексті якого зазначено, що грошову суму у розмірі 1500 доларів США отримано, що належать ФЕУ МВС України. Разом з тим, матеріали справи не містять і суду не було надано жодного документу, який би свідчив про належність саме цих грошей ФЕУ МВС України.
Свідок ОСОБА_6 у своїх свідченнях у суді повідомив про те, що грошової суми у розмірі 1500 доларів США необхідних для безпроблемного вступу до ХНАДУ у нього не було і ніде було взяти. Окрім того, сам оперуповноважений ОСОБА_15 у судовому засіданні повідомив, що ці гроші були видані прокуратурою м. Харкова, що повністю суперечить і не відповідає інформації, яка міститься у вказаному Акті від 29.05.2013 року.
В акті огляду та вручення грошових коштів від 29.05.2013 року, зазначено, що він був складений у приміщенні службового кабінету № 304 ВДСБЕЗ ХМУ УМВС України в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Ярославська 1-29 в період часу з 13год.15 хв. до 13 год. 35 хв. за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 .
Як убачається з копії Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених ХМУ УМВС України в Харківській області за період з 15 травня до 15 червня 2013р. (Т.4 а.с.101), Карлаш 29.05.2013 року не відвідував це приміщення взагалі.
Сторона обвинувачення у судовому засіданні не змогла пояснити, що це за гроші, їх походження, а також коли, де і ким вони були передані ОСОБА_6 .
Таким чином судом походження грошових коштів не встановлено і в судовому засіданні їх оглянуто не було. При таких обставинах суд визнає грошові кошти у розмірі 1500 доларів США, акт огляду грошових коштів від 29.05.2013 р. недопустимими доказами, оскільки відповідно до п.3 ст.373 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суд критично відноситься до протоколів оперативно-технічних заходів, складених оперуповноваженим ОСОБА_15 від 22 травня 2013 року (Т.1 а.с. 101-106) , 29 травня 2013 року (Т.1 а.с. 107-109) та чотири протоколи від 04 червня 2013 року (Т.1 а.с. 110-112, а.с. 113-114, а.с. 115-116, а.с. 117) .
Відповідно до ч.1 ст. 41 КПК України оперативні підрозділи ОВС здійснюють слідчі (розшукові ) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора.
Ч.2. ст. 41 КПК України визначено заборону оперативним працівникам здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою.
Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про наявність письмових доручень слідчого, прокурора на проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Не надано і таких даних прокурором під час судового засідання.
Суду невідомо процесуальне становище оперуповноваженного ОСОБА_15 ,який проводив оперативно-технічні заходи у кримінальному провадженні, незважаючи на те, що досудове розслідування розпочато слідчим 23 травня 2013 року ( Т.1 а.с.3).
В тексті протоколів оперативно-технічних заходів, складених оперуповноваженим ОСОБА_15 від 22 травня 2013 року (Т.1 а.с. 101-106) , 29 травня 2013 року (Т.1 а.с. 107-109) та чотири протоколи від 04 червня 2013 року (Т.1 а.с. 110-112, а.с. 113-114, а.с. 115-116, а.с. 117) зазначено, що оперативно-технічні заходи проводилися відносно ОСОБА_4 на підставі постанови Апеляційного суду від 16.05.2013 року Л-1266т, постанови Апеляційного суду від 16.05.2013 року Л -1270т за ч.3 ст.368 КК України. Самих постанов матеріали справи не містять і на вимогу суду, сторона обвинувачення не надала їх для огляду. Апеляційний суд Харківської області надав письмову відповідь про те, що матеріали оперативно-розшукової справи знищено відповідно до акту ( Т.3, а.с. 216).
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну таємницю», п. 11 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 02.10.2003 № 1561 термін зберігання інформації із ступенем «цілком таємно» ЦТ 10 років. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державну таємницю» забороняється віднесення до такої таємниці будь-яких відомостей, якщо цим можуть звужуватися зміст і обсяг конституційних прав та свобод людини і громадянина.
В судовому засіданні прокрор повідомив, що відносно ОСОБА_4 було заведено ОРС за ч.3 ст.368 КК України. На момент заведення ОРС, органу що проводив ОРД не були відомі посадові та функціональні обов"язки ОСОБА_4 , чи є вона членом приймайльної комісії.
На клопотання сторони захисту прокурором не було надано постанови про заведення ОРС за ч.3 ст.368 КК України відносно ОСОБА_4 .
Таким чином суд не може визнати допустимим доказом оперативно-технічні заходи, які були проведені ВДСБЄЗ ХМУ УМВСУ в Харківській області щодо перевірки та фіксації події злочину, який нібито, пов`язаний з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди за заявою ОСОБА_6 .
Судом детально вивчено матеріали справи і зазначено, що пам`ятка абітурієнта ХНАДу невідомо яким чином зявилась у матеріалах кримінального провадження. Матеріали справи не містять ніякого процесуального документу з цього питання, а саме постанови про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження, що передбачено ст.110 КПК України.
Всі процесуальні рішення слідчий повинен приймати у формі постанови відповідно до вимог статті 110 КПК України. Слідчий повинен проводити огляд речей та документів з подальшим пред"явленням речей для впізнання зі складанням відповідного протоколу. Даний порядок закріплено в нормах КПК України, а саме: ст.ст. 104, 229, 231, 237. Лише після виконання зазначених норм КПК отримані таким чином відомості мають набути статусу доказів в кримінальному провадженні.
Також сторона обвинувачення посилається як на доказ вини ОСОБА_4 у вчинення кримінального правопорушення на матеріальні носії аудіо-відео записів із зображенням зустрічі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 21.05.2013, 29.05.2013 року. Зазначені матеріальні носії фіксують проведення оперативно-технічних заходів відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.368 КК України, за якими було складено протоколи оперативно-технічних заходів оперуповноваженим ОСОБА_15 від 22 травня 2013 року, 29 травня 2013 року, 04 червня 2013 року. Яким чином встановлені технічні засоби на ОСОБА_6 в протоколах не відображено. Відомості про технічній засіб, на якому зроблені ці записи також відсутні.Оперативно-технічні заходи відносно ОСОБА_4 були проведені з грубим порушенням закону. Отже посилатися на висновки судової експертизи звуко- і відеозапису № 80 від 24.07.2013 року, що містять у собі інформацію отриману у ході проведення експертного дослідження флеш носіїв з аудіо та відео записами отриманими в ході проведення незаконних оперативно-технічних заходів оперуповноваженого ОСОБА_15 суд не може.
Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обгрунтувати свої висновки на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Суд при постановленні вироку також виходить із положень ст.94 ч.2 КПК України про те, що жоден доказ не має наперед встановленої сили і оцінюється у їх сукупності.
Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.1997 року «Про посилення судового захисту прав і свобод людини і громадянина», обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах добутих незаконним шляхом. В зв`язку з чим судам при розгляді кожної справи необхідно перевірити, чи були докази якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винуватість особи в скоєнні злочину, отримані відповідно до норм КПК. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази, були отримані незаконним шляхом, суди зобов`язані визнати їх недопустимими та не враховувати, як підставу обвинувачення у вироку.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в том, що вона отримала неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.(ч.2 ст.369-2 КК України)
Системний аналіз ст. 369-2 КК України, із іншими статтями КК України, а також ст.12 «Зловживання впливом» Кримінальної Конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією, підписаної від імені України 27 січня 1999 року і ратифікованої Законом України від 18 жовтня 2006 р. № 252-У, а також ст. 18 «Зловживання впливом» Конвенції ООН проти корупції, підписаної від імені України 11 грудня 2003 року і ратифікованої Законом України від 18 жовтня 2006 року № 251-У, а також ст. 1 Законів України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 7 квітня 2011 року № 3206-У1 та « Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700 У11 вказує на те, що суб`єктом зловживання впливом може виступати лише та службова особа або особа, яка надає публічні послуги, яка завдяки можливостям пов`язаними зі службовим (у широкому розумінні) повноваженнями, або обумовлених такими повноваженнями, має вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави.
Відповідно до Посадової інструкції науково-педагогічного працівника кафедри економічної теорії та права (а.с. 84 Т.1), Витягу з наказу про прийняття на роботу, Наказу про переведення на посаду доцента кафедри економічної теорії та права (а.с.81 Т1), ОСОБА_4 займає посаду доцента кафедри економічної теорії та права ХНАДУ. ЇЇ повноваження як доцента кафедри врегульовані Посадовою інструкцією науково-педагогічного працівника кафедри економічної теорії та права ХНАДУ. Аналіз повноважень ОСОБА_4 , які закріплені в Посадовій Інструкції, дає підстави стверджувати, що вони стосуються виключно наукової, викладацької, виховної, методичної діяльності тощо. ОСОБА_4 не є службовою особою.
Відповідно до Наказу від 14 листопада 2012 року «Про затвердження складу приймальної комісії на 2013 рік» (а.с. 186 Т.1) був затверджений склад членів приймальної комісії на 2013 рік. ОСОБА_4 не входить до складу приймальної комісії, більш того, за весь час роботи у ХНАДУ, ніколи не була і не є членом приймальної комісії.
Враховуючи те, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у обвинуваченої можливостей, пов`язаних зі службовими повноваженнями здійснювати вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави, суд вважає що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_4 відповідає усім обов`язковим ознакам суб`єкта даного злочину.
Одержання неправомірної вигоди суб`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України характеризується зв`язком із майбутнім впливом на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання фанкцій держави. Відповідно до примітки до ст..369-2 КК України особами, уповноваженими на виконання функцій держави, є особи, визначені в пунктах 1-3 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Отже у ч.2 ст.369-2 КК України йдеться про вплив не на будь- яку особу, а лише на таку особу, з якою існують певні відносини, у яких як та особа, яка впливає, так і та, на яку впливають, є особами, що займають певне службове становище або виконують певні службові (в широкому розумінні) повноваження.
Разом із тим, під час досудового розслідування не було встановлено тієї особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за вплив на яку обвинувачена отримала гроші. Обмежившись лише посиланням в обвинувальному акту на посадових осіб ХНАДУ без відповідної конкретизації, сторона обвинувачення не зазначила фізичної особи, або займаної нею посади, компетенції такої особи, тощо, на підставі чого можна було б перевірити віднесення такої особи до категорії осіб, що визначені в пунктах 1-3 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Під час судового розгляду прокурором також не було подано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що обвинувачена отримала гроші за вплив саме на особу, уповноважену на виконання функцій держави, а тому обвинувачення в цій частині є недоведеним.
Відповідно до п. 5.3. Положення про приймальну комісію ХНАДУ 2013 року, яке міститься в матеріалах справи (Т2, а.с.239-240) рішення про зарахування вступників ухвалюється на засіданні Приймальної комісії і оформлюється протоколом, в якому вказуються умови зарахування (поза конкурсом, за результатами співбесіди, тощо). На підставі рішення Приймальної комісії ректор ХНАДУ видає наказ про зарахування вступників.
Приймальна комісія є колегіальний орган, а не одноособовий. Відповідно до Наказу від 14 листопада 2012 року «Про затвердження складу приймальної комісії на 2013 рік» (Т.1 а.с. 186 ) був затверджений склад членів приймальної комісії на 2013 рік. Яким чином ОСОБА_4 могла впливати на колегіальний орган стороною обвинувачення не доведено.
За таких обставин, жодних доказів, що міститься у справі, не підтверджується та обставина, що ОСОБА_4 отримала кошти за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Суд зазначає, що органом досудового розслідування та обвинуваченням допущені порушення вимог ст. 253 КПК України відповідно до якої особи, конституційні права яких були тимчасово обмежені під час проведення негласних (розшукових) дій, а також підозрюваний, його захисник мають бути письмово повідомлені прокурором або за його дорученням слідчим про таке обмеження. Відповідне повідомлення про факт і результати негласної (розшукової) дії повинне бути здійснене протягом дванадцяти місяців з дня припинення таких дій, але не пізніше звернення до суду з обвинувальним актом. Разом з цим, порушення вимог закону суд вважає не формальним порушенням, а відноситься до порушень гарантованих Конституцією України, прав на особисте життя.
Під час судового розгляду справи судом не було встановлено жодної дії, що свідчила про порушення обвинуваченою ОСОБА_4 обов`язків доцента кафедри економіки та права ХНАДУ або щодо використання своїх службових обов`язків на користь ОСОБА_6 .
Всі інші докази обвинувачення жодним чином не підтверджують винність ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2КК України, а лише констатують дії оперативних працівників та органу досудового розслідування.
Разом з цим, суд зазначає, що факт фіксації органами досудового розслідування одержання грошей обвинуваченою ОСОБА_4 не є безперечним доказом злочинних дій обвинуваченої, оскільки органами досудового розслідування, обвинуваченням не надано достатніх доказів, що ОСОБА_4 мала намір привласнити кошти в своїх інтересах чи інтересах третіх осіб за виконання будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Отже, суд не може визнати зазначені докази безперечними та переконливими, такими які доводять наявність в діях ОСОБА_4 складу зазначеного злочину.
Виходячи із встановлених судом фактичних обставин, суд приймає до уваги, що інших доказів, які б спростовували показання ОСОБА_4 не ставили під сумнів правдивість, суду не надано.
На думку суду, яка сформувалася на підставі результатів судового слідства, поведінка свідка ОСОБА_6 свідчить про те, що він діяв з відома правоохоронних органів та за їх вказівками; в даному випадку є спрямованою на здійснення впливу на обвинувачену з метою схилення її до вчинення злочину.
За відсутності достатніх та належних доказів, версія сторони обвинувачення про одержання ОСОБА_4 неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, є лише припущеннями, яке не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини підбурювання до вчинення злочину (провокація) визнається порушенням гарантованого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) права особи на справедливий судовий розгляд.
Згідно з визначенням, закріпленим у Рішенні суду від 9 червня 1998 року у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.
ЄСПЛ також зазначив, що у випадку, коли підсудний заявляє про підбурювання його до вчинення злочину, національний суд повинен ретельно перевірити матеріали кримінальної справи, оскільки з метою забезпечення права на справедливий судовий розгляд справи в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції всі докази, отримані внаслідок підбурювання з боку поліції, мають визнаватися недопустимими. Дотримання цього принципу особливо важливе, якщо оперативно-розшуковий захід було проведено без достатньої правової підстави чи належних гарантій недопущення зловживань (справа «Худобін проти Росії», пункти 133135).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).
Таким чином, докази, отриманні шляхом провокації не можуть бути використані у судочинстві, оскільки це є порушення п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через порушення принципу справедливості.
Проаналізувавши в сукупності всі докази досліджені в судовому засіданні по даному кримінальному провадженню, суд враховує положення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини за ст. 17 КПК України, а саме, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (положення ст. 5 «Право на свободу та особисту недоторканість» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Оскільки стороною обвинувачення не надано суду доказів, які безперечно підтверджують вину ОСОБА_4 в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, та інші належні докази про доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 369-2 КК України, суд вважає недоведеною належними доказами винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.369-2 КК України, тому відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 373 КПК України вона підлягає виправдовуванню.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 4899,80 гривень віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 368,370,373,374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України визнати невинуватою та виправдати по суду за відсутністю в її діях складу даного злочину.
Процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 4899,80 грн. відшкодувати за рахунок держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити особисте зобов`язання та покласти на неї такі обов`язки: прибувати по першому виклику до суду на визначений час; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_1