Справа № 133/1091/15-к
Провадження №11-кп/772/925/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянув 11 жовтня 2016 р. у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Козятинського району Вінницької області, українця, гр. України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , та зареєстрованого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки і поклавши на нього такі обов`язки, передбачені п.п. 2,3 ст. 76 КК України.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_12 витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, в сумі 600(шістсот) грн.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_12 витрати, пов`язані із залученням свідків, в сумі 534,23 грн.( п`ятсот тридцять чотири грн. 23 коп.).

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_12 400 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 5400 грн.(п`ять тисяч чотириста грн.).

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Козятин Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, інваліда 3-ї групи, проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_12 витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, в сумі 600(шістсот) грн.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_12 витрати, пов`язані із залученням свідків, в сумі 534,23 грн.( п`ятсот тридцять чотири грн. 23 коп.).

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_12 400 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 5400 грн.(п`ять тисяч чотириста грн.).

Вирішено питання з речовими доказами.

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено вироком суду першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в кінці листопада 2014 року, перебуваючи на сільському кладовищі, що розташоване в с. Муховата Козятинського району, за попередньою змовою між собою підійшли до могили покійної ОСОБА_13 та за допомогою металевого лому почали виламувати алюмінієву огорожу з могили останньої, яку у 1994 році встановила дочка покійної ОСОБА_12 . Виламавши огорожу, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_9 завантажили її в автомобіль ВАЗ 2101 синього кольору д.н.з. НОМЕР_1 , та з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдали потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 800 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297 КК України, тобто наруга над могилою, а також незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі померлого, вчинені за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів.

В апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_10 ставиться питання про зміну вироку Козятинського міськрайонного суду від 12.05.2016 року , в зв`язку з неправильним застосуванням судом цивільного законодавства України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виходячи з положень ст. 1190 ЦК України та роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

Судом першої інстанції при винесенні вироку в порушення ст. 1190 ЦК України визначено розмір відшкодування обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 конкретної суми, а не солідарно як того просила потерпіла та вимагає чинне законодавство.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Козятинського міськрайонного суду від 12.05.2016 року , яке необґрунтований і закрити кримінальне провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи, дав неправильну оцінку добутим по справі доказам і в основу вироку поклав суперечливі покази обвинуваченого ОСОБА_11 дані ними під тиском на досудовому слідстві і докази здобуті з порушенням норм КПК України(недопустимі) та суперечливі покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , при цьому у вироку не зазначено чому суд взяв до уваги як доказ саме покази ОСОБА_17 та ОСОБА_14 внаслідок чого ухвалив незаконний вирок, який містить невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.( п.2 ст.409 КПК України).

Фактично жодного прямого доказу що вказував би на те, що дане кримінальне правопорушення було вчинене саме ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_17 судом не здобуто.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, змінивши вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року, стягнути розмір відшкодування з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_9 суми солідарно, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині яка відноситься ОСОБА_9 ; обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу адвоката та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_11 , який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_12 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної адвоката , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Згідно ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як вірно зазначає прокурор у апеляційній скарзі, що відповідно до положень ст. 1190 ЦК України та роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_12 під час розгляду судом даного кримінального провадження звернулась з цивільним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди солідарно з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , а саме: витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого в сумі 1200 грн., витрати пов`язані із залученням свідків в сумі 1068 грн. 46 коп., 3 405 грн. 50 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Однак всупереч вимогам ЦК України , судом першої інстанції при винесенні вироку в порушення ст. 1190 ЦК України визначено розмір відшкодування обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 конкретної суми, а не солідарно, як того просила потерпіла та вимагає чинне законодавство.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 підлягає задоволенню.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи, дав неправильну оцінку добутим по справі доказам і в основу вироку поклав суперечливі покази обвинуваченого ОСОБА_11 дані ними під тиском на досудовому слідстві і докази здобуті з порушенням норм КПК України(недопустимі) та суперечливі покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , при цьому у вироку не зазначено чому суд взяв до уваги як доказ саме покази ОСОБА_17 та ОСОБА_14 внаслідок чого ухвалив незаконний вирок, який містить невідповідність висновків суду , викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.( п.2 ст.409 КПК України). Фактично жодного прямого доказу що вказував би на те, що дане кримінальне правопорушення було вчинене саме ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_17 судом не здобуто, а вину ОСОБА_9 не визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, оскільки не вчиняв даний злочин.

Однак ці твердження адвоката в апеляційній скарзі не знайшло свого підтвердження, а також покази обвинуваченого ОСОБА_9 , який не визнав вину спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_17 , які він дав у судовому засіданні 11.05.2016 року під час огляду речового доказу частини алюмінієвої огорожі з могили покійної ОСОБА_13 де обвинувачений ОСОБА_11 змінив свої покази та пояснив, що він повністю визнає себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні. При цьому показав, що дійсно у листопаді 2014 року, перебуваючи на сільському кладовищі, що розташоване в с. Муховата Козятинського району, за пропозицією ОСОБА_9 , який сказав зламати та забрати огорожу, він за допомогою металевого припона, якого їм дав свідок ОСОБА_18 , зламав огорожу з могили покійної ОСОБА_13 . ОСОБА_9 не ламав огорожу так як він хворіє. Зазначену огорожу вони забрали з могили для того, щоб здати її в металобрухт та отримати за це гроші. Огорожу завантажили в автомобіль ОСОБА_9 , який в той же день продав зазначену огорожу свідку ОСОБА_15 , який скуповує металобрухт. ОСОБА_11 пояснив також, що оглянутий в судовому засіданні речовий доказ дійсно є частиною алюмінієвої огорожі з могили покійної ОСОБА_13 . Причиною зміни ним своїх показів є те, що він зрозумів свою помилку та щиро розкаявся у скоєному.

Крім показів обвинуваченого ОСОБА_17 вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується показами потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснила, що в листопаді грудні 2014 року до неї подзвонила ОСОБА_19 та повідомила, що з могили її матері знята оградка. Працівники міліції знайшли частину оградки, яка була знята з могили її матері. Потерпіла пояснила також, що оглянутий в судовому засіданні речовий доказ дійсно є частиною алюмінієвої огорожі з могили її покійної матері ОСОБА_13 .О

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що обвинувачений ОСОБА_9 йому знайомий, тому що він запитував чи є у нього металобрухт. Так, у 2014 році протягом двох тижнів в село Муховата приїжджав автомобіль, марки «Жигулі» синього кольору. Лише цей автомобіль приїжджав в село по металобрухт. За кермом був ОСОБА_9 , але чи був з ним ОСОБА_11 , він стверджувати не може, тому що його в обличчя не бачив. Даний автомобіль їздив лише вранці та вдень, а ввечері та вночі його не було. Також він бачив, що автомобіль виїжджав з села завантаженим. Він це знає, тому що проробив шофером довгий час і по тому, як осів багажник автомобіля, можна було зробити висновок, що автомобіль завантажений. До кладовища можна доїхати лише через село.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що в кінці 2014 року ОСОБА_21 з обвинуваченими приїжджали декілька раз до нього на автомобілі марки «Жигулі» по металобрухт. Яворський знав, що в нього є металобрухт. Металобрухт вантажили у багажник та салон. Він бачив, що вони збирали металобрухт по кущах. Обвинувачені якось залишили у нього заступ та сапу. Коли забирали заступ та сапу, то автомобіль був пустий. Вони брали у нього припон, металевий прут, довжиною 0,5 м, який з однієї сторони був загострений, а з іншої заплесканий.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він працював разом із ОСОБА_9 . У листопаді 2014 року ОСОБА_9 приїжджав як сам, так і з ОСОБА_23 до нього по металобрухт.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що він знає ОСОБА_9 , тому що той працював з його батьком. У листопаді 2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_11 приїжджали в с. Муховата збирати металобрухт. Коли вони приїжджали, він добре не пам`ятає. Вони їздили по металобрухт до ОСОБА_18 , де взяли припон, металевий прут, щоб розбивати огради. А потім поїхали на кладовище по огради, які були викинуті в кущі. Він допомагав їм тримати та різати огради. Також восени 2014 року він допомагав забирати вже зняті з могил металеві хрести на кладовищі. Вони їх різали пилкою по металу. Він допомагав їх вантажити в багажник та на заднє сидіння автомобіля. Тоді ОСОБА_11 став ламати ограду на могилі Ковальської Зофії. Він не знає, з якого металу була ця ограда та не пам`ятає, який був візерунок огради. Ограда була на дві могили, срібного кольору та складалася з квадратів, розміром 60 см х 40 см. ОСОБА_11 зачепив припон за бетон і став піднімати на себе ограду, зламавши в ній два кута. ОСОБА_11 ламав ограду та складав її біля себе. Він став просити його, щоб той не ламав ограду, тому що це могила його родичів. Тоді ОСОБА_11 на нього замахнувся, а ОСОБА_9 став нецензурно лаятися на його адресу та погрожував йому, щоб він нікому нічого не розповідав.

Свідок ОСОБА_24 пояснила, що коли у 2014 році вона йшла в інше село до матері, то бачила, що позаду їхав автомобіль, марки «Жигулі», темно-синього кольору. Даний автомобіль повернув в сторону кладовища. Вона не знає чи автомобіль заїжджав на кладовище і скільки в ньому було людей.

Свідок ОСОБА_25 пояснила, що восени 2014 року ОСОБА_26 та ще один чоловік стали частенько їздити в їхнє село. Тоді по селу стали ходити чутки, що на сільському кладовищі зламані та зняті огради.Тому ОСОБА_27 та ще декілька односельчан пішли на кладовище, щоб перевірити стан могил. Коли вони поверталися з кладовища, то ОСОБА_27 зайшов до неї додому та повідомив, що на могилі її свекрухи ОСОБА_13 зламали і зняли ограду. Це було в 10 числах жовтня 2014 року. Односельчани говорили, що на кладовищі бачили автомобіль «Жигулі» темно-синього кольору. ОСОБА_9 приїжджав до її брата, а в неї брав металобрухт.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_15 пояснили, що восени 2014 року ОСОБА_26 , запропонував їм придбати у нього огорожу. На той час вони думали, що то декоративний паркан, бувший у використанні. Вона лежала в автомобілі темно-синього кольору, належному ОСОБА_9 , була поділена на секції, десь приблизно 5-6 секцій, розміром 0,5 м х 1 м. Вони її придбали, але не використовували у власних потребах. Чоловік здав цей паркан на металобрухт.

Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується іншими доказами, а саме:

З протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 від 27.03.2015 року вбачається, що свідок ОСОБА_14 показав та розповів. що в кінці листопада 2014 року, перебуваючи на сільському кладовищі, що розташоване в с. Муховата Козятинського району, він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 збирав металобрухт. Також ОСОБА_14 вказав на могилу ОСОБА_13 , на якій ОСОБА_9 та ОСОБА_11 хотіли зламати оградку(а.с.194-195);

З протоколу проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_11 від 27.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_11 показав, що в кінці листопада 2014 року, перебуваючи на сільському кладовищі, що розташоване в с. Муховата Козятинського району, вони брали викинуті огради, показав місце, де з могили ОСОБА_13 здійснювали наругу над могилою, яким чином за допомогою монтировки ламали її, куди складали (а.с.205-207);

Вина обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення доведена також відтвореними в судовому засіданні першої інстанції відеозаписом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 від 27.03.2015 року та відеозаписом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_11 від 27.03.2015 року, які були проведені відповідно до вимог ч.7 ст. 223 КПК України із застосуванням безперервного відеозапису ходу проведення слідчої дії, що не потребує запрошення понятих. Досліджені в судовому засіданні відеозаписи слідчих експериментів повністю відповідають протоколам проведення слідчих експериментів(а.с.194-195, 205-207).

З відтвореного в судовому засіданні першої інстанції відеозапису проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 від 27.03.2015 року вбачається, що свідок ОСОБА_14 показав та розповів. що в кінці листопада 2014 року, перебуваючи на сільському кладовищі, що розташоване в с. Муховата Козятинського району, він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 збирав металобрухт. Також ОСОБА_14 вказав на могилу ОСОБА_13 , на якій ОСОБА_9 та ОСОБА_11 хотіли зламати ограду.

З відтвореного в судовому засіданні першої інстанції відеозапису проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_11 від 27.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_11 показав, що в кінці листопада 2014 року, перебуваючи на сільському кладовищі, що розташоване в с. Муховата Козятинського району, вони брали викинуті огради, показав місце, де з могили ОСОБА_13 здійснювали наругу над могилою, яким чином за допомогою монтировки ламали її, куди складали.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_28 задоволенню не підлягає, оскільки судом першої інстанції повністю доведена вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297 КК України, тобто наруга над могилою, а також незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі померлого, вчинені за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів.

Враховуючи викладене, вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 297 КК України підлягає зміні, в зв`язку з неправильним застосуванням судом цивільного законодавства України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419 КПК України, апеляційний суд , -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_28 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити .

Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.05.2016 року щодо відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 297 КК України змінити.

Стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_12 витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого в сумі 1200 грн., витрати пов`язані із залученням свідків в сумі 1068 грн. 46 коп., 800 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Врешті вирок залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом одного місяця з дня проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: