Номер провадження: 11-кп/785/495/15
Номер справи місцевого суду: 495/5418/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченій: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2015 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженки м. Білгород-Дністровського Одеської області, українка, громадянка України, освіта вища, заміжня, має на утриманні малолітню дитину, працює директором Білгород-Дністровського економічного коледжу, раніше не судима, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана невинуватою у вчиненні злочину передбаченого ст. 366 ч.1 КК України і виправдана на підставі ч.6 ст. 284 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Як зазначено в вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 , органами досудового слідства обвинувачувалась в тому, що вона на підставі наказу № 64 від 29.08.2007 року призначена на посаду директора Білгород-Дністровського навчально-консультаційного ________________________

Справа №11кп/785/495/15 Категорія: ст.366 ч.1 КК України

Головуючий 1 інстанциї: ОСОБА_1

Доповідач: ОСОБА_2

центру державної академії статистики, обліку та аудиту, який реорганізовано у Білгород - Дністровську філію Національної академії статистики, обліку та аудиту, а 15.04.2013 року в Білгород-Дністровський економічний коледж Національної академії статистики, обліку та аудити.

Таким чином, відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України, директор Коледжу є службовою особою.

Директор коледжу ОСОБА_9 , 14.04.2014 року, більш точний час під час судового розгляду встановити не вдалося можливим, знаходячись в приміщенні Коледжу за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул.. Суворова, 5, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_10 , підписала та скріпила печаткою Коледжу завідомо неправдивий офіційний документ довідку № 473 без дати, яка містила завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_10 дійсно навчається у Білгород-Дністровському коледжі Національної академії статистики, обліку та аудиту ІІ рівня акредитації на 4 курсі факультету «Економіка і підприємництво» за спеціальністю «облік та аудит», що не відповідає дійсності.

Насправді, ОСОБА_10 , ніколи не навчалась у Білгород-Дністровському коледжі Національної академії статистики, обліку та аудиту.
Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_9 кваліфікуються органом досудового слідства за ч.1 ст. 366 КК України, тобто як службове підроблення, що виразилось у вил дачі службовою особою завідомо неправдивих документа. Згідно обвинувачення, діями, які вчинила ОСОБА_9 , матеріальну шкоду не заподіяно.
Провівши судове слідство та проаналізувавши наявні в справі докази у їх сукупності суд прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України не доведено, а тому обвинувачену слід виправдати, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі і змінах до неї прокурор просить вирок районного суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, винесенням його з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, та на підставі санкції вказаної статті призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 4250 грн., з позбавленням її права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 3 роки. Вважає, що суд діючи упереджено та в явно налаштованому виправдувальному напрямку, ігноруючи беззаперечність доказів винуватості обвинуваченої, не приймаючи до уваги доводи та клопотання прокурора, а також за наявності суперечливих доказів, наданих стороною обвинувачення та отриманих в ході судового розгляду, що мало істотне значення для висновків суду, не зазначивши при цьому, чому взято до уваги одні докази і відкинуто інше, прийняв рішення, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, чим порушив принципи забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та безпосередності дослідження покарань, речей та документів, закріплених в ст.. 7 КПК України. Так, під час судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_11 , яка на досудовому слідстві надавала покази, що викривала злочинні дії ОСОБА_9 , змінила свої свідчення та фактично зізналась у власній причетності до складання завідомо неправдивого документу, виправдовуючи свого керівника ОСОБА_9 . Прокурором в судовому засіданні було заявлено клопотання щодо дослідження та оголошення показів свідка ОСОБА_12 , наданих нею на стадії досудового розслідування. Проте суд поставився до оцінки суперечливих доказів упереджено та у задоволенні клопотання прокурора у принизливій формі відмовив. Крім того судом не взято до уваги інші докази вини ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, вивченими та долученими до матеріалів судової справи, насамперед довідку № 473, видану саме за підписом ОСОБА_9 , копію журналу реєстрації довідок-викликів та повідомлень, протокол про результати аудіо-відеоконтролю особи. Окрім вищевказаного, судом суттєво порушено норми процесуального права під час розгляду заяви про відвід судді. Так в судовому засіданні від 06.02.2015 року прокурором, який приймав участь у судових дебатах, заявлено відвід судді ОСОБА_1 , з підстав наявності сумнівів щодо його об`єктивності та неупередженості. Відповідна заява з приводу відводу судді та клопотання про відкладення судового розгляду з цих підстав через канцелярію суду була передана судді та озвучена в судовому засіданні. В той же час, про дату та місце проведення судового розгляду прокуратура належним чином повідомлена не була. За результатом розгляду заяви прокурора суддею ОСОБА_13 06.02.2015 року без фіксації судового процесу за допомогою технічних записів кримінального провадження винесено ухвалу про відмову в її задоволенні. Вказана ухвала до прокуратури не поступила, про її розгляд стало відомо 09.02.2015 року після ухвалення судом виправдувального вироку. Ухвала судді ОСОБА_13 про відмову в задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_1 є незаконною та жодних правових наслідків, а отже і права подальшого розгляду суддею ОСОБА_14 кримінальної справи стосовно ОСОБА_9 не створювала. Проте суддя ОСОБА_1 , будучи обізнаним в галузі кримінального процесуального права та достовірно знаючи про незаконність ухвали судді ОСОБА_15 , про відмову в задоволенні заяви про його відвід, продовжив судове засідання за відсутністю прокурора, що брав участь у судових дебатах.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги з поданими змінами, захисника та обвинувачену, які вважали, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін, як такий, що відповідає вимогам закону, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_9 провину не визнала та пояснила, що вона нікому не видавала завідомо неправдивих документів. Виконуючи свої обов`язки директора коледжу, до неї звернулась ОСОБА_10 з тим, щоб пройти навчання в їх закладі. Вона пояснила, які документи Пашуті необхідно принести та оговорена вартість навчання. Сума за навчання була перерахована на рахунок закладу. Пашутою були надані документи на вступ, які оформлювала методист. Так як вона постійно не перебуває у себе в кабінеті, то вона підписує пусті бланки довідок та ставить на них печатку, які зберігаються у методиста. Копія такого пустого бланку міститься у матеріалах справи. За обвинуваченням їй інкримінується, що вона видала завідомо неправдивий документ, а саме довідку про те, що ОСОБА_16 є студентом їх навчального закладу. Ці обвинувачення є необґрунтовані, оскільки вона особисто не заповнювала цю довідку та не видавала її. З приводу того, чому ця довідка була видана Пашуті, пояснила, що на той момент вона оформлювалася як студент, оплатила навчання, її документи перебували у методиста на оформленні, тому, на її думку, ОСОБА_16 і була видана ця довідка.

Суд також бере до уваги той факт, який також вказаний прокурором у обвинувальному акті, що ОСОБА_10 було проведено оплату за навчання і цей факт не спростований представленими обвинуваченням доказами. Крім того, на а.с. т. 2 кримінального провадження міститься копія підтвердження переведення коштів від імені ОСОБА_17 .. Підпис у довідці про те, що ОСОБА_18 є студентом навчального закладу не може кваліфікуватись як службове підроблення та видача завідомо неправдивого документа.

Дослідивши докази у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_9 підлягає оправданню щодо обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, що підтверджується дослідженими судом доказами:
· показами потерпілої ОСОБА_10 яка пояснила, що вона працювала оператором Білгород-Дністровської ЦПС №6, де їй запропонували перейти на більш вищу посаду, де більша заробітна платня. Для цього їй необхідно було отримати вищу освіту або неповну вищу освіту. Вона звернулась до ОСОБА_9 і та їй запропонувала сприяти в отриманні диплому «бакалавра» за спеціальністю «бухгалтерський облік та аудит». За це вона повинна була передати ОСОБА_9 гроші в сумі 12 500 грн. З ОСОБА_9 зустрічалась декілька разів. Договору чи контракту на навчання вона не укладала, лише надала копію паспорту, атестату та фотографії. Ці документи вона передала комусь з працівників закладу. Ні в яких документах вона не розписувалась, крім одного разу, за отримання довідки. Оскільки грошей у неї не було, то вони з ОСОБА_9 домовилися про те, що остання сплатить за неї вказану суму, а вона їй потім поверне гроші. Ніяких навчань вона не проходила. Вся ця ситуація її насторожила та вона звернулась до прокуратури з метою перевірки законності дії ОСОБА_9 ;
· показами свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що вона працює головним бухгалтером Білгород-Дністровського економічного коледжу Національної академії статистики, обліку та аудиту. З приводу обвинувачення ОСОБА_9 їй нічого не відомо. ОСОБА_10 їй не знайома, вона її ніколи не бачила. Їх коледж обслуговується у банку «Південний». ОСОБА_9 ніколи не просила її здійснити за готівку або безготівковий розрахунок контрактів студентів;
· показами свідка ОСОБА_11 яка пояснила, що вона працює методистом у Білгород-Дністровському економічному коледжі національної академії статистики, обліку та аудиту. До її обов`язків входило займатися документами студентів. Вона вела журнал реєстрації довідок та видавала їх. Пашута заповнювала заяву на вступ до їх навчального закладу, приносила ще якийсь документи, але договір на навчання з нею укладений не був. Стосовно довідки, виданої Пашуті, що вона є студенткою, то вказану довідку видала вона. Заповнювала довідку теж вона на готовому бланку з підписом ОСОБА_9 , та вже проставленою печаткою. В коледжі практикувалось, щоб були пусті бланки довідок, на випадок відрядження директора. Пояснила, що видала довідку помилково, поскільки у неї було багато роботи. Вона неодноразово бачила ОСОБА_18 у коледжі, у неї були фотокартки ОСОБА_16 , а також остання писала заяву на вступ;
· показами свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що на той час він працював оператором комп`ютерного набору у Білгород-Дністровському економічному коледжі Національної академії статистики, обліку та аудиту. 14.05.2014 року йому на робочий телефон зателефонувала директор ОСОБА_9 та попросила повідомити їй його логін та пароль для входу на офіційний сайт ІВС. Він записав логін та пароль на листку та особисто заніс його до кабінету директора. В кабінеті він бачив ОСОБА_9 та невідому жінку. Він на комп`ютері директора зайшов на сайт ІВС Освіта, після чого ОСОБА_9 попросила перевірити справжність диплому за серією та номером, та продиктувала данні. Ніяких розмов у кабінеті він не чув, та не звертав уваги на те, що було на робочому столі директора;
· показами свідка ОСОБА_21 , яка пояснила, що працює начальником відділу кадрів у Білгород-Дністровському економічному коледжі Національної академії статистики, обліку та аудиту. 14.05.2014 року їй зателефонувала директор коледжу ОСОБА_9 та попросила зайти до неї до кабінету. Вона зайшла, і одразу за нею зайшли працівники міліції, почали фотографувати та проводити відео-зйомку. В кабінеті були їх оператор та невідома жінка. На столі у директора вона побачила грошові купюри, гривні. Потім, працівники міліції витребували у неї особисті справи працівників. Ніколи, ніяких коштів ОСОБА_9 їй не передавала і не просила здійснити оплату за навчання будь-якого студента;
· показами свідка ОСОБА_22 яка показала, що вона працює деканом Економічного факультету Полтавської філії Національної академії статистики, обліку та аудиту. 05.03.2014 року на електрону адресу їх навчального закладу був поданий список для оформлення заказу на виготовлення диплома «бакалавр». В цьому списку прізвища ОСОБА_16 не було. Вказане прізвище з`явилось в такому ж списку від 11.03.2014 року. Хто складав список їй не відомо. Всі дипломи були вказані та надіслані потягом через провідника у м. Одеса для отримання Білгород-Дністровською філією;
· показами свідка ОСОБА_23 яка пояснила, що вона працює директором Полтавської філії Національної академії статистики, обліку та аудиту. Полтавською філією були замовлені дипломи на 41 особу, які не навчалися в Полтавській філії. Дипломи були замовлені Полтавською філією, оскільки ці особи не вкладалися в ліцензійний обсяг Білгород-Дністровської філії і є її колегою. Списки на замовлення дипломів були отримані електронною поштою. Списки приходили двічі, перший раз 05.03.2014 року, другий 11.03.2014 року У другому списку було прізвище ОСОБА_16 . Хто оформлював та надсилав списки їй не відомо. Додатки до дипломів також заказували, але не роздруковували. 07.05.2014 року декан Полтавської філії Гецелевич отримала у м. Київ дипломи та додатки до них. Після, дипломи були направлені потягом до м. Одеси. Хто їх там приймав їй не відомо. В травні на нараді у м. Київ вона отримала журнал про отримання дипломів;
· рапортом о/у СДСБЕЗ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про те, що в діях ОСОБА_9 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України;
· заявою ОСОБА_10 ;
· ксерокопією візитної картки Київської Національної академії статистики, обліку та аудиту;
· протоколом о результатах аудіо-відео контролю від 14.04.2014 року;
· протоколом о результатах аудіо-відео контролю від 14.05.2014 року;
· протоколом ідентифікації засобів;
· протоколом затримання особи;
· протоколом огляду місця події від 14.05.2014 року;
· висновком № 2775/17 від 12.06.2014 року;
· протоколом огляду предмету від 17.05.2014 року;
· копією положення про Білгород-Дністровський економічний коледж Національної академії статистики, обліку та аудиту;
· копією наказу № 64 від 29.08.2007 року;
· копією контракту з ОСОБА_9 ;
· оригіналом порожнього бланку довідки за підписом Самосудової- ОСОБА_24 ;
· оригіналом заповненого бланку довідки за підписом Самосудової- ОСОБА_24 ;
· листом на ім`я директора Полтавської філії НАСОА ОСОБА_23 ;
· наказом №24-ОДз від 24.02.2014 року;
· наказом №25- ОДз від 12.03.2014 року;
· копією підтвердження замовлення на виготовлення дипломів бакалавра;
· довідкою №79 від 20.05.2014 року про список осіб, які не навчалися у Полтавській філії;
· зображенням електронних листів між Полтавською та Білгород-Дністровською філією;
· протоколом від 15.07.2014 року про результати щодо зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.

Суд першої інстанції дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінив кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність даних про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки як самі по собі, так і в сукупності прямо чи не прямо, не підтверджують існування обставин обвинувачення. про які зазначено в обвинувальному акті.
Досудовим слідством висунуто обвинувачення ОСОБА_9 за ст.. 366 ч.1 КК України, тобто службове підроблення, а саме видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.
Відповідно до диспозиції ст.. 366 КК України, службове підроблення може бути здійснено лише з прямим умислом.
З метою довести наявність прямого умислу ОСОБА_9 обвинувачення висловило припущення, що вона склала та видала довідку, завідомо усвідомлюючи, що інформація, яка і ній міститься не відповідає дійсності. Це припущення нічим об`єктивно не доведено, а навпаки, під час судового розгляду встановлено, що пустий бланк довідки, заздалегідь підписаний ОСОБА_9 , був заповнений методистом та виданий ОСОБА_10 .
Як пояснювала в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 , яка на той час працювала методистом, то саме вона заповнила бланк довідки, який був заздалегідь підписаний ОСОБА_9 та видала цю довідку ОСОБА_26 .
Будь-яких інших доказів того, що ОСОБА_9 скоїла видачу завідомо неправдивих офіційних документів, стороною обвинувачення надано не було.
Відповідно до ч.6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, а саме: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення, ґрунтується на припущеннях та недостовірних даних, які містяться в матеріалах провадження, тому обвинувачена підлягає виправданню за ч.1 ст. 366 КК України, у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 368 КПК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Згідно п. З ч. І ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо це доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляції прокурора з їх змінами в незаконності і обґрунтованості вироку колегія суддів в повному обсязі перевірила всі обставини, проаналізував всі докази які були представлені обвинуваченням і захистом на яких приймалось судове рішення.

Відповідно до ст.. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбачених законом. Крім того, саме на них покладається обов`язок всебічно, повно і не упереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст..9 КПК України.

Як вбачається в апеляції обвинувачення посилається на істотні порушення вимог КПК, при наявності повної доказаності вини обвинуваченої, з посиланням на то, що суд упереджено оцінив фактичні обставини справи, а також надані прокурором та отримані в суді докази, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим виніс вирок який не відповідає нормам законодавства.

На підтвердження своїх доводів сторона обвинувачення посилається:
1)
Довідку № 473 (без дати), на якій дійсно є підпис директора Білгород- Дністровського
Коледжу Національної академії статистики, обліку та аудиту.
Колегія суддів погодилась що наявність вказаної довідки не доводить винуватість ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України без наявності інших доказів, які вказують на наявність умислу у діях оправданої.
У судовому засіданні і ОСОБА_9 і свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_21 , пояснили, що бланки вказаних довідок з підписом директора коледжу Самосудової- ОСОБА_24 та печаткою знаходились на столі методисту коледжу ОСОБА_25 , яка їх заповнювала при необхідності і кожну окрему довідку директор коледжу не підписувала.
Основним об`єктивним доказом вказаного твердження виправданої та свідків знаходиться в матеріалах кримінального провадження які надав суду Прокурор Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 , а саме:
на а.с. 144 том 2 матеріалів кримінального провадження є незаповнений бланк довідки Білгород-Дністровського коледжу Національної академії статистики, обліку та аудиту, про те, що особа дійсно навчається в у вказаному учбовому закладі з підписом директора коледжу ОСОБА_9 та печаткою коледжу, що підтверджує показання ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_25 про наявність та вилучення під час огляду та обшуку приміщень коледжу незаповнених бланків довідок про навчання.
Виправдана ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що свою провину у скоєнні службового підроблення не визнає, завідомо неправдивого офіційного документу, а саме довідку без дати за № 473 не виготовляла, не підписувала і не видавала ОСОБА_10 . У зв`язку з тим, що вона доволі часто виїжджає у відрядження за службовою необхідністю, вона залишає підписані нею бланки довідки встановленого зразку, в якої вказано, що особа навчається у Білгород-Дністровському коледжі Національної академії статистики, обліку та аудиту, і декілька з яких були виявлені і вилучені під час обшуку в кабінетах коледжу, які методист коледжу заповнює і видає студентам коледжу за необхідністю. Печать коледжу знаходиться у головного бухгалтера коледжу і її проставляють по мірі необхідності співробітники коледжу. Вважає, що у зв`язку з тим, що свідок ОСОБА_25 тільки з 05.02.2014 року почала працювати саме методистом по роботі зі студентами, то могла помилково видати вказану довідку ОСОБА_10 . Дійсно, приблизно в квітні 2014 року ОСОБА_10 підходила до неї кілька раз і просила її видати довідку, що вона є студентом Білгород-Дністровського коледжу Національної академії статистики, обліку та аудиту, але обвинувачена ОСОБА_9 відмовилась видавати неправдиву довідку, але пообіцяла замовити таку довідку у Полтавської філії Національної академії статистики, обліку та аудиту, куди дійсно, як вона вважала, була зарахована ОСОБА_10 . Дійсно, в середині квітня 2014 року вона сказала методисту ОСОБА_25 замовити довідку про навчання ОСОБА_10 у Полтавської філії Національної академії статистики, обліку та аудиту, але ОСОБА_25 , як вона узнала після початку досудового розслідування, помилково видала ОСОБА_10 довідку за № 473 без дати про навчання ОСОБА_10 у Білгород-Дністровського коледжу Національної академії статистики, обліку та аудиту. Довідки про навчання студентів у Полтавської філії Національної академії статистики, обліку та аудиту постійно надходили до Білгород- Дністровського коледжу Національної академії статистики, обліку та аудиту для зручності студентів які проживають у м. Білгород-дністровський, а навчаються у Полтавської філії Національної академії статистики, обліку та аудиту. Для прикладу обвинувачена надала для огляду у судовому засіданні довідки про навчання інших осіб у Полтавської філії Національної академії статистики, обліку та аудиту за 2013 та 2014 рік.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні допитувалась 04.08.2014 року до зміни обвинувачення у суді і надавала свідчення по суті обвинувачення ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.368 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України, та пояснила, що зверталась до обвинуваченої ОСОБА_9 з приводу навчання в Білгород-Дністровському коледжу Національної академії статистики, обліку та аудиту, але їй було необхідно швидко отримати диплом і в результаті неодноразових зустріч, вона домовилась з обвинуваченою, що буде навчатись у Полтавської філії Національної академії статистики, обліку та аудиту. Передавала співробітнику коледжу копію паспорту, атестату та фотографії. Підписувала вона один документ, а саме, що отримала довідку про навчання.
Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні пояснила, що в Білгород- Дністровського коледжу Національної академії статистики, обліку та аудиту вона працює з 19.02.2009 року. Свідка ОСОБА_10 знала і приблизно у лютому 2014 року ОСОБА_10 приходила до коледжу кілька разів і саме свідок допомагала ОСОБА_10 заповнювати заяву про вступ до Білгород-Дністровського коледжу Національної академії статистики, обліку та аудиту і надала їй зразок контракту між студентом та коледжем про платне навчання для ознайомлення. Потім, на протязі лютого-квітня 2014 року ще кілька разів бачила ОСОБА_10 у коледжі, тому вважала, що вона навчається в коледжі. Приблизно у середині квітня 2014 року до неї в кабінет зайшла директор коледжу ОСОБА_9 та сказала замовити довідку про навчання ОСОБА_10 . Свідок ОСОБА_25 була зайнята іншими справами, тому записала собі на папері прізвище ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_10 звернулась до свідка за довідкою, ОСОБА_25 з огляду на те, що вона допомагала ОСОБА_10 заповнювати заяву про вступ до Білгород-Дністровського коледжу та надавала їй бланк контракту їх коледжу, вважала, що ОСОБА_10 навчається у їх коледжу, тому взяла зі столу бланк довідки з підписом директора коледжу Самосудової - ОСОБА_24 та печаткою, заповнила довідку на ім`я ОСОБА_10 , записала до журналу видачі довідок вказану довідку, надала розписатися ОСОБА_10 у журналі і видала їй довідку на руки. При цьому ОСОБА_10 не заперечувала проти видачі довідки про навчання у Білгород-Дністровському коледжу і не говорила про те, що довідка не відповідає дійсності. Вважає, що сталася помилка із-за її великої зайнятості по роботі і ніхто навмисно не видавав неправдиву довідку про навчання.
1)
Копія журналу реєстрації довідок-викликів та повідомлень (т. 1 а.с. 150-156), відповідно до якого 14.04.2014 р. ОСОБА_10 під підпис видано довідку № 473, не є доказом винуватості ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, так як запис у вказаний журнал був зроблений свідком ОСОБА_25 і ніякого відношення до виправданої немає.
2) Посилання в апеляційної скарзі на протокол про результати аудіо-відеоконтроля особи, як на доказ винуватості виправданої свідчить тільки про те, що сторона обвинувачення повністю ігнорує вимоги кримінально-процесуального законодавства і вимагає такого ж ставлення до Закону зі сторони суду.
Статтею 359 КПК України передбачено, що відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису проводяться в залі судового засідання або в іншому спеціально обладнаному для цього приміщенні з відображенням у журналі судового засідання основних технічних характеристик обладнання та носіїв інформації і зазначенням часу відтворення (демонстрації). Після цього суд заслуховує доводи учасників судового провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Як вбачається з запису судового засідання, ніяких клопотань щодо дослідження долучених до матеріалів кримінального провадження звуко та відеозаписів Прокурором Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 не заявлялось, ніякого відтворення аудіо запису в залі судового засідання не проводилось. Сторона обвинувачення заявила, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться протокол про результати аудіо-відеоконтролю. Сам «протокол про результати» не є допустимим доказом по справі, доказами по справі є саме аудіо запис, яка в судовому засіданні не була представлена взагалі.
Навіть в недопустимому доказі по справі - «протоколі про результаті» немає таких слів «відповідно до якого саме ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_10 про те, що її довідка готова та її можна забрати у методиста». Незрозуміло з яких причин Прокурор Прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Чікалова Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 виклав в апеляційній скарзі результати аудіо контролю як йому було потрібно, а не так як вказано в самому протоколі.
1)
Сторона обвинувачення посилається як доказ - на покази свідка ОСОБА_25 надані нею на досудовому слідстві.
Згідно частини 4 статті 95 КПК України, де вказано, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Стаття 225 КПК України передбачає допит свідка, потерпілого під час досудового розслідування в судовому засіданні.
Норми кримінально-процесуального законодавства є обов`язковими не тільки для суду але і для сторони обвинувачення.
Посилання сторони обвинувачення на частину 1 ст. 358 КПК України, як на процесуальне обґрунтування необхідності оголошення показань свідка, яка надала слідчому під час судового засідання є невдалою, так як вказана норми не відміняє вимоги статті 95 КПК України, яка не допускає прийняття судом ніяких показань свідків, крім тих, які суд безпосередньо сприймав під час судового засідання. Тому, ігноруючи клопотання прокурора про оголошення свідчень ОСОБА_25 , наданих нею під час досудового слідства, суд не допустив істотного порушення вимог КПК України і це не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у справі, а саме виправдувальний вирок.
Відносно порушення, судом вимог статті 338 КПК України під час зменшення державним обвинувачем обсягу обвинувачення, то необхідно звернути увагу на те, що частиною 2 статті 338 КПК України передбачено, що дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акту надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.
Як вбачається з цього акту потерпілою по даній справі визнана ОСОБА_10 однак даних про те, в чому вона є потерпіла, які дії посадової особи нанесли їй матеріальний чи фізичний збиток органи обвинувачення не привели, що свідчить про необґрунтовані дії по визнанню ОСОБА_16 потерпілою.
Крім того саме зі згоди сторони обвинувачення потерпіла ОСОБА_10 після її допиту у судовому засіданні, більше не з`являлась в судові засідання, а написала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Прокурор Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 виконав свої обов`язки, передбачені частиною 2 статті 338 КПК України, та вручив копію зміненого обвинувального акту потерпілої ОСОБА_10 , тому у неї було достатньо часу для того, щоб заявити про підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі чи оскаржити вирок.
ОСОБА_10 ні під час судового розгляду справи, ні потім - після ухвалення вироку ніяких заяв, клопотань, скарг не надавала і тому вважаю, що її права не були порушені. Вона є дієздатної особою, і якщо вважала, що її процесуальні права були порушенні судом, мала можливість про це заявити у любому передбаченому кримінально-процесуальним законодавством вигляді.
Колегія суддів також не погодилась з доводам апеляційної скарги відносно розгляду заяви Прокурора Білгород- Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 про відвід судді Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ..
З матеріалів справи вбачається, що прокурор по справі ОСОБА_27 спровокував конфліктну ситуацію вбачаючи, що доказів по справі не достатньо для винесення обвинувального вироку в кінці судового розгляду заявив клопотання про відвід головуючого привівши недостовірні доводи і після цього в судове засідання не з`являвся і замість нього по справі приймав участь прокурор ОСОБА_28 який виконував всі повноваження представника обвинувачення і знав про наслідки клопотання про відвід.
То що, прокурор ОСОБА_29 , який був присутній у судовому засіданні після розгляду заяви прокурора ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_1 , не сповістив прокурора ОСОБА_7 про результати розгляду його заяви про відвід судді, то це питання про службові відносини між прокурорами, які приймають участь у розгляді однієї справи і не має ніякого відношення до законності ухваленого вироку суду. Крім того, по результатам винесення ухвали Представник обвинувачення погодився з винесеною ухвалою і не оскаржував її.

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, ст. ст. 370, 374 КПК України, до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов ПВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Колегія суддів дослідивши всі обставини по справі і доводи апеляції зі змінами, прийшла до висновку, що в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно і законно прийшов до обґрунтованого висновку, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення за ч.І ст. 366 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення участі у вчиненні інкримінованого її кримінального правопорушення органом досудового розслідування не здобуто.
Фактично прокурор Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 не виконавши свої процесуальні обов`язки як обвинувач і намагається перекласти провину на суд. Саме зі згоди сторони обвинувачення потерпіла ОСОБА_10 після її допиту у судовому засіданні, більше не з`являлась в судові засідання, а написала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Прокурор Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 сподіваюсь виконав свої обов`язки, передбачені частиною 2 статті 338 КПК України, та вручив копію зміненого обвинувального акту потерпілої ОСОБА_10 , тому у неї було достатньо часу для того, щоб заявити про підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі чи оскаржити вирок.
ОСОБА_10 ні під час судового розгляду справи, ні потім - після ухвалення вироку ніяких заяв, клопотань, скарг не надавала і тому вважаю, що її права не були порушені. Вона є дієздатної особою, і якщо вважала, що її процесуальні права були порушенні судом, мала можливість про це заявити у любому передбаченому кримінально-процесуальним законодавством вигляді.
По доводам апеляційної скарги відносно розгляду заяви Прокурора Білгород- Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 можу пояснити наступне. В ухвалі судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_13 від 06.02.2015 року вказано, що при розгляді заяви був присутній прокурор ОСОБА_29 , який входить в групу прокурорів, які здійснювали повноваження прокурорів у даному кримінальному провадженні і відношення прокурорів в групі, не мають значення для розгляду кримінальної справи. Якщо прокурор ОСОБА_29 , який був присутній у судовому засіданні після розгляду заяви прокурора ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_1 , не сповістив прокурора ОСОБА_7 про результати розгляду його заяви про відвід судді, то це питання про службові відносини між прокурорами, які приймають участь у розгляді однієї справи і не має ніякого відношення до законності ухваленого вироку суду.
У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, ст. ст. 370, 374 КПК України, до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов ПВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Отже з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд правильно і законно прийшов до обґрунтованого висновку, що пред`явлене Самосудової ОСОБА_24 обвинувачення за ч.І ст. 366 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення участі у вчиненні інкримінованого її кримінального правопорушення органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим, суд виніс вирок який виправдовує обвинувачену.
Підстав для скасування, чи зміни цього вироку колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2015 року відносно ОСОБА_9 , яка визнана невинуватою у вчиненні злочину передбаченого ст. 366 ч.1 КК України і виправдана у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного злочину без змін.

Ухвала може бути оскарженою в касаційному порядку у строк 3 місяці.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3