В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.06.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гавана, Куба, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого вироком Мукачівського міськрайонного суду від 07.11.2013 р., зміненого ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2014 р. за ст. 263 ч. 1, ст. 309 ч. 1 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 3 три роки позбавлення з іспитовим строком на 3 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
04 вересня 2014 року, приблизно о 03 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_4 , за попередньою змовою із невстановленою слідством особою, попередньо узгодивши та спланувавши свої спільні злочині дії спрямовані на заволодіння чужим майном, умисно, таємно з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, разом з тим, не будучи обізнаним щодо кількості та вартості матеріальних цінностей чи грошових коштів, шляхом віджиму рами напіввідчиненого на провітрювання вікна, проникли в середину робочого кабінету директора готельно-ресторанного комплексу «Камелот» ОСОБА_6 , розміщеному в АДРЕСА_2 , та намагались відчинити металевий сейф, шляхом пошкодження дверцят сейфу заздалегідь підготовленим знаряддям, подібним до цвяховиймача, в якому знаходились грошові кошти в сумі 70000 гривень та 20000 євро, однак не змогли довести свій злочинний умисел до кінця, оскільки їх дії були виявлені та припинені чоловіком директора даного комплексу ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, від давання показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, так як відповідно до поданої до суду заяви просить кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 розглядати у її відсутності (а.с. 81).

З урахуванням думки прокурора, суд розглянув справу у відсутності потерпілої.
Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують свою вину визнав і щиро розкаявся у вчиненому, а також обставину, яка обтяжує покарання допустив рецидив злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, зі змінами від 06 листопада 2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, за наявності рецидиву злочинів.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та приймаючи до уваги те, що він вчинив новий злочин в той час, коли був звільнений від відбування призначеного йому покарання за вчинений раніше злочин з іспитовим строком, суд вважає, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 07.11.2013 р., який змінено ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2014 р., ОСОБА_4 був засуджений за ст. 263 ч. 1, ст. 309 ч. 1 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. За таких обставин, покарання обвинуваченому слід призначити із застосуванням ст. 71 КК України за сукупністю вироків і до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 76 від 23 грудня 2015 року, проведеної судово-медичними експертами Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи, при консультативному обстеженні обласними спеціалістами, у ОСОБА_4 було встановлено діагноз: Гіпоплазія лівої нирки. Хронічний пієлонефрит. Стадія нестійкої ремісії. Наслідки електричного опіку 2012 року у вигляді рубцевих згинальних контрактур ІІІ-ІУ пальців та рубці, синдактилії, застарілі ушкодження головного згинача ІУ пальця, контрактури помірні у між фалангових суглобах. Виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження, згідно п. 11.2. входять в «Перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого Наказом № 3/6 від 18.01.2000 р., Державного департаменту України з питань виконання покарань та міністерства охорони здоров`я України (а.с. 140-145).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання обвинуваченого ОСОБА_4 , що перешкоджає реальному відбуванню покарання, його особу та інші обставини справи визнання своєї вини та щире каяття у вчиненому, суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 84 КК України.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні в сумі 1291.21 грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду від 07 листопада 2013 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 лютого 2014 року шість місяців позбавлення волі, і остаточно до відбуття призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і шість місяців.

На підставі ч. 2 ст. 84 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і шість місяців у зв`язку з захворюванням тяжкою хворобою.

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_4 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1291 (одна тисяча двісті дев`яносто одну) гривню 21 копійку процесуальних витрати за проведення експертиз.

Речові докази: три сліди матерії, два сліди низу взуття, один слід одорології, один зішкріб лакофарбового покриття, одну запальничку, одну металеву фомку, один газовий балончик, рюкзак, літній кашкет, світер, що передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Ужгородського РВ знищити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1