Справа № 03062016
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І______
І м е н е м У к р а ї н и
22.07.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 й
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :
вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2016 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою освітою, не працюючий, неодружений, раніше неодноразово судимий і, зокрема, вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 березня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців; 12 липня 2013 року Долинським районним судом Івано-Франківської області звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання один рік двадцять один день,

визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачений ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину, і на підставі п. 3 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу його зобов`язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цим же вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судимий вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і на підставі ст. ст. 75, 104 цього Кодексу звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік,

визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за даним вироком, більш суворим, що призначено за попереднім вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачений ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину, і на підставі п. 3 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу його зобов`язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 судом не обирався.

Згідно вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

15 вересня 2015 року приблизно о 23-й годині 45 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , повторно, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_8 , розподіливши між собою роль кожного у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_8 залишився чекати ззовні та спостерігати за тим, щоб їх не застали на місці вчинення злочину, а ОСОБА_6 проник на територію ТОВ «АТАК», через вікно заліз до свинарника, звідки таємно викрав бензокосилку марки «ROYAL Einhell MSB-32», бувшу у використанні, вартістю 1400 гривень, яку передав ОСОБА_8 , і яку в подальшому продали за 309 гривень, чим спричинили власнику бензокосилки ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 1400 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 та призначене йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, вказує на те, що вирок у частині застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ст. ст. 75, 76 КК України є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, належним чином своє рішення не вмотивував, а лише послався на обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування потерпілому матеріальних збитків, не врахував, що ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин, раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень. Крім того, вказує на те, що 27 вересня 2010 року ОСОБА_6 засуджений Берегівським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки ; 28 березня 2011 року цим же судом засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, 12 липня 2013 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання один рік двадцять один день, на шлях виправлення не став. У зв`язку з наведеним, прокурор вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України покарання, не відповідає самому поняттю покарання та його меті. Просить вирок у частині застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ст. ст. 75, 76 КК України скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, і в решті вирок залишити без зміни. Крім того, просить під час апеляційного розгляду справи дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Прокурором вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, дослідивши зібрані по справі відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Вирок суду щодо фактичних обставин справи, доведеності вини, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та призначеного йому за скоєний злочин покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців учасниками процесу не оспорюється.

Враховуючи положення ст. 404 КПК України колегія суддів указаний вирок у частині

встановлених фактичних обставин справи, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 не перевіряє.

При прийнятті рішення, колегія суддів враховує те, що під час розгляду місцевим судом кримінального провадження обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вину у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України кримінального правопорушення визнавали повністю та щиро каялись у його вчиненні, що учасники судового розгляду вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. Враховуючи наведене суд першої інстанції, встановивши, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позицій, визнав за необхідне провести судовий розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Крім того, судом першої інстанції учасникам судового провадження було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Колегія суддів вважає, що при встановленні порядку дослідження доказів з урахуванням ст. 349 КПК України, при роз`ясненні учасникам судового розгляду прав та обов`язків вимоги вказаної вище норми права порушені не були.

Доводи апеляційної скарги про те, що призначене із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є м`яким, апеляційний суд задовольняє й вважає, що у вироку не вмотивовано висновок про те, на підставі чого суд прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства.

Так, відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вищевказаних статей кримінального кодексу не були дотримані, що при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі не враховано дані про особу обвинуваченого та пом`якшуючі його покарання обставини.

При оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 визнав щире каяття та добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків, що висновки суду в цій частині апелянтом не оспорюються, тому з урахуванням положень ст. 404 КПК України визнаються доведеними, належним чином вмотивованими й також не перевіряються.

Крім того, при оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , які містяться у матеріалах кримінального провадження і підтверджують, що вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2010 року ОСОБА_6 засуджувався за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі й на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік. Вироком цього ж суду від 28 березня 2011 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на три роки шість місяців, і 12 липня 2013 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 21 день. Указане підтверджується вимогою ВОІ УМВС України в Закарпатській області, копіями вказаних вище вироків та постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2013 року (а. к. п. 99).

З характеристики, виданої Великоберезькою сільською радою, вбачається, що ОСОБА_6 не має постійного місця роботи, схильний до вчинення правопорушень та злочинів, авторитету в селі В. Береги не має, у громадському житті села участь не приймає (а.к.п. 100).

Колегія суддів вважає, що наведеним вище даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції належна оцінка дана не була, а також не було враховано, що ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, відповідно до ст. ст. 88, 89, 90 КК України є судимою особою, яка двічі притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних тяжких злочинів.

Крім того, при призначенні покарання, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 не має постійного місця роботи, його роль при скоєнні злочинних дій групою осіб.

Указане на переконання апеляційного суду свідчить про те, що після умовно-дострокового звільнення обвинувачений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, про відсутність позитивних змін у його особистості й готовності бути законослухняним громадянином у суспільстві, що обвинувачений необґрунтовано звільнений від відбування покарання з випробуванням із застосуванням щодо нього вимог ст. 75 КК України, тому апеляційний суд визнає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк без застосування ст. ст. 75, 76 КК України, яке буде необхідним для його виправлення, що апеляційна скарга про необґрунтоване застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що наведені у вироку місцевого суду обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 щире каяття та відшкодування потерпілому матеріальних збитків, не свідчать про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства.

Крім того, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що місцевим судом обґрунтовано визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 щире каяття у вчиненому та відшкодування потерпілому матеріальних збитків. При прийнятті рішення колегія суддів враховує, що прокурором висновки суду першої інстанції у частині визнання обставин, що пом`якшують покарання не оспорюються і не оспорювались прокурором під час розгляду справи апеляційним судом.

При призначенні покарання колегія суддів враховує вищенаведене, те, що по справі визнані дві обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , і з урахуванням вищенаведеного застосовує до нього вимоги ст. 69 КК України.

При прийнятті рішення про застосування ст. 69 КК України колегія суддів враховує вимоги ч. 2 ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових методів медичного або виховного характеру. Відповідно до вказаної норми права, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Крім того, при призначенні із застосуванням ст. 69 КК України покарання колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 проживав разом із батьком, який переніс хірургічне втручання в організм, вартість бензокосилки - 1400 гривень, яка визнається відносно незначним розміром завданої матеріальної шкоди.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що призначене із застосуванням ст. 69 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, буде достатнім для його виправлення та перевиховання, справедливим і пом`якшує призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, судова колегія вирок Берегівського районного суду від 16 березня 2016 року в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру покарання у виді позбавлення волі змінює, а апеляційну скаргу, яку подав перший заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 , задовольняє частково й відповідно до ст. 420 КПК України ухвалює новий вирок.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість висновків суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 та, які є безумовною підставою для його скасування із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу, яку подав перший заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2016 року в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 цього Кодексу скасувати.

Обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення й на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк із дня вручення йому копії вироку.

Судді: