№1-кс/760/3018/16

29. 03. 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду, в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 - про скасування арешту майна,
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 - про скасування арешту майна.
Дане клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.01.2016 року №757/3102/16-к накладено арешт на грошові кошти у гривнях на загальну суму 2 000 000 грн (два мільйони гривень), вилучені під час обшуку автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Заявник зазначає, що володілець грошових коштів ОСОБА_4 не була присутня при вирішенні клопотання про накладення арешту, підставою для накладення арешту на майно є виключно доводи прокурора, при цьому жодних доказів, що об`єктивно свідчили б викладені факти до суду, при розгляді клопотання про накладення арешту, надано не було.
Заявник посилаючись на те, що арешт майна грошових коштів громадянки ОСОБА_4 був проведений без належного обґрунтування та доказів причетності до протизаконної діяльності останньої, просив слідчого суддю:
- скасувати арешт грошових коштів, які були вилучені під час обшуку в автомобілі марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, що використовувався ОСОБА_4 а саме: кошти у гривнях на загальну суму 2 000 000 грн (два мільйони гривень), які були передані на відповідальне зберігання, на депозитний рахунок МГУ ДФС ЦО з ОВП;
- зобов`язати МГУ ДФС ЦО з ОВП повернути грошові кошти на загальну суму 2 000 000 грн (два мільйони гривень) вилучені під час обшуку в автомобілі марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, та які є особистою власністю ОСОБА_4 .
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні подане клопотання про скасування арешту майна підтримала в повному обсязі, просила слідчого суддю про задоволення клопотання.
МГУ ДФС ЦО з ОВП в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом на підставі доводів клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.01.2016 року №757/3102/16-к накладено арешт на грошові кошти у гривнях на загальну суму 2 000 000 грн (два мільйони гривень), вилучені під час обшуку автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України (КПК України) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Вбачається, що під час вирішення питання про застосування арешту майна, з рамках проведення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, прокурор як сторона кримінального провадження, на яку покладено обов`язок виконати таке завдання кримінального судочинства, як недопущення необґрунтованого процесуального примусу, зобов`язаний подати слідчому судді або суду докази обставин, на які він посилається. При цьому, арешт майна допускається, якщо буде доведено обґрунтованість підозри у вчинені кримінального правопорушення, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підприємства і в такий спосіб може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.
Оскільки поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слід зазначити позицію Європейського суду з прав людини, відображену, зокрема, у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що є факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, пункт 32, Series A, N 182).
Проте в супереч зазначеному вище вбачається, що підставою для накладення арешту на майно грошові кошти гр. ОСОБА_4 є виключно доводи прокурора. При цьому, як вбачається, жодних доказів, що об`єктивно свідчили б викладені факти надано не було.
Арешт на майно накладається, якщо є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, або призначалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом. Предметом арешту може бути майно, яке перебуває у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначені положення Конституції України кореспондуються із ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Окрім цього, згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Положеннями КПК України передбачені два самостійні інститути забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме: 1. накладання арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України); 2. накладання арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч.5 ст171, ч.2 ст. 167 КПК України).
З огляду на викладене вбачається, що в порушення ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України арешт майна грошових коштів громадянки ОСОБА_4 проведений без належного обґрунтування та доказів причетності до протизаконної діяльності останньої, а тому клопотання про скасування арешту є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України,-
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт грошових коштів, які були вилучені під час обшуку в автомобілі марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, що використовувався ОСОБА_4 а саме: кошти у гривнях на загальну суму 2 000 000 грн (два мільйони гривень), які були передані на відповідальне зберігання, на депозитний рахунок МГУ ДФС ЦО з ОВП.
Зобов`язати МГУ ДФС ЦО з ОВП повернути грошові кошти на загальну суму 2 000 000 грн (два мільйони гривень) вилучені під час обшуку в автомобілі марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, та які є особистою власністю ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1