Справа № 378/615/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1206/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 19.10.2016

ВИРОК
Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 листопада 2015 року за №0000355, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гейсиха, Ставищенського району, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ставищенського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч.1 ст.76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 , за наступних обставин.

25 листопада 2015 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , в порушення вимог п.2.9 Правил дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ VIDA», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральній в с. Гейсиха, Ставищенського району, Київської області в напрямку с. Станіславчик, в порушення вимог п.1.10, п.п. «б» п.2, п.2.3, пунктів 12.2, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху, з урахуванням видимості дороги не обрав безпечну швидкість руху керованого ним автомобіля, проявив неуважність та маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху, а саме велосипедистку ОСОБА_10 , яка рухалася в попутному напрямку відносно руху автомобіля по проїзній частині дороги, не обрав безпечного інтервалу для об`їзду даної велосипедистки та не прийняв міри до зменшення швидкості руху для безпечного її об`їзду, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_10 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 201 від 10 грудня 2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких померла у Ставищенській центральній районній лікарні.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.10, 2.3, 12.2, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київської області просить вирок Ставищенського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року - скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, проте без застосування ст. 75 КК України, в решті вирок залишити без змін. Підставами для скасування судового рішення апелянт зазначає невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор вказує на безпідставне застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вимог ст.75 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного основного покарання з випробуванням. Зокрема, як стверджує прокурор, місцевим судом не враховано, що ОСОБА_6 вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого призвело до наслідків у вигляді смерті жінки, у якої на утриманні перебувало двоє неповнолітніх дітей. На переконання прокурора, з урахуванням зазначених обставин, вимоги ст. 75 КК України не підлягають застосуванню відносно ОСОБА_6 .

Крім того, прокурор вказує на безпідставність призначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не в максимальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України. При цьому, прокурор посилається на неналежну оцінку місцевим судом особи обвинуваченого, вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння та тяжкість наслідків від неправомірних дій останнього.

Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_11 подали до апеляційного суду письмові заперечення, в яких просять апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області залишити без задоволення, вважаючи вирок Ставищенського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Київської області підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Однак, на переконання колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_6 був звільнений судом від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.
Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, суд послався на обставини та тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, позицію потерпілої про призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з ізоляцією його від суспільства у зв`язку з необхідністю надання підтримки двом неповнолітнім дітям, що залишились після смерті ОСОБА_10 та часткове відшкодування заподіяної матеріальної шкоди на поховання та поминальні обіди, а також врахував ту обставину, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з необережності. Разом з тим, зазначені обставини, враховані судом також при визначенні ОСОБА_6 розміру основного покарання не в максимальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України, а тому не можуть бути одночасно і підставою для висновку суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Посилання суду як на одну з підстав для висновку про можливість застосування ст. 75 КК України відносно ОСОБА_6 на вчинення тяжкого злочину з необережності, є невірним, так як формою вини злочину, передбаченого ст.286 КК України, є лише необережність, що враховано в санкціях частин зазначеної статті.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, належним чином не вмотивований, що призвело до необґрунтованого звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо недостатнього врахування судом першої інстанції ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, а також конкретних обставин злочину, зокрема тяжкості наслідків, які настали в результаті його вчинення, а саме смерті потерпілої ОСОБА_10 , на утриманні якої перебувало двоє неповнолітніх дітей. Крім того, суд першої інстанції не повністю врахував обставину, яка значно підвищує суспільну небезпечність вчиненого злочину проти безпеки руху, а саме вчинення обвинуваченим даного злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, а тому вирок Ставищенського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з постановленням свого вироку відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 в основному дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону, зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття винного, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до ст.67 КК України обґрунтовано визнав вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, відсутність попередніх судимостей, а також враховано позицію потерпілої щодо покарання обвинуваченому.
Колегія суддів з урахуванням позиції потерпілої щодо покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає правильним зменшити розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції основного покарання у виді позбавлення волі до 3 років 6 місяців, оскільки саме таке покарання за своїм видом і розміром буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Між тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного непризначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання в максимальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України, оскільки вчинений ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння злочин проти безпеки руху спричинив тяжкі насліки.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Вирок Ставищенського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4