Справа № 496/3281/16-к
Провадження № 1-кп/496/250/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2016 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселе Поле Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який має середньо-спеціальну освіту, одруженого, який має малолітню доньку, працюючого водієм відділення зберігання та транспортування взводу зберігання та транспортування роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , матрос, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. 06 серпня 2014 року солдат ОСОБА_5 був призваний на військову службу за мобілізацією РВК Дніпропетровської області. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30 березня 2016 року №20-РС солдат запасу ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом строком на 3 роки, зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини. З 30 березня 2016 року тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Наказом Командувача ВМС Збройних Сил України 12 квітня 2016 року №39-РС, ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду водія відділення зберігання та транспортування взводу зберігання та транспортування роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , у військовому званні „матрос.

Відповідно до вимог п.п. 1,3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, діючи на порушення зазначених вимог та обов`язків, матрос ОСОБА_5 з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 15 серпня 2016 р. в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та незаконно без поважних причин був відсутній за місцем проходження військової служби до 11 вересня 2016 року.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування. У вчиненому розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Також прояснив, що самовільно залишив військову частину у зв`язку з сімейними обставинами, так як погіршилися стосунки з дружиною.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинувачуваного ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військовослужбовцем військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, ту обставину, що тяжких наслідків від скоєного не настало, особу обвинуваченого, а саме: що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, який усвідомив негідність вчиненого ним злочину і критично оцінює вчинене, готовий нести за вчинене відповідальність.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 являється щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання. Суд, зокрема, враховує що ОСОБА_5 позитивно характеризується за останнім місцем служби та реєстрації, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню доньку та є учасником бойових дій в АТО.
Суд також враховує конкретні обставини справи, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся у цьому, наявність обставин, що пом`якшують покарання і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України. Зважаючи на наявності обставини, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, суд, вважає за можливе обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України одночасно поклавши на нього обов`язки, які передбачені ст. 76 КК України.

Відомості про цивільний позов, речові докази по справі та наявність судових витрат суду не надавались.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 належить скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Керуючись ст.ст. 371-373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 11 вересня 2016 року по 27 жовтня 2016 року зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку: один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, раніше обраний засіб забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою на гауптвахті ОСОБА_5 , скасувати.

Звільнити ОСОБА_5 з під-варти в залі суду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1
27 жовтня 2016 року