Справа № 442/6977/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/405/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ст.ст.187 ч.4, 263 ч.1 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальні провадження № 0000395 від 25.02.2013 року, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Болотня Перемишлянського р-ну Львівської обл., українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та прож. АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:
Захисник-адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2016 року, яким ОСОБА_7 , визнано винним за ч.4 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк попереднього ув`язнення, який становить 1 рік 7 місяців 21 день та рахується з 17.06.2014 року, зараховано в строк відбуття покарання і на підставі ч.5 ст.72 КК України остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення строком на 6 років 9 місяців 18 днів з конфіскацією майна.
Запобіжний захід ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній - тримання під вартою.

Судові витрати - 294,84 грн. за проведення додаткової дактилоскопічної експертизи № 15/11-165 від 10.07.2014 року - стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави в повному обсязі.
Вирішено питання з речовими доказами у відповідності до ст.100 КПК України.

Даний вирок оскаржив адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого, та просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, запобіжний захід тримання під вартою скасувати. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, оскільки його висновки викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Свої доводи апелянт мотивує тим, що в основу вироку щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції поклав докази, якими обгрунтований вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.08.2008 року, про засудження ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за вчинення розбійного нападу на подружжя ОСОБА_13 в їх помешканні, а також доводи ухвали апеляційного суду Львівської області від 12.09.2009 року, якою вищевказаний вирок залишений без змін.

Апелянт зазначає, що суд взяв до уваги ряд доказів, які отримані під час досудового слідства та не підтверджені в судовому засіданні під час слухання справи відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 по суті, де згадується прізвище ОСОБА_7 , при цьому суд посилається на ст. 90 КПК України, згідно вимог якої рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суді, який вирішує питання про допустимість доказів. Однак у 2008 році суд першої інстанції перевіркою участі ОСОБА_7 в скоєнні злочину не займався, оскільки не зобов`язаний був, тим більше у відсутність ОСОБА_7 , а тому жодного преюдиціального рішення суду щодо ОСОБА_7 не існує.

Покликається, що покази свідків, які були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції не взяті до уваги, оскільки вони є друзями обвинуваченого ОСОБА_7 , але коло цих свідків визначили саме слідчі Дрогобицького МВС ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , останні самі вибрали їх зі списку осіб написаним ОСОБА_7 , які могли підтвердити його перебування 06.07.2006 року в Закарпатській області. А тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Захисту про коло свідків стало відомо лише по роботі проведеній слідчими.

Наполягає, що покази його довірителя, ОСОБА_7 , в судовому засіданні щодо своєї невинуватості є послідовними та він вказував, що в м. Дрогобичі ніколи не був, про те в чому його звинувачують довідався в ІТТ Дрогобицького МВС коли ознайомився з пред`явленою йому підозрою, після чого пригадав, що після лікування в травні 2006 року, поїхав в Закарпатську область в червні - липні 2006 року на реабілітацію, та точно перебував там 06.07.2006 року напередодні ОСОБА_16 , оскільки сам ОСОБА_17 .

Зазначає, що основним доказом невинуватості ОСОБА_7 є не впізнання його, при пред`явлені осіб для впізнання 21.08.2014 року, потерпілій ОСОБА_18 , яка вказала при понятих, на особу, яка напала на неї та чоловіка, на ОСОБА_19 , який при потятих впрошував її на нього не вказувати, бо він вже перебував в місцях позбавлення волі та свідком цього впізнання був і він, як захисник, про що наголошував під час судового засідання та в судових дебатах.

На вирок першої інстанції подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 , який просив вирок скасувати, а його виправдати за недоведеністю вини в пред`явленому обвинуваченні та звільнити з-під варти.

Апелянт покликається, що він намагався якнайкраще пояснити суду першої інстанції, що непричетний до злочину в якому його звинувачують, подаючи дані та факти непричетності до даного кримінального правопорушення. Однак всі його докази суд першої інстанції до уваги не взяв, а врахував припущення прокурора, які ґрунтувалися на показах осіб даних на досудових розслідуваннях, від яких потім люди відмовилися, оскільки на них чинили фізичний та психологічний тиск.

Щодо його алібі про те, де він був 06.07.2006 року, то точно пригадав, бо це було напередодні свята Івана Купала, а він по імені ОСОБА_17 . Його алібі підтвердили люди з якими він відпочивав та яких допитували в суді першої інстанції, але ці покази не були взяті судом до уваги, бо їх давали його друзі.

Що небуть повідомити про осіб, які перебували в квартирі його знайомого ОСОБА_20 він не може, хоча і міг їх бачити, а вони могли чути його прізвище та назвати його.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 06.07.2006 року вступив у злочинну змову із ОСОБА_12 , ОСОБА_21 і ОСОБА_11 та невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи.
Згідно з розподілом ролей між членами злочинної групи, невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_22 на невстановленому слідством автомобілі марки «Мерседес Віто» з реєстраційним номером Чеської Республіки, повинен був доставити на місце вчинення злочину співучасників розбійного нападу, залишатися в автомобілі за кермом та спостерігати за появою сторонніх осіб чи виникнення небезпеки для співучасників, а після вчинення розбійного нападу на автомобілі вивезти співучасників нападу в безпечне для них місце. В свою чергу, ОСОБА_12 повинен був дізнатися про жителів квартири АДРЕСА_2 , їх графік роботи, час повернення додому, а також приймати активну участь у скоєнні нападу. Акаев- ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 повинні були виготовити маски на обличчя, придбати предмети зв`язування для рук потерпілих і, озброївшись вогнепальною та іншою зброєю, приймати активну участь у скоєнні розбійного нападу.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи в момент їх причинення, 06 липня 2006 року приблизно, о 02 годині 30 хвилин, ОСОБА_21 , разом з іншими співучасниками злочину, згідно з розподілом між собою ролей, невстановленим слідством автомобілем марки «Мерседес Віто», з реєстраційним номером Чеської Республіки, під керуванням невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_22 , прибули у АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 передав ОСОБА_21 заздалегідь заготовлену маску на обличчя, а ОСОБА_12 передав ОСОБА_7 пістолет «ЧЗ взірця 70» калібру 7,65 мм із патронами до нього, після чого ОСОБА_7 , а за ним і ОСОБА_11 та ОСОБА_21 по трубі та балкону, розташованому на другому поверсі вказаного будинку, залізли на балкон квартири АДРЕСА_4 , розташований на третьому поверсі, і, через прикриті балконні двері, потрапили до середини приміщення даної квартири. Діючи згідно із попередньою домовленістю, ОСОБА_21 пішов відчиняти вхідні двері квартири для того, щоб ОСОБА_12 міг також увійти до середини приміщення, а ОСОБА_7 , озброєний пістолетом «ЧЗ взірця 70» калібру 7,65 мм та ОСОБА_11 , озброєний пістолетом «ЧЗ взірця 1945» калібру 6,35 мм, які мали зі собою, пішли до кімнат квартири з метою виявлення місця знаходження жителів цієї квартири, залякування їх, та заволодіння їх майном. В той момент, коли ОСОБА_21 відчиняв вхідні двері квартири, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 увійшли в одну з кімнат квартири, де потерпілий ОСОБА_23 намагався чинити їм опір, однак з метою подолання опору потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_11 застосували насильство відносно ОСОБА_23 , яке виразилося у спричиненні йому синців у ділянці правої і лівої очниці довкола очей з переходом на нижні повіки, лівої щоки ближче до рівня виступаючої частини виличної дуги, підборіддя ліворуч, ближче до кута нижньої щелепи з переходом на бокову поверхню шиї, підключичної ділянки ліворуч, зовнішньої поверхні лівого плечового суглобу, задньої поверхні лівого ліктьового суглобу, садна, що переходить в поверхневу ранку на лівій щоці, крововиливу в білкові оболонки склери обох очей, забою грудної клітки без порушення цілості ребер, закритої черепно-мозкової травми у вигляд струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень викликали короткочасний розлад здоров`я. Продовжуючи дії, спрямовані на подолання опору потерпілого, ОСОБА_7 двічі вистрелив у нього з пістолета «ЧЗ взірця 70» калібру 7,65 мм, спричинивши йому вогнепальне поранення живота з ушкодженням у багатьох місцях тонкої та грубої кишки, що ускладнилося внутрішньою кровотечею, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що були небезпечними для життя в час їх спричинення. У цей час на звуки пострілів пробудилась потерпіла ОСОБА_18 , якій ОСОБА_11 , погрожуючи пістолетом «ЧЗ взірця 1945» калібру 6,35 мм вимагав у неї видачі грошових коштів та цінностей, а після видачі потерпілою ОСОБА_11 грошових коштів в сумі 1000 Євро, що згідно курсу НБУ станом на час вчинення злочину становило 6460,0970 гривень за 100 Євро, на суму 6460,1 гривень, 400 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 505 гривень за 100 доларів США, на суму 2020 гривень, 6000 гривень та 400 польських злотих, що згідно курсу НБУ становило 160,52 гривень за 100 злотих, на суму 642,08 гривень, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_21 провели потерпілу в суміжну кімнату, де на підлозі лежав поранений потерпілий ОСОБА_23 , за яким спостерігав ОСОБА_7 . Знаходячись у кімнаті разом із ОСОБА_18 та ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , погрожуючи потерпілій ножем, який мав із собою, відкрито заволодів золотими виробами потерпілих, а саме: - двома золотими обручками, вартістю по 1000 грн., кожна, на суму 2000 грн.; двома ланцюжками на руку, вартістю по 1500 грн., кожен, на суму 3000 грн.; двома ланцюжками на шию, вартістю по 2000 грн., кожен, на суму 4000 грн.; двома парами сережок, вартістю по 4000 грн., кожна, на суму 8000 грн.; однією парою сережок з перстнем вартістю 5000 грн. за комплект; одним перснем вартістю 5000 грн. і 7-ма перснями, вартістю по 2500 грн., кожен, на суму 17500 грн. Окрім цього один із співучасників викрав два мобільні телефони марки «Нокіа 1100», вартістю 1250 грн., кожен, на суму 2500 грн. і трубку стаціонарного радіотелефону «Панасонік», вартістю 300 грн.
Всього, ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 і невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_22 , відкрито заволоділи майном потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_23 на загальну суму 62 422, 98 гривень.
Крім цього, 06.07.2006 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_3 , незаконно придбав у ОСОБА_12 пістолет з маркуванням «ЧЗ взірця 70» з патронами до нього, та носив його під час вчинення розбійного нападу на сім`ю ОСОБА_24 , з якого двічі вистрілив у потерпілого ОСОБА_23 , спричинивши останньому вогнепальне поранення живота.
Цього ж дня, після вчинення розбійного нападу, ОСОБА_7 повернув вказаний вище пістолет ОСОБА_12 .
Під час проведення огляду місця події в квартирі АДРЕСА_2 , працівниками міліції було виявлено та вилучено дві гільзи та куля, які згідно висновку балістичної експертизи № 2160 від 11.07.2006 року є частинами заводських патронів Браунінга кал.7,65 мм сучасного Угорського виробництва.
20.08.2006 року, приблизно о 15 год. 20 хв. біля готелю, який знаходиться по вул. Обухівській, 135 в м. Києві працівниками міліції був затриманий ОСОБА_12 , в якого було вилучено пістолет «ЧЗ взірця 70», який під час розбійного нападу на сім`ю ОСОБА_24 використовував ОСОБА_7 , і який згідно висновку балістичної експертизи № 172 від 11.09.2006 року є короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю, самозарядним пістолетом «ЧЗ взірця 70» під патрон калібру 7,65 мм Браунінг і придатний до стрільби.
Заслухавши доповідача, міркування захисника, підтримане обвинуваченим, про задоволення їхніх апеляційних скарг в повному об`ємі, думку прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, дано їм належну юридичну оцінку та обрано покарання в межах санкцій статей обвинувачення.

Покликання апелянтів про те, що доказом невинуватості ОСОБА_7 в пред`явленому йому обвинуваченні є те, що потерпіла ОСОБА_18 під час впізнання при понятих вказала на іншу особу, яка напала на неї та її чоловіка, спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоком пред`явлення особи для впізнання від 21.08.2014 року(а.с.82-85 т.4), де у присутності двох понятих були пред`явлені чотири статисти, в т.ч. і ОСОБА_7 , який був підписаний потерпілою ОСОБА_18 , підозрюваним ОСОБА_7 , його захисником-адвокатом ОСОБА_6 , де впізнаним виявився ОСОБА_19 (третій зліва, або другий справа), однак дані покази потерпіла спростувала 22.08.2014 року (а.с.99-100 т.4) під час судового засідання (які зафіксовані в протокол судового засідання), яке за клопотанням слідчого, у відповідності до вимог ст. 225 КПК України, провів слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, де потерпіла ОСОБА_18 зазначила, в присутності прокурора та захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 , про те, що напередодні, під час впізнання особи, вона дуже перехвилювалася та помилково вказала не на ту особу (на другу особу справа - ОСОБА_19 , а не на другу особу зліва - ОСОБА_7 ) про що, схаменувшись, негайно повідомила присутніх після того, як підписала протокол.

Щодо покликань ОСОБА_7 про те, що розгляд справи в суді першої інстанції було проведено без потерпілих, то в матеріалах кримінального провадження є заява від 03.09.2014 року потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_23 (а.с.48 т.5) про те, що вини вибувають на постійне місце проживання в ФРН, з матеріалами кримінального провадження ознайомлені та просять їх більше з ними не ознайомлювати. 03.11.2014 року судом першої інстанції були належним чином повідомлені всі учасники процесу в т.ч. і потерпілі ОСОБА_13 про те, що 07.11.2014 року відбудеться підготовче судове засідання та їх явка є обов`язковою (а.с. 47 т.1) Однак ніхто з учасників процесу, в тому числі - обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 не ставили питання про неможливість продовження слухання справи без участі потерпілих.

Стосовно доводів захисника проте, що в основу оскаржуваного вироку покладені дані з вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.08.2008 року, про засудження ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за вчинення розбійного нападу на подружжя ОСОБА_13 в їх помешканні, а також висновки ухвали апеляційного суду Львівської області від 12.09.2009 року, якою вищевказаний вирок залишений без змін, то колегія суддів вважає, що у рішеннях суду від самого початку засуджені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в своїх показах згадували прізвище ОСОБА_7 , а підсудний ОСОБА_12 на очній ставці з ОСОБА_10 визнав свою провину в розбійному нападі на квартиру потерпілих та пояснив, що розбійний напад здійснили: він, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ( вирок від 05.08.2008 р. а.с.60-66 т.5). Стосовно ОСОБА_7 23.11.2006 року було порушено кримінальну справу № 115-0636 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України (а.с.39-40 т.3). Таким чином прізвище ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженні виникло не випадково, стосується подій, які відбулися 06.07.2006 року щодо нападу на потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_23 .

Судом першої інстанції винуватість ОСОБА_7 підтверджена письмовими доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, зокрема протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 27.09.2006 року де вказано, що ОСОБА_25 користувався мобільним телефоном № НОМЕР_1 з якого телефонував ОСОБА_20 неодноразово у кінці червня на початку липня 2006 року та домовлявся про поселення у м. Львові кількох його знайомих хлопців, а в кінці серпня брат ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_20 , що останній поміняв номер телефону, а тому не відповідає на дзвінки ОСОБА_26 .

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у відповідності до ст.90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Таким чином, оцінюючи зазначені вище докази, суд визнає їх належними і допустимими, такими, що містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винність обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції критично оцінено покази свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , які є близькими друзями обвинуваченого ОСОБА_7 та стверджували, що 06, 07 липня 2006 року ОСОБА_25 перебував в Закарпатській області, оскільки за сплином 8 років могли дати неправдиві чи помилкові свідчення, так як в їх показах є суперечності в датах по подіях.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого стверджував, що про коло свідків йому стало відомо лише по роботі проведеній слідчим, але адвокат ОСОБА_6 був залучений в якості захисника 17.06.2014 року, з моменту попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , при ознайомленні з матеріалами справи та в розписці про отримання обвинувального акту, ні адвокатом, ні обвинуваченим не було заявлено будь-якого клопотання про допит інших осіб в якості свідків. 30.09.2014 року адвокатом ОСОБА_6 було заявлено клопотання про виклик в судове засідання ряду свідків. Таким чином сторона захисту в повній мірі скористалася своїм правом на захист обвинуваченого.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме вчинення тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінальних правопорушень та його корисливий мотив, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Дане покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Згідно вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-7, який набрав чинності 24.12.2015 року, до частини 5 ст.72 КК України внесено зміни.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, з врахуванням внесених змін, визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як вбачається з довідки № 3762 від 17.06.2014 року ув`язнений ОСОБА_7 , 1974 р.н. прибув у Львівський слідчий ізолятор УДПтСУ у Львівській області (а.с.237 т.3), а ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.06.2016 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с.23 т.4) .

Станом на 09 червня 2016 року вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2016 року не набрав законної сили.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_7 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 17.06.2014 року по 09.06.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України - залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк його попереднього ув`язнення в строк покарання, тобто період з 17.06.2014 рокупо 09 червня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, перебування в установі ВП УДПтСУ - за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: