Пр-ня № 1-кс/521/2391/16
У Х В А Л А

12 серпня 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0000018 від 22.04.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
З клопотання слідчого та наданих матеріалів вбачається, що до Одеської місцевої прокуратури № 2 звернувся засновник ТОВ «Брухто» ОСОБА_4 із заявою, що невстановлені особи шляхом надання приватному нотаріусу ОСОБА_5 документи з ознаками підробки, а саме змінивши адресу з АДРЕСА_1 уклали правочин (договір купівлі-продажу) на нерухоме майно, загальною площею 1600 м2, яке є фактично власністю ТОВ «Брухто».

За даними фактами СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області почато досудове розслідування, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2016 року та 06.05.2016 року внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення № 0000018.

Прокурор Одеської місцевої прокуратури № 2 звернувся з клопотанням про арешт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1600 м2, право власності на яке набуте злочинним шляхом.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, та вважав за необхідне його задовольнити.

Власник майна у судове засідання не викликався.

Вивчивши клопотання та матеріали приложені до нього, вислухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки прокурором доведена необхідність застосування арешту майна, з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що до приватного нотаріуса ОСОБА_6 05.04.2016 року за адресою: АДРЕСА_3 , звернувся ОСОБА_7 , за посвідченням договору дарування нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , на ім`я ОСОБА_8 .

Для посвідчення такого договору ОСОБА_7 надав правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу, зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 28.10.2002 року за № 795/П.

На зворотньому боці цього договору був наявний штамп КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 25.11.2002 року про реєстрацію права власності за цим договором за ОСОБА_7 під номером 157. на стор. 174, в книзі 359пр.

Для підтвердження реєстрації права власності на названий об`єкт нерухомості приватним нотаріусом 05.04 2016 був виданий на руки ОСОБА_7 запит до КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради №30 для відповідного підтвердження реєстрації права власності.

Наступного дня ОСОБА_7 надав нотаріусу лист-відповідь КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 06.04.2016 року за вих. № 469653.72. в якому зазначалося, що нежитлове приміщення належить йому на підставі біржової угоди та зареєстроване під номером 157, на стор. 174, в книзі 359пр.

Перед посвідченням договору дарування нотаріусом перевірено наявність обтяжень на майно та на особу дарувальника, жодних обтяжень в реєстрах не було.

Договір дарування вищевказаного приміщення посвідчений 06 квітня 2016 року о 15 год. за реєстровим № 690. Також нотаріусом прийнято від ОСОБА_8 (обдаровуваного за договором) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на вказане приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В нотаріальній конторі 06.04.2016 року ОСОБА_7 супроводжувала особа, яка назвалась тіткою ОСОБА_7 та представилась як ОСОБА_9 .

Вказана громадянка звернулася до нотаріуса у п`ятницю 06 квітня 2016 року о 12 годині із проханням посвідчити ще один договір відчуження нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_5 .

Правовстановлюючі документи, які вона надала нотаріусу, як підтвердження права власності, були дуже схожі на ті, що вона отримала при посвідченні вищевказаного договору дарування - біржова угода купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_10 , довідка КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про підтвердження права власності.

Також нею буду надана довідка Управління Держгеокадастру м. Одеси про те, що земельна ділянка під нежитловим приміщення'« за адресою АДРЕСА_5 , за ОСОБА_10 не зареєстрована.

При перевірці відомостей електронного Реєстру прав власності та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень нотаріусом з`ясовано, що в електронному Реєстрі прав власності зареєстроване право власності на нежитлові будівлі «Сонечко» за адресою АДРЕСА_5 . за ТОВ «БРУХТО»; в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 1,8064 га за адресою АДРЕСА_5 . за Територіальною громадою міста Одеси.

Вказані обставини суперечила інформації в документах, які були надані нотаріусу особою, яка представилась як ОСОБА_9 .

У зв`язку із тим, що нотаріус виявила недостовірну інформацію, нею прийнято рішення про перевірення даних стосовно об`єкта, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Приватним нотаріусом повторно зроблено запит від 08.04.2016 року за № 31/02-04 до КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради стосовно факту видачі виданий цією організацією листа від 06.04.2016 року за № 469653.72 про підтвердження права власності на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_4 , за гр. ОСОБА_7 .

Листом від 11.04.2016 року за № 1734-11/404 КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради відповіло мені, що запитуваний нотаріусом лист не існує, право власності на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_4 , за ОСОБА_7 не зареєстроване.

Таким чином у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що невстановлені особи використовуючи підроблені документи посвідчують в установленому законом порядку правочини, відповідно до яких зацікавлені особи у подальшому набувають право власності.

У подальшому до Одеської місцевої прокуратури № 2 звернувся засновник ТОВ «Брухто» ОСОБА_4 із заявою, що невстановлені особи шляхом надання приватному нотаріусу ОСОБА_5 документи з ознаками підробки, а саме змінивши адресу з АДРЕСА_1 уклали правочин (договір купівлі-продажу) на нерухоме майно, загальною площею 1600 м2, яке є фактично власністю ТОВ «Брухто»

У подальшому до Одеської місцевої прокуратури № 2 звернувся засновник ТОВ «Брухто» ОСОБА_4 із заявою, що невстановлені особи шляхом надання приватному нотаріусу ОСОБА_5 документи з ознаками підробки, а саме змінивши адресу з АДРЕСА_1 , уклали правочин (договір купівлі-продажу) на нерухоме майно, загальною площею 1600 м2, яке є фактично власністю ТОВ «Брухто».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником нежитлового приміщення загальною площею 1600 м2, є ОСОБА_11 .

Підставою набуття права власності є договір купівлі-продажу від 28.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 , серія та номер 779.

У зв`язку з цим, у слідчого судді є підстави вважати, що є ризик подальшого відчуження майна особами, які мають право володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном на передбачених законом підставах, реєстрація права власності яких набуто на підставі документів з ознаками підробки.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те. що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 п. 7 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК, арештом майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, розмір можливої майнової шкоди, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України (в ред. Закону №1019-VІІІ від 18.02.2016 року), арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження доказів.

Завданням арешту є запобігання можливості його відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, саме нерухоме майно, розташоване в АДРЕСА_2 , набуто злочинним шляхом.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливого цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурорп Одеської місцевої прокуратури № 2, про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0000018 від 22.04.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 1600 м2, власником якого являється ОСОБА_11 .

Заборонити розпоряджатись та користуватись вказаним майном.

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору.

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку передбаченому Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1