АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ч. 1 ст. 122; с.т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000433 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури м. Кременчука Полтавської області, потерпілої ОСОБА_6 та в її інтересах представника адвоката ОСОБА_7 на виправдувальний вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_11

у с т а н о в и л а :
До Апеляційного суду Полтавської області надійшли апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Кременчука Полтавської області, потерпілої ОСОБА_6 та в її інтересах представника адвоката ОСОБА_7 на виправдувальний вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 листопада 2015 року, яким обвинуваченого ОСОБА_8 виправдано за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із недоведеністю обвинувачення.
Прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду , викладених у судовому рішенні , фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог КПК України та постановити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 122 КК та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі , звільнивши від його відбування на підставі ст. 75 КК з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК .

На обґрунтування поданої апеляції прокурор вказує на безпідставність висновків місцевого суду щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні та постановлення виправдувального вироку відносно нього.

Зокрема зазначає, що виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому правопорушенні , місцевий суд не врахував покази потерпілої ОСОБА_6 щодо механізму отримання нею тілесних ушкоджень та наявні розбіжності у показах обвинуваченого , свідків та потерпілої щодо обставин , при яких остання отримала тілесні ушкодження.

Також вказує, що судом безпідставно відкинуто такі докази винуватості ОСОБА_8 як висновок експерта № 935 від 23.07.12 р. та № 294 від 07.03.13 р. Окрім того, судом не досліджено протокол відтворення обстановки та обставин події за участю підозрюваного та висновок судово-медичної експертизи № 1101 від 14.08.12 року , з яких вбачається постійна зміна версій з метою умисного заплутування органів досудового розслідування.

Суд безпідставно відкинув вказані висновки експертизи та надав перевагу висновку спеціаліста № 137/14, не навівши для цього достатніх підстав, що суперечить положенням КПК. Також судом були допущенні процесуальні порушення при допиті спеціалістів. При наданні пояснень щодо оцінки експертиз по справі судово-медичним експертом ОСОБА_12 та спеціалістом у галузі променевої діагностики ОСОБА_13 , останні надали суперечливі пояснення , які судом належним чином не оцінено.

Також прокурором на переконання поданої апеляції зазначено, що при оцінці висновку спеціаліста № 137/14 від 22.04.14 року, судом не взято до уваги, що всупереч положенням КПК при закінченні досудового розслідування стороною захисту не було здійснено відкриття додаткових матеріалів стороні обвинувачення.

В поданих апеляціях потерпіла ОСОБА_6 та в її інтересах представник адвокат ОСОБА_7 просять оскаржуваний вирок скасувати та постановити новий , яким ОСОБА_8 визнати винним у інкримінованому злочині та призначити покарання в межах санкції статті.

В обґрунтування своєї позиції зазначають, що в ході судового слідства знайшло підтвердження те, що саме протиправними діями обвинуваченого потерпілій були спричинені тілесні ушкодження. На підтвердження вказують на обставини, аналогічні тим, що наведені в апеляції прокурора.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 18.04.2012 року приблизно в 14 год., перебуваючи в палаті № 4 терапевтичного відділення Кременчуцької першої міської лікарні імені А.Т. Богаєвського за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. 40 років Жовтня, буд. 60/1, де відвідував свою хвору матір, взяв у завідуючої терапевтичним відділенням потерпілої ОСОБА_6 скаргу відносно поведінки матері обвинуваченого, викладену на аркуші паперу формату А 4. Ознайомившись зі скаргою, ОСОБА_8 склав аркуш вчетверо та відмовився її повертати. Зважаючи на це, потерпіла ОСОБА_6 , з метою забрати скаргу з рук ОСОБА_6 , взялась лівою рукою за інший край згорнутого аркуша, який тримав в лівій руці ОСОБА_8 .

В цей час у ОСОБА_8 , згідно обвинувального акта, виник злочинний намір на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи цей намір, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс удар ребром правої кисті своєї руки по кисті лівої руки потерпілої ОСОБА_6 , чим спричинив останній, згідно висновку судово-медичної експертизи № 544 від 08.05.2012 року, тілесні ушкодження у виді закритого перелому п`ятої п`ясної кістки лівої кисті руки, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, що також підтверджується і висновком комісійної судово-медичної експертизи № 1099 від 20.06.2013 року.

Свій висновок про недоведеність вини ОСОБА_8 в скоєнні злочину за вищенаведених обставин , суд першої інстанції обґрунтував тим , що стороною обвинувачення не надані достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що йому інкримінується.

Зокрема він посилається на те , обвинувачений ОСОБА_8 категорично заперечує той факт , що ним наносився удар потерпілій по руці та виклав свою версію подій.

Послався суд і на свідчення дружини обвинуваченого свідка ОСОБА_14 , яка будучи допитаною підтвердила лише факт суперечки між обвинуваченим та потерпілою за обставин , що узгоджуються із свідченнями обвинуваченого.

Мотивував своє рішення суд першої інстанції також із посиланням на свідчення свідка ОСОБА_15 , який був в палаті в момент конфлікту , проте жодним чином не підтверджує факт нанесення удару обвинуваченим.

Своє рішення суд мотивував також і тим , що і обвинуваченим ОСОБА_8 і потерпілою ОСОБА_6 викладалася своя версія протікання подій, за яких остання отримала тілесні ушкодження.

Акцентує суд увагу також на тому , що безпосередніх свідків таких подій, які могли б детально та достовірно підтвердити механізм отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_6 , не було.

Протягом судового розгляду стороною обвинувачення було надано суперечливі докази щодо механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_6 .

Зокрема протоколи відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілої та обвинуваченого та висновки судово-медичних експертиз ( № 935 від 23.07.12р. та 294 від 07.03.13 р.), проведених за результатами цих відтворень, є прямо протилежними.

Так, оцінюючи вказані висновки як суперечливі суд виходив з того, що не дивлячись на те, що і потерпіла ОСОБА_6 і обвинувачений ОСОБА_8 під час відтворення вказали на одне й те саме місце локалізації перелому на руці потерпілої, а судження експерта щодо механізму утворення даного тілесного ушкодження у даних висновках не описані взагалі , є непереконливим його висновок про те, що показання потерпілої є правдиві, а показання обвинуваченого ні.

Також, на підтвердження відсутності достатньої доказової бази щодо підтвердження винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому злочині, суд посилався на суперечливість судово-медичних висновків № 1099 від 20.06.13 р. та № 137/14 від 22.04.14р. та відповідних роз`яснень експертів на підтвердження своїх висновків , наданих в судовому засіданні.

Так, згідно висновку експертизи № 1099 та роз`яснень експерта ОСОБА_16 та ОСОБА_17 косий вид перелому, який мав місце у потерпілої, міг виникнути тільки у випадку дії ударної сили в ділянки перелому при частковій фіксації, що виникла під час тримання паперу нею та обвинуваченим « на вісу».

Зазначали, що за умови самостійного травмування руки об інший твердий предмет саме такий вид перелому (косий) виключається.

В той же час, згідно висновку спеціаліста № 137/14 та роз`яснень, наданих в суді, механізм спричинення наявної у ОСОБА_6 травми характерний для виникнення при ударі кісті об твердий предмет, але малоймовірно, що він виник від удару по кисті руки « на вісу ».Ухвала суду про проведення комісійної судово-медичної експертизи, яка б могла усунути вказані суперечності, виконана не була.

Заслухавши суддю доповідача , прокурора, потерпілу та в її інтересах представника адвоката Чупілка , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги з наведених у них підстав , обвинуваченого та його захисника , які вважали вирок суду законним і обґрунтованим та просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг, провівши судові дебати , заслухавши останнє слово обвинуваченого, проаналізувавши матеріали кримінального провадження , колегія суддів приходить до висновку , що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав:

Стаття 2 КПК України визначає , що завданнями кримінального провадження є захист особи , суспільства та держави від кримінальних правопорушень , охорона прав , свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження , а також забезпечення швидкого , повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим , щоб кожний , хто вчинив кримінальне правопорушення , був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру свої вини , жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений , жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону , розглянув кримінальне провадження на засадах змагальності і диспозитивності , безпосередньо перевіривши і оглянувши , лише ті докази сторони обвинувачення і сторони захисту , які в ході судового розгляду кримінального провадження були надані суду , проаналізував їх у сукупності та у системному взаємозв`язку між ними та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Так стаття 122 частина перша КК встановлює кримінальну відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження , тобто умисне ушкодження , яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків , передбачених у статті 121 цього Кодексу , але таке , що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

З об`єктивної сторони злочин характеризується дією або бездіяльністю , спрямованими на заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження , наслідками у виді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками.

З суб`єктивної сторони злочин , що розглядається , може бути вчинений з прямим або непрямим умислом.

Статтею 91 КПК України передбачені обставини , які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

За змістом цієї норми доказуванню зокрема , в розрізі обставин вказаної справи , підлягають подія кримінального правопорушення (час , місце , спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) ; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення , форми вини , мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин , передбачених статтею 91 цього Кодексу , за винятком випадків , передбачених частиною другою цієї статті , покладається на слідчого , прокурора та , в установлених цим Кодексом випадках ,- на потерпілого.

Звинувачуючи обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень у спосіб наведений в обвинувальному акті , сторона обвинувачення посилається на показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , матеріали відтворення обстановки та обставин події злочину за участю потерпілої та обвинуваченого , висновки судово-медичних експертиз , свідчення експертів .

В той же час , виправдовуючи обвинуваченого у вчиненні злочину , передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд першої інстанції констатує у своєму вироку той факт , що стороною обвинувачення не надані достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що йому інкримінується.

Вказані доводи суду першої інстанції та мотиви і підстави виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 за пред`явленим йому обвинуваченням , що наведені ним у вироку , на думку колегії суддів апеляційного суду є слушними.

Зокрема колегія суддів вважає , що суд першої інстанції правильно послався у своєму рішенні на суперечливість доказів щодо самого факту можливого умисного спричинення тілесних ушкоджень саме обвинуваченим та механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_6 .

Так із матеріалів кримінального провадження вбачається , що в момент конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_6 , в лікарняній палаті знаходились крім них ще лікар ОСОБА_15 та мати обвинуваченого - ОСОБА_24 .

На той факт , що їй був нанесений обвинуваченим удар рукою по її руці за обставин наведених в обвинувальному акті , в ході досудового слідства та судового розгляду вказує лише потерпіла ОСОБА_6 , а свідок ОСОБА_15 наголошує на тому , що він не бачив самого конфлікту , а лише чув суперечку.

Аналізуючи цей факт колегія суддів звертає увагу , що свідок ОСОБА_15 є колегою потерпілої , між ними відсутні будь-які конфлікти , суперечки і він міг би засвідчити факт нанесення удару як би він однозначно мав місце.

Проте свідок ОСОБА_15 будучи допитаним в суді першої інстанції та в апеляційному суді наголошує , що він не бачив конфлікту , а лише чув суперечку між обвинуваченим та потерпілою з приводу скарги хворих на матір обвинуваченого , і при цьому зазначає , що суперечка була спокійною. Крім того будучи допитаним в апеляційному суді він впевнено дав відповідь на одне із запитань , що обвинувачений не казав таких слів як : « не сахарна не розтаєш» , на зауваження потерпілої , про які наголошує у своїх свідченнях остання.

Крім того колегія суддів звертає увагу на явну неприродність положення лівої руки потерпілої , якою вона трималась за аркуш паперу в момент можливого нанесення удару. Із матеріалів провадження вбачається , що у потерпілої виявлено перелом п`ятої п`ясної кістки лівої кисті руки. Отже для того щоб удар прийшовся саме по п`ятій п`ясній кістці лівої кисті руки , потерпіла мала б вивернути руку таким чином , щоб це місце опинилось саме під ударом руки обвинуваченого , який по версії слідства наносив його зверху.

Всі інші свідки сторони обвинувачення ( ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ) не були очевидцями події і в частині обставин отримання потерпілою тілесних ушкоджень , дають показання з чужих слів. До того ж , всі вони є колегами потерпілої і обіймають різні посади в медичному закладі , хто перебуває у підпорядкуванні останньої , а інші є просто колегами по роботі.

Правильно суд першої інстанції оцінив , на думку колегії суддів , і висновки судово-медичних експертиз № 935 та 294 , зауваживши про їх недостатню інформативність в порушення вимог законодавства , зазначивши при цьому , що і обвинувачений і потерпіла під час відтворення вказали на одне й те саме місце локалізації перелому на руці потерпілої , проте у висновку відсутнє судження експерта щодо механізму утворення тілесного ушкодження .

Сторона обвинувачення як на підставу доведення вини обвинуваченого посилається також , зокрема , і на висновок додаткової судово-медичної експертизи № 1099 від 20.06.2013 року , із якого слідує , що спричинення потерпілій тілесних ушкоджень за обставин та механізму на яких вона наголошує , є можливим.

Разом з тим ОСОБА_12 експерт ДУ «Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України « із залученням спеціаліста в галузі променевої діагностики ОСОБА_13 , провівши дослідження на підставі клопотання сторони захисту , у своєму висновку спеціаліста наголошує на неможливості спричинення тілесних ушкоджень потерпілій за обставин та механізму на які вона вказує.

Будучи допитаною в апеляційному суді в режимі відеоконференції , ОСОБА_12 підтвердила свої висновки та зокрема пояснила , що тримання рукою за аркуш паперу не є фіксацією руки , на чому акцентують увагу експерти Полтавського бюро , і тому спричинення за таких обставин тілесних ушкоджень у виді перелому , однозначно неможливо.

Крім того колегія суддів звертає увагу на суперечливу інформацію , що міститься в медичній картці амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_6 , що описується спеціалістом ОСОБА_12 , саме (в записах травматологом) встановлено два різних діагнози , а саме : «закритий перелом п`ятої п`ясткової кістки лівої кисті та «закритий перелом п`ятої п`ясної кості правої кисті» .

Аргументи експертів з цього приводу , наведені в ході допиту в суді апеляційної інстанції , на запитання обвинуваченого та його захисника , на думку колегії суддів , є непереконливими.

За умови таких нібито «дріб`язкових» фактів , колегія суддів не вважає переконливими докази обвинувачення , що обвинуваченим ОСОБА_8 , 18 квітня 2012 року в приміщенні лікарняної палати був нанесений удар рукою по руці потерпілої.

Колегія суддів вважає непереконливими посилання в апеляціях прокурора , потерпілої та представника потерпілої , на свідчення свідка ОСОБА_15 , як на доказ вини обвинуваченого. Так як вже наголошувалось вище і правильно зазначено у вироку , вказаний свідок не бачив самого конфлікту , а лише спілкуючись із матір`ю обвинуваченого , чув суперечку між обвинуваченим та потерпілою. До того ж колегія суддів вважає звичайним, що в разі отримання удару від обвинуваченого і відчувши перелом, потерпіла до першого до кого могла звернутись це саме до свідка ОСОБА_25 .. Проте вказаного не відбулось.

Не заслуговують на увагу доводи апеляції прокурора , потерпілої та її представника з приводу безпідставного , як на їх думку , надання судом першої інстанції переваги висновку спеціаліста № 137/14 від 22.04.2014 року перед висновками експертиз , необґрунтованість свідчень спеціалістів , які виконували цей висновок ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Як вже зазначалось вище , у висновку спеціаліста було встановлено , що спричинення тілесних ушкоджень у спосіб , викладений в обвинувальному акті , є неможливим. Вказаний висновок підтвердила в судовому засіданні в апеляційному суді експерт ОСОБА_12 та обґрунтував в ході допиту в суді першої інстанції ОСОБА_13 .

Усвідомлюючи наявність протиріч між висновком спеціаліста , що був виконаний за клопотанням сторони захисту та висновками експертиз , які стверджують про можливість спричинення тілесних ушкоджень у спосіб , що викладений в обвинувальному акті , колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості усунути вказані протиріччя , оскільки сторонами кримінального провадження , а в даному випадку прокурором , потерпілою та її представником , клопотань про призначення у справі комісійної експертизи , виходячи із засад змагальності та диспозитивності кримінального процесу , не заявлялось.

При цьому колегія суддів вважає , що спеціаліст ОСОБА_12 , будучи допитаною в апеляційному суді , надала досить інформативні пояснення , які в цілому усувають протиріччя , пояснюють поняття «фіксації руки» , можливість спричинення такого перелому за обставин відсутності фіксації руки тощо.

Не є переконливими доводи прокурора , потерпілої та її представника щодо недопустимості зазначеного доказу висновку спеціаліста.

Так відповідно до частини першої статті 89 КПК суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

За змістом частини другої цієї статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим , що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні , якщо таке дослідження було розпочате.

Із змісту вироку та матеріалів провадження вбачається , що вказаний доказ сторони захисту був відкритий в ході судового розгляду (в судовому засіданні) в суді першої інстанції і прокурор та представник потерпілої , після ознайомлення з ним , заперечували щодо його допустимості з підстав його отримання у не процесуальній спосіб , не за ухвалою суду і жодним чином не заперечували щодо його недопустимості з підстав не відкриття стороні обвинувачення. Проте такі доводи щодо недопустимості доказу суперечать положенням КПК.

Так згідно положень частин першої , третьої статті 93 КПК України збирання доказів здійснюється зокрема сторонами кримінального провадження і сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від …установ , організацій… зокрема і висновків експертиз.

Діючи відповідно до положень зазначеної норми , сторона захисту в ході судового розгляду , звернулась до експертної установи для отримання висновку , який в подальшому був отриманий , досліджений в судовому засіданні із допитом осіб які здійснювали експертне дослідження. До того ж вказаний висновок спеціаліста був наданий стороною захисту в ході судового розгляду і аж ніяк не на стадії досудового розслідування , на чому наголошує прокурор.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для визнання вказаного доказу недопустимим.

Не є переконливими , в плані доведення вини обвинуваченого , посилання в апеляції прокурора на плутаність та непослідовність свідчень ОСОБА_8 , протиріччя між його свідченнями та свідченнями свідка ОСОБА_14 , яка є його дружиною , оскільки незначна різниця у свідченнях вказаних осіб , на думку колегії суддів , є наслідком швидкоплинності подій , перебуванням обох сторін конфлікту у досить збудженому стані , свідченням чому є розірвана навпіл скарга на матір обвинуваченого.

Не приймаються колегією суддів доводи апеляції прокурора щодо не дослідження протоколу відтворення обстановки та обставин події злочину та проведеної за його результатами експертизи. Так із матеріалів провадження (т.4 а.с.84) , а саме журналу судового засідання , вбачається , що 05.06.2014 року досліджувались докази по справі. Прослуховуванням звукозапису фіксації судового засідання встановлено , що всі вказані докази оголошувались безпосередньо прокурором. Виходячи із наведеного у вироку , суд першої інстанції дав їм належну оцінку із якою погоджується і колегія суддів.

Підсумовуючи викладене та враховуючи положення ст..62 Конституції України за якою ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину , а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом , а також на припущеннях . Усі сумніви щодо доведеності вини особи , тлумачаться на її користь , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Виправдувальний вирок суду стосовно ОСОБА_8 є обґрунтованим та законним.

Керуючись ст. ст.405, 407, 419 КПК України , колегія суддів апеляційного суду Полтавської області ,-

у х в а л и л а
Апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Кременчука Полтавської області, потерпілої ОСОБА_6 та в її інтересах представника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення;

Виправдувальний вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 за ст.122 ч.1 КК України залишити без змін;

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________ ______________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4