АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/3070/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу ВП № 1 Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 , про накладення арешту та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно ухвали суду, слідчий суддя, врахувавши те, що квартира, на яку просить накласти арешт слідчий є предметом кримінального правопорушення та визнана речовим доказом у справі, а також у зв`язку з необхідністю збереження речових доказів прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказану квартиру.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції власник майна подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу незаконною, а тому просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу ВП № 1 Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 і.
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що арешт на належну їй квартиру, слідчим суддею було накладено безпідставно та в супереч ст. 170 КПК України, оскільки вона є добросовісним набувачем та придбала вказану квартиру і оформила своє право власності на неї у відповідності до чинного законодавства України.

Також, власник майна, зазначає про те, що слідчий у своєму клопотанні не довів необхідності накладення арешту та наявності ризиків, передбачених ст.ст. 170, 173 КПК України, а саме можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, оскільки апелянт, як власник арештованої квартири не в змозі здійснити її відчуження, з огляду на те, що вказана квартира є предметом іпотеки, відповідно до договору іпотеки від 08.06.2016 р. № 4595.

Крім того, на думку апелянта, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 3 ст. 172 КПК України, повинен був повернути зазначене клопотання слідчому, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 171 КПК України, для усунення недоліків, оскільки в клопотання слідчого про арешт майна не визначено належну правову підставу для накладення арешту на квартиру.

Також власник майна звертає увагу суду на порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та розгляд клопотання слідчого без виклику як попереднього власника арештованої квартири, так і нинішнього, чим було порушено право апелянта на захист.

Одночасно, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2016 р. В обґрунтування поважності причин пропущення встановленого законом строку на апеляційне оскарження власник майна вказує на те, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, копія ухвали їй, як власнику арештованого майна надіслана не була, а її представник зміг ознайомитися з оскаржуваною ухвалою лише 22.08.2016 р.

В судове засідання власник майна ОСОБА_7 та прокурор не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу у їх відсутність, про що не заперечував представник ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу власника майна та просив її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини третьої зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 15.06.2016 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, в провадженні СВ відділу поліції №1 Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004696 від 12.04.2016 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до ВП № 1 Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві надійшла заява громадянки ОСОБА_10 , про те що протягом 2015 року група невстановлених осіб, разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка є власністю держави та перебувала у користуванні неповнолітніх дітей-сиріт сім`ї ОСОБА_13 .

Під час проведення досудового розслідування також було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Радянської ради народних депутатів м. Києва №20 від 24.01.1983 року ОСОБА_14 , як двірнику ЖЕК-410, було на час її роботи надано службове житлове приміщення, окрему двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 та видати посвідчення на чотири особи, а саме: на неї, її чоловіка ОСОБА_15 , дочку ОСОБА_16 та сина ОСОБА_17 . У дочки ОСОБА_16 з 1998 народилося чотири дитини: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були прописані у квартирі проживання та реєстрації матері, за адресою: АДРЕСА_2 . як онуки ОСОБА_22 .

Також органом досудового розслідування було встановлено, що з 2006 року сім`я ОСОБА_23 зареєстрована службою у справах неповнолітніх Шевченківського району м. Києва, як неблагополучна родина та взята на облік.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що в 2008 році матір неповнолітніх та малолітніх дітей, які виховувались без батька, ОСОБА_16 було позбавлено батьківських прав. Двох дітей ОСОБА_19 та ОСОБА_18 передано на опіку громадянці ОСОБА_24 , а двох інших ОСОБА_20 та ОСОБА_21 поміщено до міського будинку дитини Рівненської області, які, зі слів свідка ОСОБА_24 , на даний час усиновлені. Сама ж ОСОБА_16 виїхала на проживання до Рівненської області.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2010 року громадянка ОСОБА_22 виселена із службової, неприватизованої квартири АДРЕСА_1 .

В ході досудового розслідування, встановлено, що в 2014 році громадянка ОСОБА_22 померла і з того часу у квартирі АДРЕСА_1 з її родичів ніхто не проживає. Місце перебування її чоловіка ОСОБА_15 та сина ОСОБА_17 не відоме.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.02.2016 року, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 523 виданий 27.03.2015 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_25 , належить ОСОБА_26 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.06.2016 року, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності, на підставі поговору купівлі-продажу серія та номер 1226 виданий 12.05.2016 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_27 , належить ОСОБА_28 , яка у свою чергу, на підставі договору іпотеки, серія та номер 4595 від 08,06.2016 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_29 , передала квартиру іпотекодержателю ОСОБА_30 . Строк виконання основного зобов`язання договору іпотеки № 4595 від 08.06.2016 року закінчується 15.06.2016 року.
Допитані в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_24 пояснили, що квартира АДРЕСА_1 не могла бути приватизованою приватною особою, так як в ній прописані семеро членів родини ОСОБА_22 , окрім неї самої, що, на думку органу досудового розслідування, свідчить про підроблення невстановленою особою документів, під час укладання договору купівлі-продажу № 523 виданий 27.03.2015, що привело до незаконного, шахрайського, заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , тобто даний об`єкт нерухомого майна у вказаному кримінальному провадженні є об`єктом кримінального правопорушення, на який зазіхають треті особи, тим самим позбавляють права дітей сиріт сім`ї ОСОБА_23 на житло.

10.06.2016 р. постановою слідчого СВ відділу поліції № 1 Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,3 кв.м., що складається з двох кімнат, житловою площею 29,4 кв.м. визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

13.06.2016 р. слідчий слідчого відділу ВП № 1 Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 є предметом кримінального правопорушення, з метою запобігання злочинним посяганням під час проведення розслідування, необхідно вжити заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема накладення арешту на вказану квартиру, з метою запобігання можливості незаконного її відчуження та виконання завдань досудового слідства направлених на всебічне, об`єктивне та неупереджене розслідування кримінального провадження та встановлення істини у справі.

15.06.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вона є речовим доказам в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки є предметом кримінального правопорушення.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання права власності ОСОБА_7 з потребами кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказана квартира, на яку просить накласти арешт слідчий, може бути передана або відчужена, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Крім того, відповідно до абзацу другого частини десятої статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Тому, посилання апелянта на те, що арешт на належну їй квартиру, слідчим суддею було накладено безпідставно та в супереч ст. 170 КПК України, оскільки вона є добросовісним набувачем та придбала вказану квартиру і оформила своє право власності на неї у відповідності до чинного законодавства України, не може прийматися до уваги, оскільки арешт на вказану квартиру накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке належить ОСОБА_7 , останньою не надано та колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий у своєму клопотанні не довів необхідності накладення арешту та наявності ризиків, передбачених ст.ст. 170, 173 КПК України, а саме можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, оскільки апелянт, як власник арештованої квартири не в змозі здійснити її відчуження, з огляду на те, що вказана квартира є предметом іпотеки, відповідно до договору іпотеки від 08.06.2016 р. № 4595, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів судового провадження, а саме копії відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 32), строк виконання основного зобов`язання договору іпотеки № 4595 від 08.06.2016 р. закінчується 15.06.2016 р., тобто на момент розгляду клопотання слідчого та постановлення слідчого суддею ухвали про накладення арешту, зобов`язання за договором іпотеки не діяли, що свідчить про велику ймовірність існування можливості незаконного відчуження вказаної квартири без застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Посилання апелянта на порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та розгляд клопотання слідчого без виклику як попереднього власника арештованої квартири, так і нинішнього, чим було порушено право апелянта на захист також, як вважає колегія судді не містить під собою правового підґрунтя, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Отже, оскільки майно, на яке просив накласти арешт слідчий, а саме квартира АДРЕСА_1 не є тимчасово вилученим майном, слідчий суддя у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, з метою забезпечення арешту майна, розглянув клопотання слідчого без виклику власника майна або його представника.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі власника майна ОСОБА_7 обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 117, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити власнику майна ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу ВП № 1 Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 , про накладення арешту та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4