Справа 738/1473/16-к
Номер провадження 1-в/749/70/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2016 року м. Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника установи

виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Сновськ в режимі відеоконференції з Домницьким виправним центром № 135 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А H О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно - дострокове звiльнення його вiд відбування покарання, посилаючись на те, що він відбув необхідну частину покарання, стягнень та заохочень не має, працює, а тому має право на пільгу передбачену ст.81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник установи виконання покарань в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на те, що засуджений не довів своє виправлення.

Представник спостережної комісії Менської РДА в судове засідання не прибув, але відповідно до вимог ст.539 ч.4 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання засудженого, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення засудженого, представника установи виконання покарань, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, з`ясувавши думку прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 9 років позбавлення волі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 22.02.2016 року ОСОБА_5 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 20.09.2010 року по 02.08.2011 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10.05.2016 року ОСОБА_5 невідбуту частину покарання замінено з позбавлення волі на обмеження волі строком на 2 роки 5 місяців 20 днів.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 02.07.2016 року зараховано в строк покарання час слідування до установи з 24.05.2016 року по 07.06.2016 року включно ( 13 днів позбавлення волі, що відповідає 26 дням обмеження волі).

Таким чином на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув 3/4 частини призначеного судом покарання.

Проте суд враховує, що фактичне відбуття зазначеного в законі строку покарання це формалізована підстава для умовно-достроково звільнення. Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

З матеріалів особової справи засудженого та його характеристики вбачається, що ОСОБА_5 з 20.09.2010 року перебуває в місцях позбавлення волі. За час перебування в Київському СІЗО порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав. До праці не залучався, не заохочувався.

За час відбування покарання в Менській ВК № 91 зарекомендував себе наступним чином: за порушення розпорядку дня, паління у невстановленому місці та зберігання забороненого предмету отримав чотири стягнення. Три стягнення погашено, одне зняте у встановленому законом порядку. Був працевлаштований робітником їдальні установи, до праці ставився сумлінно, отримав чотири заохочення.

За час відбування покарання в Домницькому виправному центрі № 135 характеризувався наступним чином: потребував контролю з боку представників адміністрації щодо дотримання встановленого порядку відбування покарання та розпорядку дня установи. Стягнення не накладались.

З копії витягу з протоколу № 14 засідання комісії ДВЦ № 135 вбачається, що засуджений ОСОБА_5 не довів виправлення та не заслуговує на застосування до нього ст.. 81 КК України.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність заохочень і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Суд бере до уваги характеристики засудженого за весь період відбуття ним покарання, які свідчать про те, що поведінка засудженого не була стабільною протягом всього періоду відбування ним покарання і не є сумлінною в розумінні ст. 81 КК України, та не свідчать про його виправлення та не може бути підставою для умовно-дострокового звільнення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_5 про умовно - дострокове звiльнення вiд відбування покарання не підлягає задоволенню.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 81 КК України, ст. ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України,-

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Щорський районний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1