Ухвала
іменем україни

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 травня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком місцевого суду, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Також вироком суду вирішені питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 124 КК та призначити покарання не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі або застосувати положення статей 69, 75 КК. Свої вимоги обґрунтовує неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що вирок побудований на недопустимих та неналежних доказах, що в решті призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого. Зазначає, що ОСОБА_5 не мав наміру вбивати свого брата ОСОБА_9 , а лише захищав себе та свою матір від систематичного протиправного посягання з боку останнього. Крім того, вказує на порушення права на захист засудженого при обранні йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Наполягає на пом`якшенні ОСОБА_5 покарання у зв`язку з важким станом його здоров`я.
В доповненнях зі змінами захисник просить скасувати судові рішення та закрити провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК або перекваліфікувати дії останнього на ст. 124 КК і звільнити його від покарання з випробуванням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанції не надано належної оцінки доводам сторони захисту з приводу перевищення ОСОБА_5 меж необхідної оборони, віктимній поведінці потерпілого та його характеристикам, безпідставно відмовлено у проведенні повторної судової психолого-психіатричної експертизи. Зазначає про відсутність в матеріалах кримінального провадження відомостей про підозру щодо ОСОБА_5 , даних про особу слідчого та відомостей про закінчення досудового розслідування. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Засуджений ОСОБА_5 у касаційній скарзі просить судові рішення скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК або перекваліфікувати його дії на ст. 124 КК та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Свою позицію обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильною оцінкою доказів. Стверджує, що не мав умислу на вбивство брата, а лише захищав себе та матір від протиправного посягання з боку останнього потерпілого. Вважає, що без належної оцінки суду залишились такі обставини, як: систематичне насилля в сім`ї з боку потерпілого, його провокаційна агресивна поведінка та ряд пом`якшуючих покарання обставин. Крім того, заперечує наявність неприязних відносин між ним із братом та висновок суду про умисне «здушування» шиї потерпілого. Вказує на безпідставну відмову у задоволенні клопотань сторони захисту, неналежне дослідження доказів в судовому засіданні та порушення його права на захист.
Згідно з вироком суду, 13 січня 2013 року близько 19.00 год ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 під час сварки на грунті особистих неприязних відносин зі своїм братом ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та ображав матір ОСОБА_8 , з метою вбивства потерпілого, умисно завдав йому каркасом дерев`яного стільця близько двох ударів по голові. Після чого, ОСОБА_10 , взявши з кімнати металевий гайковий розвідний ключ, повернувся з ним до ОСОБА_5 , який ніжкою від стільця завдав йому декілька ударів по верхніх кінцівках і, забравши з його рук розвідний ключ, завдав ним потерпілому один удар по голові.
Після цього, діючи з вказаною вище метою, він ззаду накинув на шию ОСОБА_10 мотузку та з великою силою став стискати. Коли ОСОБА_10 , в ході боротьби, вдалося скинути з шиї мотузку, ОСОБА_5 завдав йому чисельних ударів металевим розвідним ключем по голові, і вбив потерпілого.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, пояснення засудженого та його захисника на підтримку своїх касаційних скарг, а також думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила скарги задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі захисника, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 цього Кодексу предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.
З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК. При цьому, суд обґрунтовано послався у вироку: на показання самого засудженого, який підтвердив факт виникнення між ним та його братом ОСОБА_10 конфлікту, під час якого він неодноразово завдавав йому ударів стільцем та розвідним ключем по голові, а також мотузкою стискав шию; на показання потерпілої ОСОБА_8 , яка зазначила, що в ході конфлікту потерпілий із засудженим стали «борюкатися», а коли її син ОСОБА_11 взяв розвідного ключа, вона втекла; а також на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які у день події відводили до дому ОСОБА_10 , котрий перебував у стані алкогольного сп`яніння, але тілесних ушкоджень у нього не було. При цьому, як повідомила свідок ОСОБА_15 , в той день вона пропонувала потерпілій викликати міліцію, телефонувала до ОСОБА_16 , однак ОСОБА_17 сказав, що «вже все нормально, ОСОБА_11 заспокоївся». Ці показання узгоджуються із даними протоколів огляду місця події та огляду трупа, з висновками судово-дактилоскопічної та судово-емунологічних експертиз, а також висноками судово-медичної екпертизи, згідно якої виявлені на трупі потерпілого ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження утворилися внаслідок прикладання сили не менше ніж двадцяти чотирьох місць, а характер та локалізація тілесних ушкоджень не виключається від заподіяння їх розвідним ключем та стільцем, які були вилучені на місці події.
Належним чином обгрунтована позиція суду щодо спрямованості умислу ОСОБА_5 на умисне вбивство свого брата ОСОБА_10 , яка підтверджується способом вчинення злочину, а саме: завдання ударів елементами табурету, накидування мотузки і стискання її на шиї потерпілого та завдання йому чисельних ударів по голові розвідним ключем; знаряддям злочину; кількістю, характером та локалізацією тілесних ушкоджень завданих потерпілому, у тому числі у життєво-важливі органи; наявністю протягом тривалого часу неприязних стосунків між засудженим та потерпілим, викликаних неправомірною поведінкою останнього; тривалістю сварки та бійки протягом 40 хвилин; відсутністю тілесних ушкоджень на тілі засудженого характерних позиції оборони; незначним проміжком часу між завданням тілесних ушкоджень потерпілому і його смертю та поведінкою ОСОБА_5 після припинення злочинних дій.
Отже, з огляду на наведені у вироку докази та з урахуванням даних, що містяться у висновку судово-медичної експертизи про відсутність на тілі засудженого тілесних ушкоджень та висновку судово-психолого-психіатричної експертизи, згідно якої ситуація під час конфлікту була характерною для взаємовідносин ОСОБА_5 з братом, його дії були послідовними, цілеспрямованими, активними, він міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними, позиція сторони захисту щодо перебування засудженого під час вчинення злочину у стані необхіної оборони є неспроможною.
Твердження про те, що в основу обвинувачення покладено суперечливі висновки психолого-психіатричної експертизи є безпідставними, оскільки викладені в ньому дані вичерпно відповідають на всі питання, повязані з фактом вчинення ОСОБА_5 злочину, а також для усунення будь-якихсуперечностей у судовому засіданні була допитанаексперт ОСОБА_18 , яка свої висновки підтримала в цілому,і її показаннябули обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.
Доводи про те, що суд неповно з`ясував усі обставини справи, оскільки відхилив окремі клопотання сторони захисту про дослідження додаткових доказів, є безпідставними, оскільки зазначені клопотання суд розглянув і прийняв по них відповідні обґрунтовані рішення, які у касаційних скаргах не спростовані.
За змістом закону, допит додаткових свідків, проведення повторних експертиз та здійснення інших процесуальних дій є правом, а не обов`язком суду. Тому відмова в задоволенні клопотань сторони захисту з цього приводу свідчить не про істотне порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження обставин кримінального провадження, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності вчинення цих дій, оскільки обставини, поставлені захистом під сумнів, були перевірені шляхом дослідження інших доказів, яким надано належну оцінку.
З огляду це, суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність необхідності у проведенні повторної комплексної судово психолого-психіатричної експертизи та обґрунтовано відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання з цього приводу.
Таким чином, правильно проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, у тому числі й ті, на які у касаційних скаргах посилається сторона захисту, та надавши їм належну оцінку, суд дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Виходячи з фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК місцевий суд кваліфікував правильно.
Розглядаючи кримінальне провадження за апеляціями засудженого та захисника, на підставі детального вивчення матеріалів справи апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій, а також вказав на докази, які спростовують доводи апеляції. Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження касаційним судом не виявлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, у тому числі права на захист засудженого та принципу безпосередності дослідження доказів, які давали б підстави для скасування судових рішень у кримінальному провадженні.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що місцевий та апеляційний суди в достатній мірі не врахували ряду обставин, що мають значення для правильного вирішення кримінального провадження. Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд належним чином не врахував поведінки потерпілого ОСОБА_10 , який характеризивувася негативно, раніше судимий, притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї, неодноразово відносно нього вирішувалося питання про порушення кримінальної справи у зв`язку із скаргами матері на його неправомірні дії, а також позицію самої потерпілої, яка просила не позбавляти волі її сина ОСОБА_5 , і наразі звернулася з таким зверненням до суду касаційної інстанції. Крім того, без належної уваги суду залишилися позитивні характеристики ОСОБА_5 , дані про його стан здоров`я, а саме те, що він інвалід 2-ї групи, має ряд тяжких захворювань і потребує лікування.
На думку колегії суддів, наведені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дають підстави для застосування до ОСОБА_5 положення ч. 1 ст. 69 КК і призначення покарання нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК.
Водночас, враховуючи ступінь тяжкості та характер вчиненого ОСОБА_5 злочину, підстав для ухвалення рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК, колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене касаційні скарги підлягають лише частковому задоволенню.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити. Пом`якшити призначене ОСОБА_5 покаранняза ч. 1 ст. 115 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК до 4 років позбавлення волі.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3