Справа № 485/11/16-к 12.05.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000808, за апеляційною скаргою прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Поляна Снігурівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі та змінах до неї прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним ще у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання за цим злочином у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21.07.2015 р. та остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21.07.2015 р. і остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта 1 228,80 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме, незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Наполягає на тому, що частина злочинних дій ОСОБА_6 не одержала юридичної оцінки підготовлення для викрадення речей, які він взяв в одному з підсобних приміщень, але залишив під час втечі з території двору, утворює самостійний склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, замах на викрадення майна.
До того ж, апелянт вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення про виключення з об`єму обвинувачення кваліфікації дій за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як зайвої, не передбачене чинним КПК України.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
13.11.2015 р. близько 01.00 години ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного заволодіння чужим майном, зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , через незамкнені двері, проник до сараю, який знаходився на території зазначеного домоволодіння, де в мішок, який знайшов в цьому сараї, склав 7 кг горіхів, каструлю та чайник, загальною вартістю 600 грн., тобто приготував їх для подальшого викрадення. Далі ОСОБА_6 через незамкнені двері проник до іншого сараю на території того ж домоволодіння, де взяв 2 миски, каструлю та 2 бідони, загальною вартістю 770 грн. Коли обвинувачений ніс бідони, каструлю та миски через двір, його помітила ОСОБА_8 . Усвідомлюючи, що ОСОБА_8 його побачила, ОСОБА_6 продовжив реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна він покинув місця скоєння злочину, викравши відкрито два бідони та каструлю, загальною вартістю 570 грн. В подальшому викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на зазначену суму.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений повторно.
Кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, суд, посилаючись на роз`яснення, викладені у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», визнав зайвою та виключив з об`єму обвинувачення.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі реально, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним умисного тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, не працює, зловживає алкогольними напоями, веде антигромадський спосіб життя, перебуває на обліку з діагнозом «синдром залежності від алкоголю, стан відміни без ускладнень», за місцем мешкання характеризується посередньо. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину, обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляції, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Фактичні обставини вчинених ОСОБА_6 протиправних дій судом першої інстанції встановлені і викладені у вироку вірно. Але при цьому допущена помилка в правовій оцінці протиправних дій обвинуваченого, що потягло за собою зменшення обсягу обвинувачення (безпідставне виключення кваліфікації частини дій обвинуваченого).
Так, з матеріалів кримінального провадження, обвинувального акту, досліджених судом доказів, серед яких і показання обвинуваченого, якими суд мотивував вирок, вбачається, що з метою таємного викрадення чужого майна ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння, що належить ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 з сараю, який знаходився на території зазначеного домоволодіння, виніс в мішку, який знайшов в цьому сараї, 7 кг горіхів, каструлю та чайник, тобто приготував майно для подальшого викрадення, які, в подальшому, відповідно протоколу огляду домоволодіння від 13.11.2015 р., були виявлені біля паркану.
Далі ОСОБА_6 з іншого сараю, що розташований на території того ж домоволодіння взяв 2 миски, каструлю та 2 бідони і поніс їх через двір. В цей час на двір вийшла ОСОБА_8 , помітила його та стала кричать. Усвідомлюючи, що ОСОБА_8 його побачила, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину втік, відкрито викравши два бідони та каструлю.
Щодо заволодіння приготованими горіхами, каструлею та чайником шляхом таємного викрадення майна, то обвинувачений ОСОБА_6 цього до кінця не довів, оскільки розумів, що потерпіла ОСОБА_8 перебуває у дворі домоволодіння, тобто не зміг завершити крадіжку і вчинити усіх дій, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Зазначені дії обвинуваченого суд визнав доведеними, але виключив, як зайву, окрему кваліфікацію цих дій як замах на крадіжку за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, мотивуючи такий висновок лише тим, що дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
Проте, такий висновок суду є помилковим, оскільки в суді встановлено, що обвинувачений не зважаючи на те, що вже приготував певне майно для викрадення, - потерпіла його в цей час не бачила, залишив місце вчинення злочину, і, вчинивши пізніше відкрите викрадення інших речей, він не став завершувати викрадення горіхів та посуду.
Вказані обставини обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтвердив в апеляційному суді і зазначив, що не став заволодівати вказаним майном, оскільки втратив до нього інтерес. Потерпіла його знає і він боявся, що вона його впізнає.
За таких обставин апеляційний суд вважає встановленим і доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які були спрямовані на таємне викрадення мішка з горіхами і посудом, які він не завершив з причин, що не залежали від його волі є незакінченим замахом на крадіжку майна і утворюють самостійний склад злочину. Такі дії підлягають окремій кваліфікації за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому вирок суду відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню з постановленням відносно нього нового вироку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України, із збільшенням обсягу обвинувачення, із включенням до формулювання обвинувачення епізоду викрадення майна, у зв`язку із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, яка виключена судом першої інстанції, як зайва.
Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_6 , який 13.11.2015 р. близько 01.00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до сараю, розташованого на території домоволодіння належного ОСОБА_8 і, вчинив дії, спрямовані на таємне викрадення мішка з горіхами та посудом загальною вартістю 600 грн., слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням до іншого приміщення, який не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 в частині виключення, як зайвої, кваліфікації його дій за епізодом замаху на таємне викрадення майна ОСОБА_8 скасувати, ухваливши новий вирок.
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за цією статтею, а також за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21.07.2015 р. і остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції відносно ОСОБА_6 набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді
_____________________ _______________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3