АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/5027/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/634/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула 6 вересня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 05 травня 2015 року за № 00244, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українка, громадянка України, має середню базову освіту, не працює, не заміжня, на утримані дітей не має, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

обвинувачена ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6 .

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Питання з речовими доказами та судовими витратами вирішене.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оскаржуючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та фактичних обставин провадження, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 , винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

В мотивувальній та резолютивній частині вироку змінити невірно зазначене по-батькові обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме судом замість « ОСОБА_10 » зазначено у вироку « ОСОБА_11 ».

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 , просить змінити вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в частині призначення покарання ОСОБА_7 та призначити мінімальне покарання, що передбачено санкцією ст. 121 ч.2 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року ОСОБА_7 було визнано винною за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками спричинення умисного тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

04 травня 2015 року в період часу приблизно з 21 години 00 хвилин до 21 годин 40 хвилин ОСОБА_7 разом з раніше знайомим їй ОСОБА_12 , знаходились за місцем свого мешкання - в квартирі АДРЕСА_2 , де в кухні вказаного житла спільно розпивали спиртні напої. Після вживання спиртного, ОСОБА_12 , бажаючи забрати раніше залишені ним у квартирі речі, пройшов до спальної кімнати вказаної квартири. Під час огляду зазначених речей в приміщенні кухні, ОСОБА_12 виявив відсутність власної запальнички, одразу після чого ОСОБА_12 став звинувачувати ОСОБА_7 в її крадіжці. ОСОБА_7 , стала заперечувати свою причетність до крадіжки запальнички, але ОСОБА_12 , проявляючи агресивне ставлення до останньої, наніс ОСОБА_7 не менше двох ударів правою та лівою долонями в область обличчя ОСОБА_7 . Вказана поведінка ОСОБА_12 обурила ОСОБА_7 та на цьому ґрунті у неї склалася особиста неприязнь до ОСОБА_12 та виник умисел, направлений на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень за вказаних мотивів. Діючи з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кухні зазначеної квартири, взяла з поверхні столу господарчо - побутовий ніж та таким чином підшукала собі знаряддя злочину. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння знаходячись в дверному проході між кухнею та коридором квартири АДРЕСА_2 , діючи з метою спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до нього, приблизно о 21 годині 45 хвилин 04 травня 2015 року, утримуючи підшуканий нею ніж у правій руці, нанесла ОСОБА_12 , який стояв звернутий до неї обличчям, одного удару клинком вказаного ножа в область живота, не переслідуючи при цьому за мету спричинити йому смерть, спричинивши таким чином, потерпілому тілесні ушкодження у вигляді:
- колото-різаної рани в верхній третині живота праворуч в 7 см. донизу від мечоподібного відростку та в 7 см. доверху та трохи праворуч від пупка, від шкірної рани відходить рановий канал у напрямку спереду-назад, зверху-вниз під кутом 80-85 градусів, довжиною близько 8 см, який проходить через шкіру, підшкірно-жирову клітковину, м`язи, діафрагмальну поверхню правої частки печінки, де сліпо закінчується;
- малокрів`я внутрішніх органів.
Одразу після цього ОСОБА_12 покинув вказане житло та вибіг на подвір`я будинку, де ліг на розташовану там лавку. Усвідомлюючи характер своїх протиправних дій та бажаючи надати допомогу ОСОБА_12 , ОСОБА_7 вибігла у двір будинку АДРЕСА_3 , де побачила ОСОБА_12 який лежав на лавці, та одразу ж викликала бригаду швидкої медичної допомоги для останнього, котра прибувши за викликом о 21 годині 59 хвилин доставила ОСОБА_12 до КЗ «Криворізька міська лікарня № 16 «Дніпропетровської обласної ради», де незважаючи на проведений комплекс медичних заходів, направлених на рятування його життя, о 23 годині 55 хвилин 04 травня 2015 року було констатовано біологічну смерть потерпілого.
Згідно висновків судово-медичних експертиз № 879 від 08.06.2015 та №879 від 11.06.2015 року тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани в верхній третині живота праворуч в 7 см. донизу від мечоподібного відростку та в 7 см. доверху та трохи праворуч від пупка, від шкірної рани відходить рановий канал у напрямку спереду-назад, зверху-вниз під кутом 80-85 градусів, довжина ранового каналу близько 8 см, який проходить через шкіру, підшкірно-жирову клітковину, м`язи, діафрагмальну поверхню правої частки печінки, де сліпо закінчується; малокрів`я внутрішніх органів відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки і стоять в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_12 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23 годині 55 хвилин під час проведення комплексу реанімаційних заходів у хірургічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня № 16 «Дніпропетровської обласної ради», в результаті проникаючого колото-різаного поранення живота, яке супроводжувалось ушкодженням печінки та ускладнилось розвитком шоку.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що суд достатньою мірою не прийняв до уваги суспільну небезпечність вчиненого тяжкого злочину, те що обвинувачена перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що не заперечується самою ОСОБА_7 . Крім того, у вчиненому правопорушенні не розкаюється, оскільки на протязі всього розгляду справи в суді свою вину не визнавала не дивлячись на повну доведеність її вини.

Як на думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_7 вчинила злочин за наявності обтяжуючих обставин, та призначив мінімальне покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Також прокурор у кримінальному провадженні звертає увагу на те, що в мотивувальній та резолютивній частині вироку суду невірно зазначене по-батькові обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме: замість « ОСОБА_10 » у вироку зазначено « ОСОБА_11 ».

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає, що ОСОБА_7 на досудовому слідстві вину визнала в повному обсязі, відсутні обтяжуючі обставини, а обставинами що пом`якшують покарання є активне сприяння розкриттю злочину, ОСОБА_7 раніше не притягалась до кримінальної відповідальності. Крім того, є заява потерпілого ОСОБА_13 про відсутність претензій, а щодо міри покарання, покладався на розсуд суду.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив скасувати вирок в частині призначеного покарання, та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення і призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, заперечували проти апеляційної скарги прокурора, апеляційну скаргу захисника підтримували в повному обсязі.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_6 не підлягають задоволенню , з наступних підстав.

Згідно технічного запису судового засідання, журналу судового засідання та вироку суду, обвинувачена ОСОБА_7 при розгляді кримінального провадження повністю визнала себе винною у скоєному кримінальному правопорушенні і не оспорювала фактичні обставини провадження та кваліфікацію її дій.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, то їх не можна визнати обґрунтованими.

Так, вирішуючи зазначені питання, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню, а саме те, що вчинене кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином; обвинувачена визнала вину у повному обсязі, розкаялась в скоєному, раніше не судима (т. 1 а.кп. 225), за місцем проживання характеризується позитивно (т. 1 а.кп. 228), під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.кп. 226, 227).

Судом першої інстанції також була врахована думка потерпілого ОСОБА_13 , який пояснював, що ніяких претензій до обвинуваченої немає та надав заяву до суду про призначення покарання обвинуваченій у вигляді 7 років позбавлення волі (т.2 а.кп. 57,64).

Проаналізувавши ці та інші обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_7 мінімального покарання, визначеного санкцією ч.2 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі строком на 7 років.

З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки він є правильним та ґрунтується на вищенаведених обставинах, що були судом досліджені та вірно оцінені, а призначене обвинуваченій покарання є справедливим за видом та розміром, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень.

Обставина, зазначена прокурором в апеляційній скарзі, а саме те, що обвинувачена під час вчинення кримінального правопорушення перебувала у стані алкогольного сп`яніння, суду була відома та належною мірою прийнята до уваги при ухваленні оскаржуваного вироку. При цьому, враховуючи всі обставини провадження у сукупності, суд першої інстанції не визнав їх достатньою підставою для призначення обвинуваченій покарання більш суворого, ніж було призначене фактично.

Колегія суддів погоджується з таким висновком і не знаходить достатніх підстав для обрання обвинуваченій більш суворого покарання , у зв`язку з даною обставиною.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, в частині скасування вироку суду , у зв`зку з невідповідністю призначеного покарання ,внаслідок його м`якості.

Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, щодо необхідності зміни вироку суду , у зв`язку з необхідністю вірного зазначення в мотивувальній та резолютивній частині вироку суду по-батькові обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме: замість « ОСОБА_11 » зазначити « ОСОБА_10 » (т.2 а.кп.73-79). Згідно даних про особу, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме паспорта обвинуваченої, правильним є по-батькові « ОСОБА_10 » (т.1 а.кп. 230).

З вироку суду вбачається , що у вступній частині вироку судом вірно були зазначені дані про особу обвинуваченої , а саме зазначено, що розгляд кримінального провадження проводився за обвинуваченням ОСОБА_7 .

В той час , як в резолютивній частині суд допустив описку та помилково зазначив про те , що визнано винною ОСОБА_7 , замість « ОСОБА_10 ».

Відповідно до вимог ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки , якщо вони є очевидними та їх виправлення не стосується суті вироку.

Тому , колегія суддів вважає , що прокурор у кримінальному провадженні не позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про виправлення допущенної у вироку суду описки і дана обставина, про яку зазначає в своїй апеляційній скарзі прокурор , не може бути підставою для зміни судового рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої, щодо необхідності призначення їй більш м`якого покарання ніж передбачено законом, на підставі ст.69 КК України, колегія суддів також вважає такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд в повній мірі дотримався зазначених вимог.
Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченій, судом враховано усі обставини, в тому числі ті, на які посилається захисник обвинуваченої ОСОБА_6 в апеляційній скарзі. Підстав для призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.121 КК України, з застосуванням вимог ст..69 КК України, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 05 травня 2015 року за № 00244,відносно ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.121 КК України - залишити без змін.

Рекомендувати суду в порядку ст. 379 КПК України виправити допущену у вироку суду описку , зазначивши в резолютивній частині вироку суду по-батькові обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме: замість « ОСОБА_11 » зазначити « ОСОБА_10 ».

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити - тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, що тримається під вартою - у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4