УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/6220/15-к

18 березня 2016 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

особи, стосовно якої розглядається справа: ОСОБА_7

представника потерпілого: ОСОБА_8

законного представника потерпілого: ОСОБА_9

потерпілого: ОСОБА_10

психолога: ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке 30.01.2015 року внесено до ЄРДР за №0000562, щодо:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Колибабинці Хмільницького району Вінницької області, українки, громадянки України, з повною вищою освітою, не одруженої, утриманців не має, на момент вчинення суспільно небезпечного діяння працюючої вчителем загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №28, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

у зв`язку з вчиненням нею в стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 128 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 30.01.2015 р. близько 09-00 год., знаходячись в приміщенні загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №28 по вул. Маяковського, 1 у м. Херсоні, в якій перебувала на посаді вчителя історії, під час проведення уроку, маючи реальну можливість оцінити обстановку, яка склалася, хоча і не передбачала можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але повинна була і могла їх передбачити, тобто з необережності, яка виразилась у виді злочинної недбалості, підійшла до потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та взявши його своєю лівою рукою за ліву руку смикнула у лівий бік і не реагуючи на те, що він скаржився на больові відчуття, продовжувала смикати не менш, ніж три рази, в той час, як права рука потерпілого застрягла між спинкою стільця, на якому він сидів, та партою, яка знаходилась позаду нього. Від зазначених поштовхів потерпілий відчув хруст в області правої руки та різкий біль, від якого почав кричати, після чого ОСОБА_7 відпустила його руку.

Після цього, коли потерпілий ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_7 про те, що не може писати конспект з причини больових відчуттів у правій руці, остання, взявши своєю лівою рукою за його праву руку в області ліктя, потягнула останнього на себе та у цьому положенні протягла потерпілого по класу близько 3-4 кроків та виштовхала з аудиторії. У цей же день, на наступному уроці, ОСОБА_7 , через те, що потерпілий ОСОБА_10 не писав конспект, взявши останнього своєю правою рукою за його праву руку в області ліктя знову потягнула його на себе, чим витягла його з-за парти та вигнала з аудиторії.

Вищевказаними діями ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у виді: закритого епіфізіолізу (перелом в області зони зросту) зовнішнього надмищелка правої плечової кістки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_7 підпадають під ознаки кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена ст. 128 КК України, а саме: необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

ОСОБА_7 від дачі показань в судовому засіданні відмовилась на підставі ст. 63 Конституції України

Факт вчинення ОСОБА_7 вищевказаного суспільно-небезпечного діяння повністю знайшов своє підтвердження та ґрунтується на перевірених та досліджених під час судового розгляду доказах.

Потерпілий ОСОБА_10 дав суду показання про те, що наприкінці січня 2015 р., близько 09-00 год. перебував на уроці історії у ЗОШ №28. У ручці, якою він писав, закінчилися чорнила, а тому, для того, щоб дістати із портфеля, який висів на спинці стільця, іншу ручку, йому довелось розвернутися. В цей момент до нього підійшла вчитель ОСОБА_7 і намагаючись розвернути, схопила його за ліву руку та декілька разів смикнула, від чого він відчув різкий біль у правій руці, яка в цей час застрягла між спинкою стільця та партою, що знаходилась позаду. Після того, як він поскаржився ОСОБА_7 на біль, остання, схопивши його за праву руку, виштовхала його з аудиторії. Після перерви він повернувся до аудиторії, проте через те, що біль у руці не проходив, конспект він не писав, у зв`язку із чим ОСОБА_7 , повторно схопивши його за праву руку, виштовхала із аудиторії.

По приїзді матері до школи, його, а потім і ОСОБА_7 , покликали в кабінет директора, проте ОСОБА_7 будь-що пояснювати з приводу зазначеної події відмовилась та вийшла із кабінету. На той момент його права рука продовжувала боліти та трохи опухла і посиніла, у зв`язку із чим він з матір`ю відправились до лікарні, де з`ясувалося, що у нього перелом.

Про такі ж обставини заподіяння йому ОСОБА_7 ушкодження руки потерпілий ОСОБА_10 показав і під час проведення за його участю в присутності понятих слідчого експерименту, про що складено протокол з фототаблицями від 04.02.2015 року (а.п. 122-127).
Крім того, наведені показання потерпілого відповідають даним, зафіксованим у протоколі від 30.01.2015 року (а.п. 120-121), згідно якого в присутності понятих у телефоні матері потерпілого - ОСОБА_9 була оглянута переписка між останньою та її сином ОСОБА_10 в мережі Інтернет в соціальній мережі «В контакті», з якої видно, що потерпілий ОСОБА_10 30.01.2015 року о 9-03 год. зазначеним способом повідомив своїй матері про те, що вчитель історії ОСОБА_12 смикала його за руку і вона в нього болить, а також про обставини, за яких це відбулося.

З висновків судово-медичної експертизи №115, №32/115 від 11.02.2015 р. (а.п._132-134) вбачається, що потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у виді закритого епіфізіолізу (перелом в області зони зросту) зовнішнього надмищелка правої плечової кістки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я. При проведенні експертизи експерт дійшов висновку, що утворення вказаних тілесних ушкоджень при обставинах та способом, зазначених в протоколі проведення слідчого експерименту, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_10 , не виключається.

Показання потерпілого ОСОБА_10 в частині обставин, за яких ним були отримані виявлені у нього тілесні ушкодження, підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, свідок ОСОБА_13 , яка є однокласницею потерпілого ОСОБА_10 , дала показання про те, що в січні 2015 р. під час уроку історії Денис розвернувся до портфеля, який висів на спинці стільця, для того, щоб дістати іншу ручку. В цей момент до нього підійшла вчитель ОСОБА_7 та різко смикнула його за руку, після чого вона почула хруст кісток, а сам ОСОБА_14 в цей момент скрикнув та сказав, що йому боляче, на що ОСОБА_7 вивела його з аудиторії. Після перерви ОСОБА_14 повернувся до аудиторії, проте ОСОБА_7 знову зробила йому зауваження та вивела з аудиторії. Пізніше вони дізналися, що ОСОБА_10 зламав руку.

Аналогічні показання були надані свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які також є однокласниками ОСОБА_10 .

Законний представник потерпілого ОСОБА_20 , яка була допитана в якості свідка, в судовому засіданні показала, що 30.01.2015 р. близько 09-00 год. вона отримала повідомлення від сина про те, що вчитель історії ОСОБА_7 під час уроку мало не зламала йому руку. Після цього вона одразу ж приїхала до школи та пішла до директора. Коли її син зайшов до кабінету, вони побачили, що його права рука опухла та посиніла, після чого покликали ОСОБА_7 , яка в категоричній формі відмовилась із ними розмовляти та вийшла із кабінету. В лікарні їм повідомили, що у ОСОБА_14 перелом та наклали гіпс. Отримавши лікарський висновок, вона викликала міліцію та повернулася до школи для фіксування факту спричинення її сину тілесних ушкоджень та з`ясування обставин зазначеної події.

Зазначила, що до того дня у її сина особистих конфліктів із ОСОБА_7 не було, з його слів їй лише було відомо про те, що ОСОБА_7 не може контролювати поведінку учнів під час заняття та є необ`єктивною під час виставлення оцінок, у зв`язку із чим вона напередодні ініціювала питання про звернення батьківського комітету класу із відповідною заявою до директора школи.

Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які працюють в ЗОШ №28, з приводу обставин події, наслідком якої стало отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, показали, що про ці обставини вони знають лише зі слів директора та учнів. ОСОБА_7 охарактеризували з позитивного боку, як спокійну та врівноважену людину, кваліфікованого працівника, якій з невідомих їм причин не завжди вдається контролювати поведінку дітей під час заняття.

Свідок ОСОБА_23 , яка працює соціальним педагогом в зазначеному навчальному закладі, крім вищевказаного, показала, що декілька років назад мала місце ситуація, коли діти та батьки скаржилися на необ`єктивне ставлення з боку ОСОБА_7 , у зв`язку із чим із останньою була проведена відповідна бесіда, після чого скарги припинилися.

Оцінивши наведені вище здобуті органом досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй суспільно - небезпечного діяння, а саме: необережного заподіяння ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушень вимог КПК України, які давали б суду підстави визнати всі чи окремі з наведених вище доказів недопустимими, судом не виявлено.

Як вбачається з висновку комплексної судової психолого психіатричної експертизи №234 від 27.04.2015 р. (а.п. 48-53), ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням в формі параноїчної шизофренії. В період часу, що цікавить слідство, внаслідок вказаного хронічного психічного захворювання вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

При цьому, відповідно до висновку судово психіатричної експертизи №35 від 02.02.2016 р. (а.п. 167-172), проведеної під час судового розгляду справи з метою з`ясування, чи змінився її стан з часу проведення попередньої експертизи, на даний час у ОСОБА_7 стан медикаментозної ремісії. Вона потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Під час судового розгляду прокурор наголосила на необхідності застосування до ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Представник потерпілого ОСОБА_8 підтримав позицію прокурора.

ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 проти позиції прокурора не заперечили.

Враховуючи наведене, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи та наявні у ній документи, з урахуванням відомостей, зазначених у висновку комплексної судової психолого психіатричної експертизи №234 від 27.04.2015 р., є достатні підстави вважати, що вищезазначене суспільнонебезпечне діяння ОСОБА_7 було вчинено в стані неосудності.

Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно-небезпечні діяння.

Статтею 94 КК України встановлено вичерпний перелік видів примусових заходів медичного характеру, які можуть бути, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, застосовані судом до таких осіб.

За вказаних обставин, клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При обранні виду примусового заходу медичного характеру, який має бути застосований до ОСОБА_7 , суд враховує рекомендації комісії лікарів, які викладені у висновку судово психіатричної експертизи №35 від 02.02.2016 р., відповідно до яких до ОСОБА_7 рекомендовано застосувати примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Процесуальні витрати у справі мають бути прийняті на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 93, 94 КК України, ст. ст. 512-513 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з вчиненням у стані неосудності суспільнонебезпечного діяння, передбаченого ст. 128 КК України, - звільнити від кримінальної відповідальності.

Застосувати до неосудної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Процесуальні витрати в розмірі 1007,36 грн. за проведення судових експертиз прийняти на рахунок держави (а.п. 43, 131, 166).

Ухвала може бути оскаржена протягом 30 (тридцяти) днів з дня її проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1