АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/848/16 Справа № 707/2736/15-к Категорія: ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси у приміщенні апеляційного суду Черкаської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тетерівка, Житомирського району, Житомирської області, українець, громадянин України, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2014 р.н., працює викладачем медичного училища м. Шепетівка, із вищою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України вирішено звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та зобов`язаннями, передбачениими п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено частково задовольнити позов потерпілої ОСОБА_8 та стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 2000 грн. моральної шкоди та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Вирішено долю речових доказів по справі.

ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що він 20.08.2015 року близько 09.30 год., в м. Черкаси по вул. Смілянське шосе, 8 кілометр, яке відноситься до адміністративно-територіальних меж с. Степанки, умисно, з корисливих мотивів відкрито заволодів чужим майном ОСОБА_8 - мобільним телефоном марки «Samsung GALAXI star plus», вартістю 899 грн., із застосуванням насильства, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилось у нанесенні з метою утримання викраденого майна ударів руками по обличчю, і з викраденим з місця вчинення злочину зник.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати його винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України призначивши покарання у виді штрафу розміром п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того просить також скасувати вирок суду в частині задоволення цивільного позову і постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, з посиланням на незаконність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, та не підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні і мають істотні суперечності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу з підстав, які в ній наведені, пояснення та доводи прокурора, потерпілої та її представника на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно роз`яснень, які містяться у п.16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 Про виконання судами України законодавства і постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку, при постановленні вироку суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться зокрема в показаннях потерпілих та обвинувачених та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. При цьому, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Ці вимоги закону та роз`яснення Пленуму ВСУ при розгляді даного кримінального провадження судом першої інстанції залишились не виконаними повною мірою та не були враховані при постановленні вироку щодо ОСОБА_10 .

Колегія суддів знаходить, що суд першої інстанції в цілому правильно встановив фактичні обставини вчинених обвинуваченим діянь, проте, як і органи досудового розслідування, дав їм не правильну юридичну оцінку, зокрема безпідставно не врахував обставини, на які посилається обвинувачений у свій захист, та які спростовують пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, з огляду на таке.

Так, в основу обвинувачення і кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України покладено факт самовільного заволодіння останнім мобільним телефоном потерпілої на її робочому місці в автосалоні, що не заперечував і не заперечує сам ОСОБА_10 , з показань якого слідує, що він свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, формально вбачає в своїх діях самоуправство, та готовий відповідати за умисне тілесне ушкодження потерпілій, стверджуючи, що про умови придбання автомобіля 25 липня 2015 року він домовлявся в автосалоні, який розташований перед в`їздом до м. Черкаси, з потерпілою ОСОБА_11 , яка показувала йому автомобілі в автосалоні та склала договір про придбання автомобіля, який він підписав, заплативши початковий внесок. Після чого на протязі місяця він неодноразово телефонував до ОСОБА_8 , яка обіцяла надати автомобіль у обумовлені договором строки, а 20 серпня 2015 року в автосалоні повідомила йому, що замовлений ним автомобіль, який був в автосалоні, продано іншій особі, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт і він написав заяву про розірвання договору. При цьому, написавши заяву про розірвання договору, він з столу на за місці роботи ОСОБА_8 взяв телефон, заявивши останній, що це буде гарантією повернення йому сплачених по договору коштів і направився до виходу з автосалону. Оскільки потерпіла наздогнала його біля виходу з автосалону і намагалась утримати за футболку, він дійсно декілька разів рукою наніс удари в обличчя потерпілої. В подальшому він телефонував до автосалону та повідомляв, що телефон поверне, зокрема - вишле поштою тоді, коли йому будуть повернуто його кошти.

Проте, суд не взяв до уваги такі пояснення ОСОБА_10 і зокрема про те, що він це вчинив не з метою викрадення телефону, а взяв телефон за для забезпечення виконання потерпілою (особою, яку вона представляла) цивільно-договірних обов`язків повернення внесених ним (обвинуваченим) коштів (початковий внесок) згідно договору про придбання автомобіля, який сторони вирішили розірвати, що фактично не заперечила в засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 , яка також підтвердила в суді пояснення обвинуваченого про те, що останній після заволодіння її телефоном, телефонував до автосалону з цих же питань.

З показань потерпілої ОСОБА_12 також вбачається, що вона працювала в компанії «ТОВ Авто-просто» і в липні 2015 року до неї на робоче місце за адресою Слілянське шоссе, 8 м. Черкаси приїхав ОСОБА_10 , та через неї уклав з товариством договір про придбання автомобіля, а 20 серпня 2015 року він повідомив її що його не влаштовують строки надання автомобіля, та, написавши заяву про розірвання договору залишив її в неї на столі, а після того, як вона повідомила його, що з такою заявою йому необхідно звернутись до центрального офісу компанії, ОСОБА_10 взяв з її робочого столу її мобільний телефон» Самсунг», та направився до виходу з приміщення. Коли вона, наздогнавши ОСОБА_10 в дверях на виході з приміщення, схватила його за футболку і просила повернути телефон, останній наніс їй близько п`яти ударів руками по голові та обличчю, заподіявши тілесні ушкодження, і, не повернувши телефон, зник.

Не заперечуючи твердження Гучинського щодо причин заволодіння її телефоном, а саме - з метою забезпечення повернення йому коштів, потерпіла підтвердила під час апеляційного розгляду провадження і той факт, що останній телефонував до автосалону з цих же підстав.

Отже, доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на заволодіння телефоном з корисливих мотивів не спростовано і тому заслуговують на увагу.

За таких обставин колегія суддів приходить висновку, що в діях ОСОБА_10 немає складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки не є доведеним корисливий мотив таких дій, а отже і умисел на заволодіння телефоном з таких корисливих мотивів, що є обов`язковою ознакою складу згаданого кримінального правопорушення, на що суд першої інстанції не звернув уваги та припустився помилки в оцінці встановлених обставин та кваліфікації діяння обвинуваченого.

Вчинення обвинуваченим визнаних колегією суддів кримінальних правопорушень вбачається з формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, що не заперечується зокрема самим обвинуваченим, що дає колегії суддів можливість визнання доведеним, що ОСОБА_10 20.08.2015 року близько 09.30 год. в м. Черкаси по вул. Смілянське шосе, 8 кілометр, яке відноситься до адміністративно-територіальних меж с. Степанки, умисно самовільно, всупереч установленому законом порядку, з метою забезпечення в подальшому виконання договірних обов`язків, заволодів майном ОСОБА_8 - мобільним телефоном марки «Samsung GALAXI star plus», вартістю 899 грн., правомірність якого оспорюються потерпілою, чим заподіяв значну шкоду інтересам потерпілої, а також тоді ж і на тому місці умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_8 шляхом нанесення ударів руками по обличчю легкі тілесні ушкодження (забої з набряками та крововиливами обох навколо очних ділянок, лівої щоки та нижньощелепової ділянки).

Такі дії обвинуваченого належить кваліфікувати за ст.356 КК України, як самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється у даному випадку окремим громадянином у даному випадку потерпілою ОСОБА_8 , яка стверджує, що такими діями їй було заподіяно значну шкоду, що спростовує доводи ОСОБА_10 про малозначність такого діяння, та за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, заподіяне потерпілій ОСОБА_8 , яка в засіданні апеляційної інстанції підтримала свою заяву щодо притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності у тому числі і за заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Покарання обвинуваченому належить призначити у відповідності до вимог ст. 65 КК України у межах, установлених у санкції згаданих норм кримінального закону, ураховуючи ступінь їх тяжкості, які відповідно до ст. 12 КК України не є тяжкими, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, працює викладачем, щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення за свої дії, що обґрунтовано визнано судом як обставини, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують таке, і вважає необхідним і достатнім для виправлення винуватого та запобігання вчинення нових злочинів призначення покарання у вигляді штрафу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову потерпілої і стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. витрат на правову допомогу і не знаходить підстав для скасування вироку в частині розв`язання цивільного позову потерпілої.

Керуючись.ст. 404, 407, 409, 411, 412, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року відносно ОСОБА_10 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 356 КК України та на ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання: за ст. 356 КК України штраф - п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає -¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬ 850 грн.; за ч. 1 ст. 125 КК України штраф - п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України призначені покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :