АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/1598/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/131/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 р. м.Тернопіль
Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі :
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

захисника адвоката ОСОБА_8 ;

законного представника ОСОБА_9 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Тернопільської області на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від " 18 "січня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, -

засуджено за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.;

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

На підставі ст.105 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання та постановлено застосувати щодо нього примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік.

Згідно вироку суду, 15 квітня 2015 року у неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел на вчинення крадіжки металевої огорожі Шумського міжгосподарського підприємства по виробництву яловичини (далі Шумське МПВЯ), що за адресою м.Кременець Тернопільської області вул. 107-ї Кременецької дивізії, 7.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи на території Шумського МПВЯ, з метою демонтажу та таємного викрадення металевої огорожі, підійшли з тильної сторони території підприємства до металевої огорожі та почали наносити по ній удари руками та ногами, однак були виявлені працівниками міліції.

Своїми умисними діями, які виразились у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, а саме частини огорожі, вартістю 322,87 грн., за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_7 мали намір спричинити Шумському МПВЯ шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи висновок суду про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, просить скасувати вирок стосовно нього в частині неправильного звільнення від покарання на підставі ст.105 КК України та застосування до нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік, посилаючись на те, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованого злочину, покарання йому не призначив, водночас на підставі ст.105 КК України звільнив його від покарання. Крім того зазначає, що при постановленні вироку суд застосував до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік, тоді як 30 квітня 2016 року він досягне повноліття. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково та просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 в частині неправильного звільнення його від покарання на підставі ст.105 КК України без призначення покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України з застосуванням ст.69 КК України покарання у виді 80 годин громадських робіт та на підставі ст.105 КК України звільнити його від призначеного покарання з застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 до досягнення ним повноліття, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 , які не заперечують проти задоволення змінених апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не переглядає судове рішення в цій частині.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі ст.105 КК України є обгрунтованими, виходячи з наступного.

Зі змісту ст.105 КК України вбачається, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений від покарання, якщо буде встановлено, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У такому разі суд визначає покарання, встановлює його вид і розмір та постановляє рішення про звільненння неповнолітнього від покарання. Одночасно суд призначає вид примусового заходу виховного характеру, визначає його зміст і тривалість.

Цих вимог суд не дотримався.

Як вбачається з матеріалів, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 поступило в суд з обвинувальним актом.

Суд першої інстанції постановив обвинувальний вирок, яким визнав винним обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, однак в порушення вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність не призначив йому покарання, водночас постановив звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 105 КК України з застосуванням заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік, тоді як з матеріалів кримінального провадження вбачається, що неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 30 квітня 2016 року виповнюється 18 років, тобто він досягне повноліття, а відповідно до роз`яснень, викладених в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру, строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК (передача неповнолітнього під нагляд батьків), може встановлюватись на строк не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік колегія суддів також вважає незаконним та необгрунтованим.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині неправильного звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі ст.105 КК України слід скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України з застосуванням ст.69 КК України у виді громадських робіт.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст.69 КК України колегія суддів враховує те, що вчинене ним кримінальне правопорушення не є тяжким, а відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , думку представника потерпілого, висловлену в суді першої інстанції, який претензій до нього не має, та що матеріальна шкода злочином фактично не заподіяна, оскільки це був лише замах на вчинення злочину, також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 внаслідок щирого каяття та бездоганної поведінки не потребує застосування покарання, а тому на підставі ст.105 КК України його слід звільнити від призначеного покарання та застосувати примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 до досягнення обвинуваченим повноліття, зменшивши строк цього нагляду з одного року до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Тернопільської області задовольнити частково.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від " 18 "січня 2016 року стосовно ОСОБА_7 в частині звільнення його від покарання на підставі ст.105 КК України без призначення покарання з застосуванням до обвинуваченого примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік скасувати.

Постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України з застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.

На підставі ст.105 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання та застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті даний вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2