Справа №198/802/15-к
Провадження №1-кп/0198/8/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.03.16 року 11 березня 2016 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілого - ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровськоїобласті кримінальнепровадження №0000034 внесене в ЄРДР 28.05.2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживає АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, не судимої
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України
ВСТАНОВИВ :
Відповідно до наказу виконуючого обов`язки начальника відділу освіти Юр`ївської районної державної адміністрації № 292-п від 04.12.2006 року обвинувачена була призначена на посаду головного бухгалтера відділу освіти Юр`ївської районної державної адміністрації.
Зі своїми правами та обов`язками, зазначеними у посадовій інструкції, ОСОБА_4 була ознайомлена.
Згідно займаної посади, обвинувачена була зобов`язана:
-погоджувати проекти договорів (контрактів), у тому числі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, забезпечуючи дотримання вимог законодавства щодо цільового використання бюджетних коштів та збереження майна;
-підписувати звітність та документи, які є підставою для перерахування податків та зборів (обов`язкових платежів), проведення розрахунків відповідно до укладених договорів, приймання і видачі грошових коштів, оприбуткування та списання рухомого і нерухомого майна, проведення інших господарських операцій;
-здійснювати контроль :
-за веденням касових операцій, раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових та фінансових ресурсів;
-правильністю проведення розрахунків при здійсненні оплати товарів, робіт та послуг, відповідністю перерахованих коштів обсягам виконаних робіт, придбаних товарів чи наданих послуг згідно з умовами укладених договорів.
Тобто, ОСОБА_4 обійняла посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, була службовою особою.
Згідно п. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність на Україні», відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
В грудні 2012 року, більш точної дати під час досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалося, у обвинуваченої виник умисел направлений на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.
Так, ОСОБА_4 було достовірно відомо, що особи, які були зазначені в трудових угодах від 23.10.2012 року та 15.11.2012 року і актах виконаних робіт від 29.10.2012 року та 16.11.2012 року по ремонту даху Водянської НСЗОШ, по ліквідації пориву водопроводу Комсомольської СЗОШ як сторони, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не виконували будь-яких ремонтних робіт в Водянській НСЗОШ та Комсомольській СЗОШ і не мали такого наміру, зазначені акти не підписували.
В подальшому, ОСОБА_4 , будучи головним бухгалтером відділу освіти Юр`ївської РДА, до обов`язків котрої, серед іншого, входило здійснення заходів щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності і рух коштів установи, зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції всупереч інтересам служби, усвідомлюючи, що бюджетні кошти не перебувають у її безпосередньому віданні, проте внаслідок свого службового становища, вона мала право оперативного управління вказаним майном, достовірно знаючи, що роботи по ремонту вказаних об`єктів зазначеними в угодах особами не проводилися, в грудні 2012 року завірила своїм підписом відомість розподілу заробітної плати за грудень 2012 року по школах відділу освіти Юр`ївської РДА та у платіжному дорученні № 983 від 24.12.2012 року, які умисно, з метою подальшого вчинення розтрати бюджетних коштів на користь третіх осіб, надала управлінню Держказначейської служби в Юр`ївському районі для перерахування згаданою установою на рахунок «ВіЕйБі банку» № НОМЕР_1 бюджетних коштів на суму 106824,51 грн., як нарахована заробітна плата ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за вказаними трудовими угодами щодо виконання згаданих вище робіт.
Відділом освіти Юр`ївської РДА у грудні 2012 року були безпідставно перераховані грошові кошти, згідно відомості розподілу заробітної плати за вказаний період, на суму 106824,51 грн.
Цим самим, ОСОБА_4 , працюючи на посаді головного бухгалтера відділу освіти Юр`ївської РДА, до обов`язків котрої входило здійснення заходів щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності і рух коштів установи, зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції всупереч інтересам служби, усвідомлюючи, що бюджетні кошти не перебувають у її безпосередньому віданні, проте внаслідок займаного службового становища, вона мала право оперативного управління вказаними коштами, достовірно знаючи, що роботи по ремонту вказаних об`єктів зазначеними в угодах особами не проводилися, в грудні 2012 року, переслідуючи корисливі мотиви направлені на протиправне отримання матеріальної вигоди для себе та третіх осіб, на підставі підготовлених та підписаних нею первинних документів, які були передані до управління Держказначейської служби в Юр`ївському районі, протиправно розпорядилася та розтратила бюджетні кошти в сумі 106824,51 грн., безпідставно спрямувавши їх під виглядом зарплати своєму сину ОСОБА_10 і старшому економісту відділу освіти Юр`ївської РДА ОСОБА_11 на загальну суму 106824,51 грн., чим завдала державі матеріальних збитків на вказану суму.
В судовому засіданні обвинувачена винною себе в інкримінованованому їй діянні визнала повністю, підтвердила фактичні обставини вчиненого злочину, не оспорюючи їх, відповідно до пред`явленого обвинувачення, зазначивши, що щиро розкаюється у вчиненому та зробила для себе відповідні висновки. Зокрема, обвинувачена повністю погодилася з розміром матеріальних збитків завданих вчиненим нею злочину, підтвердивши, що він складає 106824,51 грн.
Враховуючи те, що обвинувачена не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, заслухавши думку учасників розгляду кримінального провадження та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують її особу, а також наданих стороною захисту з приводу цивільного позову.
З урахуванням зазначеного вище суд вважає, що вина обвинуваченої в розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем доведена, вчинене ОСОБА_4 підлягає кваліфікації за ч.2 ст.191 КК України.
Обираючи покарання для обвинуваченої, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинила злочин, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судима. При відсутності обставин, що обтяжують покарання, обставиною, яка пом`якшує покарання суд для обвинуваченої визнає щире каяття.
З таких підстав, суд призначає покарання ОСОБА_4 в межах санкції ч.2 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі.
Також, суд враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченої, конкретні обставини справи, викладені вище вважає за можливе виправлення обвинуваченої без відбування покарання та застосовує до неї правила ст.ст.75,76 КК України.
Приймаючи рішення про необхідність звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання, суд також враховує вимоги ст. 50 ч. 2 КК України, згідно яких, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Разом з цим, приймаючи до уваги вартість чужого майна, яке розтратила обвинувачена (106824,51 грн., яка, на переконання суду є значною), суд вважає необхідним призначити обвинуваченій іспитовим строк максимальної тривалості.
Обвинуваченою та її захисником у судовому засіданні заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі Закону України Про амністію у 2014 року, з огляду на те, що вона на час набрання чинності даним законом була інвалідом ІІІ групи, а також мала дитину-інваліда.
Прокурор та представник потерпілого не заперечували проти звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі Закону України Про амністію у 2014 році .
Зазначені у клопотанні сторони захисту обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні довідками до акта огляду медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , посвідченням інваліда з дитинства, свідоцтвом про народження ОСОБА_12 .
Відповідно до положень ч. 2 ст. 86 КК України, ч.2 ст. 3 Закону України Про застосування амністії на Україні установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , віднесений до категорії умисних злочинів, які не є тяжкими або особливо тяжкими, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, тобто згідно ст.1 Закону України Про амністію у 2014 року на неї поширюється дія вказаного Закону.
Відповідно до ст. 9 Закону України Про амністію у 2014 році виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
У силу п.п. «в» та «г» ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році звільняються від відбування покарання особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей-інвалідів.
Обставини, зазначені у ст. 8 Закону України Про амністію у 2014 році, які б перешкоджали застосуванню амністії відсутні.
Зазначене вказує на наявність підстав для застосування до обвинуваченої положень Закону України Про амністію у 2014 році.
Потерпілим (Юр`ївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області) до обвинуваченої ( ОСОБА_4 ) заявлено цивільний позов про стягнення з останньої 106824,51 грн. матеріального збитку завданого вчиненим нею злочином.
В судовому засіданні цивільний відповідач ( ОСОБА_4 ), повністю погодившись з розміром завданих її злочинними діями матеріальних збитків, просила суд залишити позов без розгляду, мотивуючи це тим, що на даний час на розгляді Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільний позов Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до ОСОБА_13 і предметом даного спору є ті ж самі кошти, а тому позови повинні розглядатися в одному провадженні.
При цьому ОСОБА_4 та її захисник просили суд прийняти таке рішення, пославшись на ст. 207 ч. 4 ЦПК України.
Вислухавши доводи учасників розгляду кримінального провадження (представник потерпілого наполягав на задоволенні позову, прокурор заперечень проти задоволення цивільного позову не висловив) та дослідивши надані стороною захисту документи з приводу цивільного позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.
Частина 3 ст. 129 КПК України, містить вичерпний перелік випадків залишення цивільного позову в кримінальному провадженні без розгляду, а саме - виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу (неприбуття в судове засідання цивільного позивача, його представника).
Разом з цим, у відповідності до ст. 128 ч. 5 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ст. 207 ч. 1 п. 4 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо: спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.
Отже, позов може бути залишено без розгляду лише у випадку наявності усіх трьох обставин, зазначених у нормі Закону спір між тими ж сторонами (той же позивач і відповідач), той же предмет спору, ті ж підстави.
Як вбачається з наданих стороною захисту документів, справді в провадженні Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом Юр`ївської районної державної адміністрацієї Дніпропетровської області до ОСОБА_13 про стягнення з неї матеріальних збитків завданих вчиненням злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України (службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам) в розмірі 134964,89 грн. Вчинений ОСОБА_13 злочин є необережним, не є злочином проти власності, не є корисливим злочином, а є злочином у сфері службової діяльності.
Тобто, стороною спору (відповідачем) в зазначеній цивільній справі є інша особа (не ОСОБА_4 ).
У зв`язку з вказаним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положення ст. 207 ч. 1 п. 4 ЦПК України і залишення позову без розгляду.
Крім цього, позов до ОСОБА_4 надійшов до суду (разом з обвинувальним актом) 22.12.2015 року, а позов до ОСОБА_13 лише 19.01.2016 року і стороною захисту не наведено доводів чому залишенню без розгляду підлягає саме цей позов.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки вина обвинуваченої у вчиненні розтрати чужого майна та розмір матеріальної шкоди - вартості розтраченого майна повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і при цьому наявні підстави для задоволення позову, а правові підстави для залишення цивільного позову без розгляду відсутні, то цивільний позов, з урахуванням того, що обвинувачена беззаперечно визнала свою вину, не оспорюючи жодної обставини, в тому числі розміру завданих вчиненим нею злочином матеріальних збитків, часу, обставин, способу заподіяння цих збитків, підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 86 КК України, ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, п. «в» ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади та посади пов`язані зі здійсненням функцій щодо управління чужим майном на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо вона протягом трирічного іспитового строку не вчинить нових злочинів і виконає покладені на неї обов`язки.
У відповідності з ст.76 КК України, ОСОБА_4 на протязі трирічного іспитового строку зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
На підставі ч. 2 ст.86 КК України, п. «в» ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного і додаткового покарання.
Цивільний позов Юр`ївської районної державної адміністрацієї Дніпропетровської області до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Юр`ївської районної державної адміністрацієї Дніпропетровської області 106824 (сто шість тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 51 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.
Копію вироку вручити негайно прокурору, обвинуваченій, представнику потерпілого.

Суддя: підпис: ОСОБА_1