Справа № 461/7104/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/165/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, - у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8

та обвинуваченого ОСОБА_9

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Галицького районного суду м.Львова від 09 грудня 2015 року ОСОБА_10 засуджений за ч.2 ст. 125 КК України на 1 рік обмеження волі. Згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на один рік з покладенням відповідно до ст. 76 КК України певних обов`язків.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що 16 січня 2015 року близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи поблизу будинку № 2 та № 4 по вул. Галицькій у м.Львові, навпроти будівлі Львівського катедрального собору, діючи умисно, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин наніс потерпілому ОСОБА_11 удар кулаком в обличчя, спричинивши потерпілому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 180 від 18 червня 2015 року, перелом кісток носа та синець в навколоочній ділянці справа і в ділянці носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить розглядати цей інцидент не як напад з нанесенням навмисно тілесних ушкоджень, а як самозахист. Вважає вирок незаконним, оскільки суд не в повній мірі врахував обставини справи, його, Бесаги, показання та не врахував розбіжності у показаннях свідка ОСОБА_12 . Він, ОСОБА_13 , зробив зауваження ОСОБА_12 , на що його друг ОСОБА_11 обурено відреагував. В цілях власної безпеки він вибив стакан з кавою з рук ОСОБА_11 та наніс йому стримувальний удар в обличчя. Умислу на заподіяння йому тілесних ушкоджень не мав, а свої дії вважає необхідною обороною.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, прокурора про залишення вироку без змін, а апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Трактування обвинуваченим його дій як необхідної оборони, не приймається до уваги колегією суддів, оскільки оборона може здійснюватися від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК; необхідна оборона має бути своєчасною, тобто від наявного посягання; посягання має бути реальним.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про нанесення ним удару потерпілому з мотивів необхідної оборони не відповідають обставинам справи та не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим така до задоволення не підлягає. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, показань самого обвинуваченого, останній цілеспрямовано наніс удар в обличчя потерпілому ОСОБА_11 після вибиття з рук останнього склянки з кавою.
Щодо покарання, з яким ОСОБА_10 не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КПК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обране з врахуванням особи обвинуваченого; пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття у вчиненому, відшкодування завданих потерпілому збитків, а також відсутності обтяжуючих покарання обставин.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі та своє рішення мотивував у вироку.
Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається обвинувачений як на підставу незгоди з вироком, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.
Визнавши ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, суд призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією цієї статті КК, та застосував до нього ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, і таким чином врахував особу обвинуваченого.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, суд вірно врахував характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки.
Суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_10 виконав вимоги ст. 374 КПК України, яка передбачає обов`язок суду у мотивувальній частині вироку обґрунтувати прийняте ним рішення із наведенням відповідних підстав, вірно застосував норму права вимоги ч.2 ст. 342 КК України, врахувавши особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, щиро розкаявся у вчиненому.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому підстав до зміни вироку суду відносно ОСОБА_10 не вбачає жодних.
При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.
Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м.Львова від 09 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_14 ОСОБА_15