Дата документу Справа № 337/1492/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/141/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/1492/15-к
Категорія: ст. 115 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2015 року щодо ОСОБА_7 /т. 2 а.п. 65-79/ звернулись обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , в яких:

обвинувачений /т. 2 а.п. 84-85/ просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити йому більш м`яке покарання.

Апелянт вважає, що суд призначив йому суворе покарання і не врахував те, що: його вина у вбивстві потерпілої зроблена на припущеннях, тому що в квартирі на кухні працівники міліції побачили потерпілу і його без свідомості, подій та за яких обставин були нанесені тілесні ушкодження, він не знає, квартира, зі слів працівників міліції, була замкнена, виходячи з зазначених обставин всі, а також й він, порахували, що вбив потерпілу саме він; у нього не було мотиву для вчинення вбивства потерпілої, з якою не було неприязних стосунків; потерпіла ОСОБА_10 напала на нього першою, коли він збирався йти, та ударила його ножем в область серця; коли він був у потерпілої, він перебував тільки в коридорі та кухні її квартири, при цьому кімната квартири потерпілої була закрита, і він чув там шум, тому, як припускає апелянт, може бути, що в цей час у квартирі був хтось ще, він не знає, хто міг нанести ОСОБА_10 смертельні удари, вийти із квартири й замкнути двері, у той час, коли він перебував без свідомості; його відбитків пальців на ножах виявлено не було, він ніколи й нікому не говорив, що обмивав ножі у ванній кімнаті; психіатрична експертиза щодо нього була проведена незаконно.

При призначенні покарання суд безпідставно не врахував стан його здоров`я, а саме, що у результаті проникаючого рогівкового поранення, має місце ускладнена катаракта, множинні внутріочні амагнитні сторонні предмети, міопія слабкого ступеня (ліве око); дисциркуляторна енцефалопатія, лівосторонній мастоідит (головного мозку); що він визнав свою вину і розповів те, що пам`ятає, є одруженим і проживає зі своєю родиною, має постійне місце проживання, займається надомною працею;

захисник /т. 2 а.п. 87-91/ просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги захисник обґрунтував тим, що у вироку не доведена вина підзахисного, основні документи, на які послався суд, є недопустимими, а саме: протокол огляду місця події від 29.01.2015 року, проведеного у квартирі АДРЕСА_2 , та висновок судово-психіатричної експертизи № 85 від 16.02.2015 року, оскільки огляд місця події, у порушення вимоги п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, був проведений без дозволу суду і був складений з порушенням суттєвих вимог, оскільки: поняті, зазначені в цьому протоколі, не були присутніми під час огляду місця події, що було виявлено під час допиту свідка ОСОБА_11 , яка разом зі своєю донькою вказані в протоколі, як поняті, з її слів вона була присутньою тільки у коридорі квартирі, ОСОБА_7 під час огляду місця події присутнім не був; при перегляді у судовому засідання відеозапису огляду місця події, не було видно, що поняті були присутні при цьому.

Отже, на думку апелянта, сам протокол огляду місця події і речі, що були вилучені під час цих дій, не повинні були бути допущені судом, як докази, а саме: судово-імунологічна експертиза № 350 від 26.02.2015 року; судово-імунологічна експертиза № 349 від 06.03.2015 року; судово-імунологічна експертиза № 462 від 06.03.2015 року; судово-цитологічна експертиза № 110 від 17.03.2015 року; судово-дактилоскопічна експертиза № 44 від 12.02.2015 року; судово-дактилоскопічна експертиза № 45 від 18.02.2015 року; судово-дактилоскопічна експертиза № 43 від 13.02.2015 року; хімічна експертиза № 60 від 19.02.2015 року; судова медико-криміналістична експертиза № 135 від 19.03.2015 року, при цьому клопотання захисту про визнання цих доказів недопустимими, було залишено судом без розгляду.

Суд не врахував, що судово-психіатрична експертиза була проведена з порушенням порядку її проведення та в ній безпідставно було зазначено про те, що ОСОБА_7 знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння, що суперечить висновку КУ «Обласний клінічний наркодиспансер» № 884 від 30.01.2015 p., який був зроблений через 8 годин після смерті потерпілої.

Крім того, апелянт зазначила, що судом були залишені без розгляду клопотання про проведення психологічної експертизи, а в основу вироку покладені показання потерпілого ОСОБА_9 , а також показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які свідками події не були, при цьому, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 є суперечливими.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до дев`яти років позбавлення волі.

Оскаржуваним вироком, до набрання ним законної сили, обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора, суду, зобов`язавши його з`являтися до суду за першим викликом і у призначений час.

Строк покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту фактичного його затримання в порядку приведення вироку до виконання, зарахувавши в строк відбуття покарання строк ув`язнення ОСОБА_7 в порядку затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення з 29.01.2015 року по 31.01.2015 року.

Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 задоволений повністю та постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8 383,00 грн.; у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на залучення експерта на проведення судово-дактилоскопічної експертизи № 44 від 12.02.2015 року у сумі 491,40 грн., № 45 від 18.02.2015 року у сумі 613,80 грн., № 43 від 13.02.2015 року у сумі 491,40 грн.; на проведення хімічної експертизи № 60 від 19.02.2015 року 491,92 грн., а усього 2 088,52 грн.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Як зазначено у вироку суду, 29.01.2015 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись в якості гостя в приміщенні квартири АДРЕСА_2 за місцем мешкання ОСОБА_14 , під час сварки з останньою, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 , знаходячись в приміщенні кухні вказаної квартири, взяв кухонний ніж, яким наніс ОСОБА_14 4 удари в область шиї спереду та один удар в область спини зліва.

У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_14 були заподіяні чотири поверхневих рани на передній поверхні біля основи шиї, які при житті кваліфікувалися б як легкі тілесні ушкодження, та одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення лівої задньої поверхні грудної клітки з ушкодженням грудного відділення аорти, що ускладнилось масивною крововтратою, від чого ОСОБА_14 померла.

Причиною смерті потерпілої ОСОБА_14 стало одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення лівої задньої поверхні грудної клітки з ушкодженням грудного відділення аорти, що ускладнилось масивною крововтратою.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, прокурора та потерпілого, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений, неодноразово змінюючи свою позицію, підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, вимоги апеляційної скарги захисника не підтримав і остаточно просив скасувати вирок та призначити йому більш м`яке покарання з урахуванням поведінки ОСОБА_14 ;

- захисник обвинуваченого підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого і просила скасувати вирок та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції, виходячи з доводів в ній наведених;

- потерпілий зазначив, що призначене обвинуваченому покарання є справедливим, вирок суду законним, а вина обвинуваченого є доведеною, висловив заперечення стосовно доводів захисника про те, що під час огляду місця події не було понятих, він був присутній у квартирі тітки, також були поняті, будь-яких порушень допущено не було, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду, у тому числі покарання обвинуваченому, залишити без змін;

- прокурор висловила заперечення стосовно доводів та вимог апеляційних скарг і вважає вину обвинуваченого доведеною, покарання справедливим і достатнім, а вимоги захисника про скасування вироку з підстав, наведених в апеляційній скарзі, необґрунтованими.

Вирок суду колегією суддів згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційних скарг.

З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційних скаргах не наведено і колегією суддів не встановлено обставин, які вказують на допущення судом зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів провадження, судовий розгляд по ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування чи зміну судових рішень, у провадженні не допущено, а висновки суду про винність обвинуваченого у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, винність засудженого обґрунтовується показаннями:

- потерпілого ОСОБА_9 , який по обставинам подій пояснив, що померла ОСОБА_14 є його тіткою, до якої він з дружиною 29.01.2015 р. після 15.30 год. намагався додзвонитися, але вона не відповідала. Потім в 17.30 годині йому подзвонила дружина обвинуваченого і повідомила, що останній вбив його тітку. Коли він приїхав на квартиру до тітки, побачив там працівників міліції та труп тітки, який знаходився на кухні біля умивальнику на полу в сидячому положенні, біля неї велика калюжа крові, він бачив ножі біля трупу. В квартирі був безлад, речі з ящиків меблевої стінки у кімнаті були частково викинуті на підлогу. Зі слів сусідів дізнався, що була сварка між тіткою та обвинуваченим. Також потерпілий повідомив, що він був в квартирі, коли працівники міліції проводили огляд місця події, там були присутні поняті;

- свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з яких суд встановив, що в квартині потерпілої ОСОБА_14 29.01.2015 року біля 15.00 годині та у подальшому до приїзду працівників міліції знаходились потерпіла та обвинувачений, був чутний шум та крики сусідки про допомогу, на їх вимоги двері відкрив обвинувачений, бачили вони і сусідку, яка була жива, потім двері квартири були замкнені і в неї ніхто зі сторонніх осіб не заходив, вони бачили в руках обвинуваченого ніж;

- свідка ОСОБА_11 , яка також підтвердила, що вона та її донька були понятими під час огляду квартири, підписували протокол і бачили, які речі вилучались і були упаковані;

- свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які пояснили суду, що зі слів обвинуваченого їм стало відомо, що він зарізав ОСОБА_17 (потерпіла).

Показання потерпілого ОСОБА_9 та зазначених свідків суд на законних підставах взяв до уваги, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та з наявними у матеріалах судового кримінального провадження доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 29.01.2015 року з відеозаписом огляду місця події;

- вилученими під час огляду місця події речами та предметами, визнаними речовими доказами;

- висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 № 384 від 29.01.2015 року, згідно з яким, смерть ОСОБА_14 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення лівої задньої поверхні грудної клітки з пошкодженням грудного відділення стінки аорти, що ускладнилось масивною крововтратою, яке є безпосередньою причиною смерті;

- також з іншими висновками проведених по провадженню судових експертиз, у тому числі:

- висновком судово-імунологічної експертизи № 302 від 04.03.2015 р., згідно з яким на одязі ОСОБА_7 , в якому він був затриманий на місці події, не виключається наявність крові потерпілої ОСОБА_14 , а на одязі, на капці ОСОБА_14 , фрагментах шпалер з коридору - наявна лише її кров;

- висновком судової медико-криміналістичної експертизи № 135 від 19.03.2015 року, згідно з яким рана на шкіряному клапці з грудної клітини трупа ОСОБА_14 була заподіяна пласким одностороннє гострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, найбільша ширина зануреної частини якого становила близько 14-16 мм. Спричинення її клинком ножа №2 (з білою рукояткою) не виключається.

Як судом першої інстанції, так і колегією суддів, будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність цих доказів та доказів, наведених у вироку, а також правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України, яка в апеляційній скарзі захисника та обвинуваченого не ставиться під сумнів, встановлено не було.

Отже, проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, та давши належну їм оцінку, суд обґрунтовано визнав доведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Усі наявні у справі докази в своїй сукупності спростовують доводи обвинуваченого та його захисника про невинуватість ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині.

Під час судового розгляду предметом перевірки були доводи, наведені в апеляційних скаргах, як обвинуваченого, так і його захисника, у тому числі в частині клопотань про недопустимість таких доказів, як: протоколу огляду місця події, судово-психіатричної експертизи, достовірність показань свідків, висновки проведених: судово-імунологічної експертизи № 350 від 26.02.2015 року; судово-імунологічної експертизи № 349 від 06.03.2015 року; судово-імунологічної експертизи № 462 від 06.03.2015 року; судово-цитологічної експертизи № 110 від 17.03.2015 року; судово-дактилоскопічної експертизи № 44 від 12.02.2015 року; судово-дактилоскопічної експертизи № 45 від 18.02.2015 року; судово-дактилоскопічної експертизи № 43 від 13.02.2015 року; хімічної експертизи № 60 від 19.02.2015 року; судової медико-криміналістичної експертизи № 135 від 19.03.2015 року.

Суд, допитавши свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила, що разом з дочкою були присутні в якості понятих під час огляду місця події і підписали протокол, тобто без заперечень, обґрунтовано дійшов висновку, що порушень кримінального процесуального закону при проведенні цієї слідчої дії допущено не було, у тому числі в частині подальшого погодження цього огляду з судом, на підтвердження чого стороною обвинувачення суду була надана відповідна ухвала суду. Відсутність зазначеної ухвали під час відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту, на думку колегії суддів, не дає підстав для визнання зазначеного доказу, а саме огляду місця події, недопустимим.

Допитавши експерта ОСОБА_18 , пояснення якого викладені у вироку, суд обґрунтовано доводи захисника обвинуваченого про недопустимість висновку судово-психіатричної експертизи визнав безпідставними і зазначив, що вказаний висновок відповідає вимогам ст. 102 КПК України і містить усі необхідні дані, передбачені законом, експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі або дачу завідомо неправдивого висновку, що посвідчено їх підписами.

Погоджується з такими висновками суду і колегія суддів, а також з тим, що посилання у висновку судово-психіатричної експертизи на те, що під час вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_7 знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, що заперечується в апеляційних скаргах, не свідчить про отримання вказаного висновку як доказу з порушенням встановленого КПК України порядку і відповідно не тягне визнання його недопустимим.

Суд правильно зазначив, що знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 у момент вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що в експертному висновку зазначено саме з його слів, не входить в обсяг його обвинувачення і не потягло за собою негативних наслідків.

Також колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що саме обвинувачений та його дружина дали пояснення експертам про те, що він знаходиться на обліку у нарколога з приводу вживання алкоголю.

Зазначені висновки судово-психіатричної експертизи № 85 узгоджуються в висновками судової психологічної експертизи від 01.09.2015 року, призначеної судом і проведеної за клопотанням захисника, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника по цьому питанню.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №85 від 16.02.2015 р. ОСОБА_7 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. В період скоєння інкримінованого діяння ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом на даний момент також може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протиалкогольного лікування, протипоказань до якого немає.

Згідно з висновком судово-психологічної експертизи б/н від 01.09.2015 р. індивідуально-психологічними особливостями ОСОБА_7 , які вплинули на його поведінку в дослідженій ситуації, є тривожність, недовірливість, емоційна нестійкість. В момент вчинення діяння ОСОБА_7 не знаходився в стані фізіологічного ефекту, а можливо передбачити (оскільки немає об`єктивно підтверджуючої документації, а тільки виявлено зі слів ОСОБА_7 ), що він знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння.

Зробив суд висновки і в частині спрямованості умислу обвинуваченого на позбавлення життя ОСОБА_14 (про що в апеляційних скаргах не зазначено, але це заперечував захисник під час апеляційного розгляду), врахувавши спосіб вчинення злочину, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення, причину припинення злочинного діяння, поведінку обвинуваченого і потерпілої, їхні стосунки, що передували події, поведінку обвинуваченого після вчинення правопорушення, у тому числі те, що він, даючи пояснення експертам під час судово-психіатричної експертизи, повідомив, що він пішов до ванни, помив руки, ніж.

Суд обґрунтовано визнав показання обвинуваченого неправдивими та такими, що не узгоджуються з іншими встановленими по провадженню обставинами та доказами. До таких же висновків доходить і колегія суддів по його доводам в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає вмотивованими і погоджується з висновками суду і про те, що є недостовірними пояснення обвинуваченого про втрату пам`яті, про що зазначено також в апеляційній скарзі і спростовується доказами, на які послався суд у вироку.

При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, за місцем мешкання характеризується позитивно, знаходиться на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності», а також його ставлення до скоєного, який не розкаявся. Врахував суд також і думку потерпілого про призначення суворого покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину відносно особи похилого віку.

З урахуванням зазначеного, за вчинений злочин суд призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, який межує з мінімальним, передбаченим ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час апеляційного розгляду потерпілий погодився з покаранням, призначеним судом першої інстанції, колегія суддів не встановила, про що зазначив обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, що він визнав вину і щиро покаявся, його ставлення до вчиненого залишилось незмінним, виходячи з доводів апеляційної скарги, які аналогічні тим, на які посилався обвинувачений в суді першої інстанції і яким дана оцінка у вироку.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, обвинувачений посилається на проблеми зі здоров`ям, що просить врахувати з метою пом`якшення йому покарання, при цьому, на підтвердження цих доводів, у тому числі і його захисником, доказів не надано.

Наявність в обвинуваченого сім`ї, місця постійного проживання та роботи, які були і на час вчинення злочину, не дають підстав для висновку, що призначене йому покарання є суворим.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

З урахуванням наведених обставин не можна визнати переконливими доводи апеляційних скарг апелянтів про скасування вироку, тому вони задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4