Справа №489/1690/16-к 13.04.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорівка Братського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України,
- застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 03 червня 2016 року, без визначення розміру застави,
секретаря ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту з визначенням розміру застави.
Провадження № 11-сс/784/137/16 Слідчий суддя: ОСОБА_8
Категорія: тримання під вартою Доповідач: ОСОБА_1
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано безпідставно, оскільки матеріали провадження не містять доказів, які б доводили його причетність до вчинення інкримінованого злочину. Вказує, що в матеріалах справи відсутні свідчення потерпілого та висновок експерта щодо встановлення ступіня тяжкості заподіяних йому тілесних ушкоджень. Зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує на те, що слідчий суддя, приймаючи рішення лише послався на тяжкість злочину і не прийняв до уваги дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, має постійне місце проживання. На думку апелянта, слідчий суддя також безпідставно не визначив розмір застави у даному кримінальному проваджені.
3. Встановлені слідчим суддею обставини.
Згідно наданих матеріалів, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що 18.03.2016 року, приблизно з 01 по 03 год., за попередньою змовою з ОСОБА_9 та невстановленою особою, реалізуючи злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, знаходячись біля будинку № 31-а по вул. 11-й Повздовжній в м. Миколаєві, здійснили напад на ОСОБА_10 поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень у вигляді тяжкого забою головного мозку та субдуральної гематоми зліва та заволоділи мобільним телефоном «Meizu», вартістю 3400 грн., ліхтарем - шокером, вартістю 300 грн., обручкою із золота, вартістю 3000 грн., шкіряним портмоне, вартістю 400 грн. чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 7100 грн.
З місця події ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та невстановлена особа зникли та викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
25.03.2016 року правова кваліфікація була змінена з ст.121 ч.1 КК України на ст. 187 ч.4 КК України.
05.04.2016 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
06.04.2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України.
07.04.2016 року старший слідчий СВ Ленінського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Мотивуючи необхідність обрання такого запобіжного заходу, слідчий послався на доведеність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину в групі з ОСОБА_9 та невстановленою особою із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , про що свідчать наявні у нього тілесні ушкодження. Зазначав, що підозрюваний приховує речові докази у кримінальному проваджені, може переховуватись від органів досудового розслідування у зв`язку із підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину. Посилався на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється. Також зазначав про ризики незаконного впливу з боку підозрюваного на потерпілого та свідків у даному кримінальному проваджені.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінального правопорушення та послався на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може перешкодити кримінальному провадженню, знищити або сховати речові докази, незаконно впливати на потерпілого, свідків, переховуватись від органів досудового розслідування та суду. На думку слідчого судді, застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатніми для запобігання вказаним ризикам.
4. Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційної скарги; думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін; вивчивши надані матеріали та матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Вказані вимоги закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були дотримані.
Так, слідчий суддя правильно врахував, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєні тяжкого кримінального правопорушення, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років з конфіскацією майна.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 в скоєні кримінального правопорушення підтверджується даними, що містяться: в протоколах прийняття заяви від ОСОБА_12 про спричинення його батьку - ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень та заволодіння належним йому майном; виписці з журналу реєстрації травм кримінального характеру ЛШМД у ОСОБА_10 ; в заяві ОСОБА_13 матері підозрюваного про добровільну видачу двох ліхтариків - шокерів, які зберігались в її домоволодінні; в протоколах огляду ліхтариків шокерів та визнання їх речовими доказами по справі; протоколах огляду вилучених при проведені досудового розслідування записів з камер відео спостереження та визнання їх речовими доказами по справі; в протоколі допиту свідка ОСОБА_14 - сина потерпілого, який вказав про тяжкий стан здоров`я батька, що перебуває в лікарні; в протоколі допиту свідка ОСОБА_15 , який зазначав, що саме ОСОБА_5 продав йому мобільний телефон «Meizu», який виявився викраденим та в подальшому був вилучений працівниками правоохоронних органів, оглянутий та визнаний речовим доказом по справі.
Таким чином, доводи захисника про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і врахування лише тяжкості злочину, є безпідставними.
При цьому, доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, що ставить під сумнів захисник, не є предметом розгляду вказаного провадження і буде вирішуватись судом при розгляді справи по суті.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя правильно встановив, що надані до суду докази доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що, знаходячись на волі ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню, знищити або сховати речові докази; незаконно впливати на потерпілого, який отримав тілесні ушкодження голови та не пам`ятає всіх подій; свідка ОСОБА_15 , якому він продав частину викраденого майна; та з урахуванням тяжкості злочину та можливого тривалого терміну покарання за його вчинення, може переховуватись від органів досудового слідства та суду.
Крім того, на даний момент не встановлено особу, яка також причетна до вказаного злочину, що дає підстави вважати про те, що підозрюваний зможе перешкоджати встановленню вказаної особи, тобто перешкоджати кримінальному провадженню.
Посилання апелянта на те, що судом безпідставно при обранні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 не було визначено розмір застави, є необгрунтованими.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному проваджені щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
В даному випадку вказане не є обов`язковою умовою при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до матеріалів провадження, на досудовому слідстві було встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який він скоїв в групі з ОСОБА_9 та невстановленою особою із застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_10 , про що свідчать наявні у нього тілесні ушкодження.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального законодавства та обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному проваджені.
Дані про те, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, має постійне місце проживання, не зменшує запобіганню ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді.
Слідчим суддею правильно враховано, що даних, які б вказували на те, що за станом здоров`я ОСОБА_5 не може утримуватись під вартою, немає.
Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні показання ОСОБА_16 та висновок експерта щодо встановлення ступіня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому, є неспроможними.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_16 перебуває на стаціонарному лікування у зв`язку з заподіяними йому тілесних ушкоджень, стан його здоров`я незадовільний. На даний час досудове слідство не закінчено, а тому слідчі дії в повному обсязі не виконані.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя прийняв вірне рішення про застосування саме такого виду запобіжного заходу, без визначення розміру застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді та застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 407, 409, 422 КПК України, апеляційний суд,-
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2016 року, якою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.4 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 03 червня 2016 року, без визначення розміру застави залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3