Справа №1-10/13

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, громадянина України, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2010року народження, освіта вища, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

за ч.2 ст.365КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що працюючи на посаді оперуповноваженого СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, маючи спеціальне звання - старший лейтенант міліції, будучи представником влади і працівником правоохоронного органу, тобто службовою особою, вчинив умисний злочин за наступних обставин.

Так, наказом начальника УМВС України в Житомирській області №188 о/с від 16.04.2008 року ОСОБА_10 призначений на посаду оперуповноваженого СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області.

Відповідно до ст.ст.2,3,5 Закону України "Про міліцію", основними завданнями міліції є забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав та свобод, законних інтересів. Діяльність міліції базується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості. Міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань. У взаємовідносинах з громадянами працівник міліції повинен виявляти високу культуру і такт.

Статтею 12 Закону України «Про міліцію» передбачено, що міліція має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених цим Законом. Застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції. Забороняється застосовувати заходи фізичного впливу і спеціальні засоби до осіб похилого віку, крім випадків вчинення ними групового нападу, що загрожує життю і здоров`ю людей, працівників міліції, або збройного нападу чи збройного опору. Перевищення повноважень по застосуванню сили, в тому числі спеціальних засобів і зброї, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст.13 Закону України "Про міліцію" працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про міліцію», працівники міліції мають право застосовувати наручники у таких випадках:

1) для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров`ю;

2) для припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку;

3) для відбиття нападу на будівлі, приміщення, споруди і транспортні засоби, незалежно від їх належності, або їх звільнення у разі захоплення;

4) для затримання і доставки в міліцію або інше службове приміщення осіб, які вчинили правопорушення, а також для конвоювання і тримання осіб, затриманих і підданих арешту, взятих під варту, якщо зазначені вище особи чинять опір працівникам міліції або якщо є підстави вважати, що вони можуть вчинити втечу чи завдати шкоди оточуючим або собі;

5) для припинення масового захоплення землі та інших дій, що можуть призвести до зіткнення груп населення, а також діянь, які паралізують роботу транспорту, життєдіяльності населених пунктів, посягають на громадський спокій, життя і здоров`я людей;

6) для припинення опору працівникові міліції та іншим особам, які виконують службові або громадські обов`язки по охороні громадського порядку і боротьбі із злочинністю;

7) для звільнення заложників.

Відповідно до розділу 8 наказу МВС України №404 від 28.07.1994 року «Про затвердження Статуту патрульно-постової служби міліції України», працівники міліції мають право застосувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою для припинення правопорушень, подолання протидії їх законним вимогам, якщо інші способи не забезпечили виконання покладених на них обов`язків. Застосуванню сили, спеціальних засобів повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції. Рішення про застосування спеціальних засобів приймає посадова особа, відповідальна за забезпечення громадського порядку, або керівник конкретної операції. Працівники міліції, які діють індивідуально, приймають такі рішення самостійно. Забороняється застосовувати заходи фізичного впливу і спеціальні засоби до осіб похилого віку або з вираженими ознаками інвалідності. У разі неможливості уникнути застосування спеціальних засобів воно не повинно перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов`язків і має зводити до мінімуму можливість заподіяння шкоди здоров`ю правопорушників та інших громадян. Перевищення повноважень по застосуванню сили, в тому числі спеціальних засобів, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

17.12.2010 року, о 09 годині, оперуповноважений СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_10 , слідчий СВ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_11 , експерт СТКЗР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_12 та міліціонер-водій Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_13 відповідно до розстановки нарядів на 17.12.2010 року, затвердженої начальником Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, заступили на добове чергування у складі слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області.

Цього ж дня, о 16 годині 22 хвилин, до чергової частини Житомирського РВ по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_14 про те, що затримано ОСОБА_15 , який викрав майно ОСОБА_14 з її будинку по АДРЕСА_3 .

За вказаним повідомленням на місце події на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 виїхала слідчо-оперативна група (надалі СОГ) Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області у складі оперуповноваженого СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_10 , слідчого СВ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_11 , експерта СТКЗР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_12 та міліціонера-водія Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_13 . Крім того, разом із СОГ на місце події виїхав оперуповноважений СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_16 .

Близько 17 години 20 хвилин 17.12.2010 року, приїхавши в с.Піски, службовий автомобіль Житомирського РВ зупинився біля будинку по вул.Постишева,7, де знаходилися ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Відразу з службового автомобіля вийшли ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 запитав у ОСОБА_17 , вказуючи на ОСОБА_15 , чи це він. ОСОБА_17 відповів, що так. Після цього оперуповноважений Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_10 , підійшовши до ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення ст.ст.2,3,5,12,13 Закону України «Про міліцію» та розділу 8 наказу МВС України №404 від 28.07.1994 року «Про затвердження Статуту патрульно-постової служби міліції України», будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою - представником влади, перевищуючи владу, застосовуючи насильство, без будь-якої причини, умисно наніс ОСОБА_15 удар кулаком в область грудної клітини. Від удару ОСОБА_15 упав на землю. Відразу ОСОБА_10 , в порушення ст.ст.2,3,5,12,13,14 Закону України "Про міліцію", будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою - представником влади, перевищуючи владу, без будь-якої причини, не маючи жодних підстав для застосування до ОСОБА_15 спецзасобів, одягнув на його руки спецзасіб «БР-наручники». Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 разом із ОСОБА_14 і ОСОБА_17 пішли до будинку ОСОБА_14 , де відібрали у останніх пояснення.

Близько 18 години 17.12.2010 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повернулися до службового автомобіля. Після цього, працівники міліції разом із ОСОБА_15 на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 поїхали до будинку ОСОБА_15 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Близько 18 години 10 хвилин 17.12.2010 року, під`їхавши до будинку ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 зайшли до будинку останнього, де ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відібрали пояснення у дружини ОСОБА_15 - ОСОБА_18 .

Близько 18 години 30 хвилин, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 разом із ОСОБА_15 вийшли із будинку останнього та на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 поїхали до Житомирської психіатричної лікарні №1.

Цього ж дня, близько 19 години 20 хвилин, на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначені вище працівники міліції доставили ОСОБА_15 до Житомирської обласної психіатричної лікарні №1, що розташована за адресою: Житомирський район, с.Зарічани, Шосе Бердичівське,3, де ОСОБА_15 був оглянутий завідуючою відділенням Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 ОСОБА_19 , яка відмовила працівникам міліції у госпіталізації ОСОБА_15 . Близько 19 години 40 хвилин, вийшовши з адміністративного приміщення Житомирської обласної психіатричної лікарні №1, оперуповноважений СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_10 , в порушення ст.ст.2,3,5 Закону України "Про міліцію", будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою - представником влади, перевищуючи владу, помістив ОСОБА_15 до багажного відділення службового автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому була відсутня перегородка, що відділяє багажне відділення від салону автомобіля. Після цього, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 поїхали до Житомирського РВ.

Близько 20 години 17.12.2010 року поблизу приміщення Центральної дитячої міської лікарні, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.1-го Травня, 23, при доставці ОСОБА_15 до Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, оперуповноважений Житомирського РВ УМВС в Житомирській області ОСОБА_10 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні біля задніх лівих дверцят службового автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи вільний доступ до багажного відділення службового автомобіля із салону автомобіля, в порушення ст.ст.2,3,5,13,14 Закону України "Про міліцію", будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою представником влади, перевищуючи владу, застосовуючи насильство, умисно наніс ОСОБА_15 , який знаходився в багажному відділенні службового автомобіля, удар спецзасобом гумовою палицею в область правого плеча, спричинивши йому біль.

Дії підсудного ОСОБА_10 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.365КК України як перевищення влади, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, що супроводжувалось насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність ОСОБА_15 за відсутністю ознак катування.

Суд приходить до висновку, що обвинувачення не знайшло свого підтвердження.
У судовому засіданні підсудний ОСОБА_10 винним себе у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що 17.12.2010р. будучи оперуповноваженим СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, знаходився на добовому чергуванні у складі слідчо-оперативної групи разом з працівниками райвідділу. Біля 16 години у складі групи за розпорядженням чергового Житомирського РВ ОСОБА_20 , який повідомив що у зв`язку з викликом про крадіжку з домоволодіння, де на місці затримали чоловіка, виїхав у с.Піски на цей виклик. ОСОБА_20 сказав, що здається знає цього затриманого і він постійно вчиняє крадіжки, а тому щоб були обережні.

На місце події поїхали на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 куди сіли: за кермо міліціонер ОСОБА_21 , справа від водія слідчий ОСОБА_11 , зайшовши через задні праві дверцята (так як ліві задні дверцята не відчинялися) за водієм сів він, посередині сів оперуповноважений Житомирського РВ ОСОБА_16 , який поїхав з ними, оскільки обслуговував цю дільницю і на цій території було вчинено багато крадіжок та позаду справа сів експерт-спеціаліст ОСОБА_12 . На вказаних місцях як на виїзд так і у подальшому вони сиділи постійно.

Близько 17 години приїхали у с.Піски, де на проїзній частині неподалік будинку по вул.Постишева, 7 зупинились та вийшли біля раніше незнайомих йому двох чоловіків і жінки ( ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ), які стояли на дорозі. На дворі вже було темно. З автомобіля він виходив після всіх.

ОСОБА_22 підійшов до ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , потім підійшов до них і він. Останні повідомили, що затримали чоловіка який хотів у них вчинити крадіжку та вказували на ОСОБА_25 , що стояв недалеко за ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Почувши це він підійшов до ОСОБА_25 , представившись запитав як його звати. Але той відійшов назад, його поведінка була неадекватна, так як не міг назватися, став говорити якісь незрозумілі слова, засунув руки в кишені куртки, тому попередивши про застосування наручників, сказав ОСОБА_25 витягнути руки та одягнув на нього наручники, так як запідозрив, що останній може мати небезпечні предмети, що можуть загрожувати йому та іншим. Зробивши поверхневий огляд нічого не виявивши в кишенях ОСОБА_25 , сказав ОСОБА_26 в якого були ключі від наручників, щоб наглядав за ОСОБА_25 та зняв з нього наручники. Ці наручники були ОСОБА_26 , він взяв їх у останнього перед виїздом зі столу, оскільки вони разом працювали в кабінеті і носили з собою у необхідних випадках. ОСОБА_26 знав, що це його наручники, так як потім, коли ОСОБА_26 зняв їх з ОСОБА_25 , то забрав собі.

Після цього він з ОСОБА_22 пішли з ОСОБА_23 та ОСОБА_24 у будинок останньої, а інші залишилися біля автомобіля. У будинку він опитав ОСОБА_23 з приводу виклику оперативної групи та ОСОБА_23 повідомив, що затримав ОСОБА_25 на подвір`ї біля дверей веранди будинку ОСОБА_24 , про що він склав пояснення. ОСОБА_24 і ОСОБА_23 пояснили ОСОБА_22 , що ОСОБА_25 нічого не вкрав, не хотіли писати заяву про злочин, а написали заяву про те, що звернулися у міліцію для інформації, що ОСОБА_25 був затриманий у дворі будинку. ОСОБА_22 відібрав пояснення у ОСОБА_24 та у зв`язку з тим, що вона відмовилася надати дозвіл на проведення огляду будинку, він з ОСОБА_22 пішли на вулицю, а ОСОБА_23 та ОСОБА_24 залишились у ОСОБА_24 вдома.

На вулиці біля автомобіля стояли ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , ОСОБА_21 та дві дівчини. Удару ОСОБА_25 біля автомобіля не наносив. В машину він сів перший на своє місце, потім всі інші члени групи та поїхали до будинку ОСОБА_25 , дорогу куди показали дівчата. Перед цим ОСОБА_27 забрав з багажного відділення свій чемодан експерта, зачинив багажник та поставив його попереду під ноги ОСОБА_22 . Потім побачив, що в багажнику сидів ОСОБА_25 .

Куди їхати і що робити на місці виїзду говорив слідчий ОСОБА_22 , бо він був старший групи та постійно дзвонив черговому по РВ ОСОБА_20 , який говорив ОСОБА_22 , що робити. Прокопюка везли у багажному відділенні службового автомобіля, де він сидів на підлозі за його спиною. У подальшому також аж до часу, поки ОСОБА_25 не привезли до Житомирського РВ, останній їхав у багажному відділенні автомобіля, однак хто його туди посадив чи дав таке розпорядження він не знає. Він його туди не садив та такого розпорядження нікому не давав.

В будинок ОСОБА_25 коли приїхали зайшли він та ОСОБА_22 , а за ними зайшли ОСОБА_27 з ОСОБА_25 та ОСОБА_21 з ОСОБА_26 .

У будинку ОСОБА_25 була жінка як з`ясувалося ОСОБА_18 , яка побачивши ОСОБА_25 почала на нього щось кричати. Він пояснив їй, що ОСОБА_25 затримали, бо він намагався вчинити крадіжку. Жінка пояснила, що ОСОБА_25 був судимий раніше за крадіжку та вчиняє у селі дрібні крадіжки, на ґрунті алкоголізму з`їхав з глузду, стоїть на обліку у психіатричній лікарні і його потрібно туди здати. Пояснила, що ОСОБА_15 її колишній чоловік, не хотіла, щоб він залишався у неї вдома, сказала, що він їй не потрібний. Коли він відбирав пояснення у ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та ОСОБА_27 брали у ОСОБА_15 відбитки пальців. Потім з будинку пішли ОСОБА_21 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 і з ними ОСОБА_15 , а він з ОСОБА_22 ще поспілкувавшись з жінкою, також вийшли з будинку та пішли до автомобіля. Після чого за розпорядженням ОСОБА_22 , який після дзвінка до чергового по РВ прийняв рішення везти ОСОБА_15 до обласної психіатричної лікарні, вони всі сіли у автомобіль на ті ж місця, що і раніше. Хто і як посадив ОСОБА_15 у багажник автомобіля він не бачив та на це уваги не звертав. По приїзду до лікарні у с.Зарічани, він з ОСОБА_22 пройшли у приймальне відділення, де пояснили лікарю, що привезли чоловіка, який нічого про себе не може розповісти та не може пояснити чого лазив по домоволодінню у чужих людей, розповіли про пояснення ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_15 з`їхав з глузду. Коли хтось із групи привів ОСОБА_25 , лікар його оглянула та сказала, що він «дементний» і його стан є нормальним як для особи яка хворіє на алкоголізм, не потребує поміщення в психіатричне відділення лікарні і його туди поміщати не будуть. Коли він чекав на виписку якогось документа з лікарні, інші пішли з ОСОБА_25 до автомобіля і коли він повернувся до автомобіля, ОСОБА_25 вже сидів у багажному відділенні, а ОСОБА_26 та ОСОБА_27 стояли біля автомобіля.

Після спілкування з черговим по ОСОБА_28 по телефону, ОСОБА_22 сказав, що потрібно їхати до РВ. По дорозі до Житомирського РВ, приблизно о 19 годині, вони доїхали до гуртожитку біля приміщення апеляційного суду Житомирської області, що по вул.1-го Травня, де висадили ОСОБА_26 , який пішов додому. Після цього їх автомобіль заглох, ОСОБА_21 не міг його завезти, тому вони намагались завезти автомобіль, проштовхавши до дитячої поліклініки. Так як автомобіль не завели, то вирішили зупинити якийсь автомобіль, щоб той протягнув за собою службовий автомобіль та таким чином спробувати його завезти. ОСОБА_27 сів у автомобіль, а він, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 намагались зупинити автомобіль. Приблизно через 15 хвилин він зупинив автомобіль "Газель", водій якої погодився допомогти лише після його прохань та пояснень, що вони працівники міліції з райвідділу на Крошні, куди їм потрібно проїхати. Після цього, вони прив`язали якийсь ремінь до двох автомобілів, сіли у автомобіль. ОСОБА_25 весь час сидів в автомобілі у багажнику. Щоб ОСОБА_25 виходив на вулицю не бачив. Він сів на своє місце, бо ОСОБА_27 його пропустив туди. Після чого, водій автомобіля "Газель" протягнув їх автомобіль до вулиці І.Кочерги та зупинився, відчепив свій автомобіль та поїхав, а вони поїхали у напрямку Житомирського РВ та по дорозі підвезли ОСОБА_27 до його будинку, де ОСОБА_27 вийшов, а вони поїхали до РВ. В автомобілі Прокопюку ударів не наносив, у тому числі і палкою гумовою "ПР" та такої палки у автомобілі не бачив, наодинці з ОСОБА_27 та ОСОБА_25 у автомобілі не залишався. В селі і в автомобілі ОСОБА_25 вів себе спокійно, але неадекватно, не міг себе назвати, що викликало підозру, що він хитрує. Він йому надів наручники тому, що підозрював, що ОСОБА_25 міг завдати шкоди іншим особам чи собі, бо не реагував на його вказівки вийняти руки з кишень, але оглянувши кишені та виявивши, що там нічого немає, сказав ОСОБА_26 зняти наручники. Вважає, що не перевищив меж. Коли підійшов у селі біля автомобіля до ОСОБА_29 , то було темно, а останній був у такому одязі, що не можна було визначити вік. При цьому, оскільки ОСОБА_24 сказала, що ОСОБА_25 вчинив крадіжку, то він був зобов`язаний провести поверхневий огляд ОСОБА_25 , який сховав руки у кишені та проявив непокору його законним вимогам. Надягнув ОСОБА_25 наручники на руки, коли вони були спереду, коли той стояв і коли він впритул підійшов до ОСОБА_25 і тільки тоді ОСОБА_25 вийняв руки з кишень. Ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_25 не наносив. В той день у форменому одягу не був одягнений. Зазначив, що має зріст 176см.

Доказами про те, що підсудний ОСОБА_10 як службова особа вчинив умисні дії, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалось насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність ОСОБА_15 за відсутністю ознак катування сторона обвинувачення вважає показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_30 та письмові докази, що містяться в матеріалах справи та були досліджені в судовому засіданні.

Судом для встановлення істини по справі були досліджені як вказані докази, що були зібрані під час досудового слідства так і отримані під час судового слідства.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_15 є її бувшим чоловіком, з яким вона розлучилася. Станом на 2010 рік, хоча вони і були у розлученні, однак проживали у одному будинку по АДРЕСА_4 , вели спільне господарство. О 15 годині 17.12.2010р. ОСОБА_15 пішов з дому, сказав, що до сусіда. А приблизно о 18 годині на автомобілі білого кольору до її будинку приїхали працівники міліції та привезли ОСОБА_15 . Вони пояснили, що ОСОБА_15 був затриманий при крадіжці у ОСОБА_24 . У формі були ОСОБА_22 , який був старшим групи та водій, інші одягнені у цивільному одязі чорного кольору. Привів ОСОБА_15 . ОСОБА_27 та ще один міліціонер. Силін, який зайшов у кімнату разом з ОСОБА_22 , у кімнаті відібрав у неї пояснення, а ОСОБА_27 відібрав у ОСОБА_15 , якій сидів на табуреті у прихожій сліди пальців рук. Вона побачила, що у нього посиніли руки, а сам був у незрозумілому стані хилився і як їй здалося був не зовсім у свідомості. Коли вона питала про крадіжку у ОСОБА_15 , то він нічого не сказав. Вона надала Силіну письмові пояснення про те, коли пішов з дому ОСОБА_15 та що він зловживає спиртними напоями. Після цього ОСОБА_22 сказав, щоб ОСОБА_15 залишався вдома, бо ОСОБА_24 до нього нічого не мають, однак вона не погодилась, бо знала зі слів людей у селі і секретаря сільської ради, що ОСОБА_15 ходить по людях та краде. Сказала, щоб він посидів 15 діб то може набереться розуму. Сказала працівникам міліції, що у нього не все в порядку з головою і він стоїть на обліку в психлікарні. Тоді ОСОБА_22 сказав забрати ОСОБА_15 , і інші працівники міліції його повели. За ними пішов ОСОБА_22 , а останнім разом з нею з будинку пішов ОСОБА_31 . В хату ОСОБА_15 привели без наручників, він вів себе спокійно, а коли виводили з хати, то тягнули під руки, так як ноги тягнулись по землі. Міліціонери сказали, що ОСОБА_15 напився одеколону у ОСОБА_24 .
При ній ОСОБА_15 ніхто не бив, він вів себе спокійно, куди його посадили у автомобіль вона не бачила. ОСОБА_25 був судимий за крадіжку і у 2010 році на час подій тільки закінчився строк відстрочки виконання вироку. Стояв на обліку в психіатричному диспансері у зв`язку з ушкодженням мозку, викликаному тривалим зловживанням алкоголю. Підтримала цивільний позов, просила стягнути із вбивці її чоловіка на її користь 6000грн на відшкодування матеріальної шкоди та 15000грн на відшкодування моральної шкоди.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 щодо обставин виїзду слідчо-оперативної групи Житомирського РВ, її складу та пересування по маршруту з Житомирського РВ у с.Піски, рух у с.Піски, проїзду до Житомирської обласної психіатричної лікарні у с.Зарічани, зупинки біля приміщення апеляційного суду Житомирської області та проїзду до Житомирського РВ, дав показання, аналогічні показанням підсудного ОСОБА_10 . Також показав, що він як слідчий був старшим групи, у автомобілі групи постійно їздив на цьому виклику на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_21 за кермом, ОСОБА_31 , ОСОБА_27 та ОСОБА_26 на задньому сидінні, а ОСОБА_25 возили у багажному відділенні автомобіля. Зазначив, що по приїзду у с.Піски та спілкування на дорозі біля автомобіля з ОСОБА_24 , яка викликала міліцію з приводу крадіжки та ОСОБА_23 , з`ясував що ними було затримано ОСОБА_15 , який є місцевим жителем, які однак не знали його прізвища. ОСОБА_25 стояв неподалік від них і при розмові з ними не міг назвати свої анкетні дані та називав різні дати свого народження, поводив себе незрозуміло, хоча спокійно, заперечував, що навіть у двір будинку ОСОБА_24 заходив. Хто почав розмову з ОСОБА_25 він не пам`ятає. Він із ОСОБА_32 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 пішли у будинок останньої, де відібрали пояснення. ОСОБА_24 від написання заяви про злочин відмовилась. Він і ОСОБА_31 повернулись до службового автомобіля, де з працівниками міліції стояли дві дівчини. Після цього, члени групи разом з ОСОБА_25 прибули у будинок бувшої дружини ОСОБА_25 , куди зайшли він, ОСОБА_31 , ОСОБА_27 . Там, у жінки хтось з членів групи відібрав пояснення, ОСОБА_27 відбирав відбитки пальців у ОСОБА_25 та після цього після розмови з черговим по ОСОБА_33 РВ ОСОБА_20 з приводу, що робити далі та за вказівкою ОСОБА_20 , пояснив іншим членам групи необхідність завезти ОСОБА_29 до психіатричної лікарні для огляду на предмет наявності психічних розладів. Після чого всі сіли у автомобіль на ті ж місця, що і раніше, він першим сів на переднє пасажирське сидіння, а інші на заднє сидіння, а ОСОБА_25 посадили у багажне відділення автомобіля. Хто і як садив ОСОБА_29 у багажник автомобіля не пам`ятає, таких вказівок взагалі нікому не давав, однак пам`ятає, що експерт ОСОБА_27 поставив свій чемодан, який до цього лежав у багажному відділенні, йому під ноги. По приїзду до лікарні у с.Зарічани, він пройшов у приймальне відділення, де лікар жінка на його прохання оглянула ОСОБА_25 на предмет наявності психічних розладів, якого привели від машини за його розпорядженням. Хто саме привів він не пам`ятає, однак у приміщення лікарні наскільки пам`ятає, заходили всі члени групи та ОСОБА_26 .

Лікарі, яких вже було 2 чи 3 чоловіки, поспілкувавшись з ОСОБА_25 , сказали, що психічні розлади у ОСОБА_25 є та вони пов`язані із зловживанням алкоголем, однак підстав для поміщення його до психіатричної лікарні немає. Потім всі сіли у автомобіль на ті ж місця та за його вказівкою, яку він дав після спілкування з ОСОБА_20 , поїхали у м.Житомир до Житомирського РВ. Хто посадив у багажник ОСОБА_25 він не бачив та не звертав на це уваги. По дорозі до Житомирського РВ, вони висадили біля гуртожитку поруч з приміщенням апеляційного суду Житомирської області, що по вул.1-го Травня, ОСОБА_26 , який пішов додому, де їх автомобіль заглох і вони тривалий час не могли його завезти. Вони проштовхали автомобіль до дитячої поліклініки, та так як автомобіль не завели, почали зупиняти автомобілі, щоб ті допомогли їм завезти автомобіль. Через приблизно 30 хвилин вони зупинили автомобіль "Газель", водій якого погодився допомогти. До цього моменту він бачив, що ОСОБА_25 був на вулиці. Вони сіли у автомобіль, водій «Газелі» з буксиру завів їх автомобіль, на якому вони поїхали до Житомирського РВ, висадивши по вул.Московській Хом`яка, який пішов додому. Гумової палиці він не отримував під час того, коли заступав на добове чергування у складі групи і палиці у членів групи та у автомобілі не бачив. Бачив у когось з членів групи наручники, у кого саме не пам`ятає, але вважає, що вони повинні були бути у ОСОБА_34 чи у ОСОБА_26 , як оперуповноважених. Він керував членами слідчо-оперативної групи на місці як старший групи. Не бачив, щоб на ОСОБА_25 надягали наручники. Ударів ОСОБА_25 при ньому не наносили. Не пам`ятає, щоб ОСОБА_31 залишався у автомобілі з ОСОБА_25 . Під час поїздки він з ОСОБА_25 не спілкувався, останній щось говорив, казав, що все нормально. ОСОБА_25 був одягнений у брудний одяг. Він та водій ОСОБА_21 були у форменому одязі, інші у цивільному одязі. Не бачив, щоб ОСОБА_27 , разом із ОСОБА_32 та ОСОБА_25 залишалися наодинці в автомобілі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дав показання, аналогічні показанням підсудного та свідка ОСОБА_11 щодо обставин виїзду слідчо-оперативної групи з Житомирського РВ, її складу та пересування по маршруту з Житомирського РВ у с.Піски, рух у с.Піски, проїзду до Житомирської обласної психіатричної лікарні у с.Зарічани, зупинки біля приміщення апеляційного суду Житомирської області та проїзду до Житомирського РВ. Додатково показав, що був у слідчо-оперативній групі водієм та одягнений у формений одяг. У формі також був ОСОБА_22 , а інші у цивільному одязі. На виїзд у с.Піски з приводу крадіжки виїздили він, ОСОБА_22 , оперуповноважені ОСОБА_31 та ОСОБА_26 , а також експерт ОСОБА_27 . Він був за кермом, ОСОБА_31 , ОСОБА_27 та ОСОБА_26 на задньому сидінні. Зазначив, що по приїзду у с.Піски, ОСОБА_22 спілкувався на дорозі біля автомобіля з жінкою та чоловіком, як він дізнався пізніше її співмешканцем. Неподалік від жінки та чоловіка стояв раніше незнайомий йому ОСОБА_35 . Після цього він побачив, що ОСОБА_22 , ОСОБА_31 та чоловік з жінкою пішли у бік будинку, а ОСОБА_25 , ОСОБА_27 та ОСОБА_26 залишилися біля службового автомобіля. ОСОБА_25 просився в туалет, відійшов на 5м і повернувся, хто за ним пішов не бачив, але потім всі повернулись і стояли біля машини. Через деякий час повернувся ОСОБА_31 з ОСОБА_22 , заявниця та чоловік, і за розпорядженням слідчого ОСОБА_22 вони поїхали до будинку ОСОБА_25 , забравши ОСОБА_25 з собою, бо так сказав слідчий. Коли всі сідали в автомобіль, то він сказав, що у салоні немає місця. Тоді експерт ОСОБА_27 забрав з багажника свій чемодан та поставив на перед в салон авто. ОСОБА_25 сам сів у багажне відділення, хто його відчиняв не знає, хто давав вказівку ОСОБА_25 сідати в багажник не знає. По приїзду до будинку ОСОБА_25 , працівники міліції склали там якісь документи, опитували жінку. Він побачив, що у ОСОБА_25 опухлі руки, коли у веранді допомагав ОСОБА_27 відбирати відбитки пальців рук. Коли вийшли з будинку ОСОБА_25 то він побачив, що ОСОБА_25 сидить у багажному відділені автомобіля. Хто посадив його туди та хто наказав це зробити, він не знає. За розпорядженням слідчого вони поїхали у с.Зарічани до психіатричної лікарні, де всі пішли усередину. Після спілкуванням з лікарями, всі вийшли з лікарні та сіли у автомобіль, а ОСОБА_25 посадили у багажник автомобіля. ОСОБА_25 вів себе спокійно. Силін періодично запитував у ОСОБА_25 , чи все нормально, на що той говорив, що так. Багажне відділення було відгороджене від салону лише спинкою заднього сидіння, перегородка багажника була знята. Спецзасобів у машині у тому числі і палиці гумової не було, бо він оглядав автомобіль як перед виїздом так і після нього. У цей день у членів групи такої палиці він не бачив. Не бачив, щоб ОСОБА_25 хтось надягав наручники, наручників ні у кого не бачив. По вул.1-гоТравня, коли машина заглохла та вони намагалися її завести, штовхаючи та коли він, ОСОБА_31 , ОСОБА_22 та ОСОБА_27 зупиняли автомобілі, щоб їх автомобіль взяли на буксир, а ОСОБА_25 сидів у автомобілі у багажнику і він не бачив, щоб ОСОБА_25 виходив на вулицю. Біля приміщення психіатричної лікарні ОСОБА_25 , вийшовши з лікарні, сам підійшов до машини та сів у багажне віддалення, хто йому допомагав він не бачив. Ліві задні дверцята автомобіля не відчинялася, і всі на заднє сидіння сідали через задні праві двері автомобіля. Будучи в с.Пісках, не бачив, щоб хтось із СОГ наносив удари ОСОБА_25 , не пам`ятає чи були в когось із колег наручники. Не бачив, щоб ОСОБА_31 наносив удар ОСОБА_25 в автомобілі. Гумової палиці в той день не бачив.

Після оголошення його показань, даних під час досудового слідства (т.1 а.с. 209-211) щодо того, що саме ОСОБА_31 посадив ОСОБА_25 в багажник автомобіля, свідок ОСОБА_21 показав, що насправді не знає, хто поміщав ОСОБА_25 у багажник автомобіля, протокол повністю не читав. Крім цього заперечив свої показання, що в автомобілі перед виїздом у с.Піски бачив на задньому сидінні гумову палицю. Чому так записано у протоколі не знає. Підтримав свої показання, дані у судовому засіданні та зазначив, що саме вони відповідають дійсності. Гумової палки у автомобілі не було і у членів СОГ під час чергування її не бачив. Не бачив, щоб ОСОБА_27 , разом з ОСОБА_32 та ОСОБА_25 залишалися наодинці у автомобілі. Старшим групи був слідчий ОСОБА_22 , який давав обов`язкові для всіх вказівки.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що 17.12.2010р. близько 16-17години разом із слідчо-оперативною групою Житомирського РВ як оперативний працівник райвідділу, де на той час працював, за вказівкою чергового виїхав в с.Піски звідки поступила інформація про вчинення крадіжки. Поїхав, оскільки був оперуповноваженим по с.Лука, де було також вчинено ряд крадіжок, хоча не входив до складу слідчо-оперативної групи. Їхали на службовому автомобілі ВАЗ2104 білого кольору куди сіли водій ОСОБА_21 , поряд з ним слідчий ОСОБА_22 , позаду за водієм оперуповноважений ОСОБА_31 , біля нього експерт ОСОБА_27 та він ( ОСОБА_26 ). В с.Піски їх автомобіль зупинили. Коли він вийшов, побачив 3 особи. Чоловіка ( ОСОБА_25 ) на якого вказали як особу, яку затримали господарі будинку, запитав як звати, але той поводив себе неадекватно, не міг відповісти на його запитання щодо анкетних даних, розмахував руками, був агресивним. Хтось із колег одягнув на ОСОБА_25 кайданки, але хто саме це зробив не знає, однак він їх знімав, так як мав відповідні ключі. В кайданках останній був недовго - 3-4 хвилини. Допустив, що кайданки міг одягти ОСОБА_31 , оскільки бачив їх в його кабінеті. ОСОБА_31 та ОСОБА_22 пішли в будинок ОСОБА_36 , відібрати пояснення. Коли повернулися всі разом із ОСОБА_25 поїхали до останнього додому. Там дружина ОСОБА_25 відмовилась забирати бувшого чоловіка додому, а сказала вести його в психлікарню, так як з ним не проживає. В будинку у Прокопюка експерт ОСОБА_27 зробив відбитки пальців. На автомобілі всі хто прибув у село разом із ОСОБА_25 поїхали в психіатричну лікарню. Він разом із водієм ОСОБА_21 залишались біля автомобіля, коли решта його колег разом із ОСОБА_25 пішли в приміщення лікарні. Вказівки щодо пересування слідчо-оперативної групи надавав слідчий ОСОБА_22 та черговий РВ. Потім повернулися та поїхали в райвідділ, однак він по дорозі на вул.1-гоТравня вийшов та пішов додому. Гумової палиці ні у кого з членів групи і у машині не бачив. Коли сідав до автомобіля в с.Піски, бачив в багажнику авто ОСОБА_25 , який сидів позаду ОСОБА_34 напівобертом, але хто його туди посадив не знає та не бачив. Бачив як із багажного відділення ОСОБА_27 діставав валізу експерта. В його присутності ніхто із колег ударів ОСОБА_25 не наносив, видимих тілесних ушкоджень в останнього не бачив. По селу, в лікарні ОСОБА_25 пересувався самостійно.

Свідок ОСОБА_37 пояснила, що більше 3-х років тому в грудні місяці йшла по вулиці в с.Піски щоб зустрітися із знайомою ОСОБА_38 . Зупинилася біля будинку ОСОБА_24 де побачила ОСОБА_25 , який сидів на бордюрі, а біля нього стояли ОСОБА_36 , її чоловік ОСОБА_39 та брат ОСОБА_40 . Останні повідомили, що ОСОБА_25 заліз в їх будинок, щоб вчинити крадіжку, тому викликали працівників міліції і чекали їх приїзду. Зустрівши ОСОБА_41 , за 20-40 хвилин разом поверталися назад, біля вулички, недалеко від її будинку, стояв автомобіль білого кольору біля якого сидів ОСОБА_25 . Працівники міліції запитали її чи знає вона ОСОБА_25 та чи зможе показати де той проживає, на що показала як доїхати до будинку останнього. Бачила відкритий багажник в авто працівників міліції і хтось сказав, щоб ОСОБА_25 туди сів, але чи сідав він туди не знає. Тілесних ушкоджень у останнього не бачила. ОСОБА_42 палиці у працівників міліції не бачила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_37 підтримала свої показання, які давала на досудовому слідстві про те, що 17.12.2010р. йшла зі свого будинку в с.Піски на зустріч із подругою ОСОБА_43 . Проходячи біля подвір`я ОСОБА_24 , почула звідти гавкіт собаки та сварку. Потім з подвір`я ОСОБА_24 вийшов ОСОБА_44 , за ним ОСОБА_45 та її співмешканець ОСОБА_46 . ОСОБА_25 притримував руками штани, які були порвані та постійно спадали. ОСОБА_45 повідомила, що викликали міліцію, так як застали ОСОБА_25 в своїй хаті у другій половині, та який там випив духи, перевернув речі в шафі. Ще ОСОБА_47 їй сказала, що штани ОСОБА_25 порвала їх собака. ОСОБА_25 з подвіря ОСОБА_24 виходив самостійно, без сторонньої допомоги, на вулиці стояв, скарг на погане самопочуття від нього не чула. Пішла в напрямку церкви, зустріла ОСОБА_41 , порозмовлявши з якою поверталися разом до неї додому. За 50м до її будинку побачила автомобіль ВАЗ білого кольору біля якого стояли троє чоловіків. Біля автомобіля на обочині сидів ОСОБА_44 . Чоловіки представились працівниками міліції, та на їх запитання погодилася показати де проживає ОСОБА_25 . Один із працівників міліції попросив почекати поки вийде ще один міліціонер, який знаходиться в будинку ОСОБА_24 . Через 5 хвилин побачила як в їх бік ішов чоловік у форменному одязі та на його запитання також погодилася показати де проживає ОСОБА_25 . Після цього хтось із міліціонерів наказав ОСОБА_25 сідати в багажне відділення автомобіля. Останній самостійно, без сторонньої допомоги заліз в багажник автомобіля. Автомобіль з міліціонерами поїхав в напрямку будинку де живе ОСОБА_25 , який вона показала, а вона з ОСОБА_38 пішли пішки. Зустрівши працівників у зазначеному місці, показала де проживає ОСОБА_25 та погукала дружину останнього, якій повідомила, що її чоловіка привезли міліціонери. Потім в подвір`я зайшли працівники міліції з ОСОБА_25 (т.1 а.с.239-242).

Із оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_48 вбачається, що 17.12.2010р. коли разом із ОСОБА_49 йшли до останньої додому, за 50м від будинку ОСОБА_50 побачила автомобіль білого кольору біля якого стояло декілька чоловіків. На земля сидів чоловік похилого віку. Чоловіки, що стояли біля авто запитали чи знають вони цього чоловіка. ОСОБА_51 сказала, що знає цього чоловіка і де він проживає. Під час їх розмови з чоловіками, яка тривала 15-20 хвилин, чоловік, який сидів на землі, самостійно піднявся та хотів залізти в машину декілька разів, шарпав дверцята автомобіля. Чоловіки, які представилися працівниками міліції відпихали старого чоловіка від автомобіля і один раз той від поштовху упав на землю, після чого самостійно піднявся із землі. Через 15-20 хвилин до автомобіля підійшов працівник у форменому одязі, який став розмовляти з ОСОБА_52 . Після цього чоловік похилого віку заліз у багажне відділення автомобіля, інші чоловіки також сіли в автомобіль і поїхали до будинку ОСОБА_25 . До своїх пояснень власноручно написала, що в її присутності працівники міліції особу, яка сиділа на землі біля автомобіля не били.(т.1 а.с.243-245).

Із оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_53 слідує, що 17.12.2010 року він чергував у Житомирському РВ як помічник відповідального по РВ. Слідчо-оперативна група у складі: ОСОБА_22 слідчий, ОСОБА_31 оперуповноважений, ОСОБА_27 експерт та ОСОБА_21 водій автомобіля чергової частини ВАЗ 2104 за викликом, який надійшов до чергової частини РВ по телефону "02", виїхали у с.Піски у зв`язку з повідомленням ОСОБА_54 про те, що в її будинок по АДРЕСА_3 проникла невідома особа, яку затримано(т.1 а.с.165-166).

Свідок ОСОБА_55 пояснив, що станом на 17.12.10 року працював начальником Житомирського РВ. У цей день, близько 17 години, йому подзвонив оперативний черговий ОСОБА_20 та повідомив, що в с.Піски жителі затримали невідомого, що вчинив крадіжку. Він дав вказівку, щоб на місце події виїхала слідчо-оперативна група (СОГ). За черговою частиною наказом по Житомирському РВ закріплено лише один автомобіль - ВАЗ 2104, який використовувався за призначенням, для доставки слідчо-оперативної групи на місця виїзду декілька років. Він не пристосований для перевезення людей у багажному відділенні. Членам СОГ які заступають на добове чергування за необхідності видаються спецзасоби та зброя, якщо це має місце, та про їх видачу обов`язково робиться відмітка у відповідних журналах видачі спецзасобів та зброї. Чи видавались спецзасоби членам СОГ 17.12.2010 року йому невідомо, оскільки відповідальним у цей день був його заступник ОСОБА_56 . На місці події старшим групи є слідчий, він дає вказівки іншим членам групи та організовує роботу СОГ.
З показань свідка ОСОБА_57 в суді слідує, що 17.12.2010 року він заступив на добове чергування у Житомирському РВ як помічник оперативного чергового, яким був ОСОБА_20 . Членами СОГ були ОСОБА_22 слідчий, ОСОБА_31 оперуповноважений, ОСОБА_27 експерт та ОСОБА_21 водій автомобіля чергової частини ВАЗ 2104. Спецзасоби членам СОГ у цей день не видавались. У другій половині дня до чергової частини зателефонувала жінка з приводу крадіжки у с. Піски. Виклик приймав ОСОБА_20 , який по гучномовцю викликав СОГ на виїзд і направив СОГ на місце події. Автомобіль ВАЗ 2104 має 5 місць разом з водієм. Викликом зв`язком у телефонному режимі з членами СОГ, які були на місці події займався ОСОБА_20 . У подальшому, коли він прослуховував у черговій частині звукозапис виклику жінки, то чув, як жінка говорила комусь: "Не бий його, ОСОБА_46 ".

Свідок ОСОБА_58 у судовому засіданні пояснив, що в грудні 2010 року точної дати не пам`ятає, близько 20 години його автомобіль "Газель" зупинили в районі дитячої поліклініки по вул.1-го Травня м.Житомира двоє працівників міліції, один з яких був у формі та попросили смикнути їх автомобіль ВАЗ світлого кольору, який вони не могли завезти. Він погодився та зачепив за крючок буксировочним тросом цей автомобіль до свого, проїхав, ВАЗ завівся та інший чоловік водій ОСОБА_59 блимнув фарами, і коли він зупинився, то той водій від`єднав трос, закинув за борт у його автомобіль і він, не виходячи з автомобіля, поїхав. Поки зачіплювали троса, то ті двоє міліціонерів, які його зупинили так і стояли на вулиці, а з машини виходив водій ОСОБА_59 , коли він причепив ременя. Скільки було всього людей у машині не бачив. Хтось з них сказав, що вони працівники міліції з райвідділу на Крошні.

Свідок ОСОБА_12 щодо обставин виїзду на місце події у с.Піски 17.12.2010 року у складі СОГ дав показання, аналогічні показанням свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 та підсудного ОСОБА_34 . Пояснив, що на запитання членів групи ОСОБА_25 відповіді не давав, постійно присідав, бо чомусь не міг стояти, від нього тхнуло одеколоном. Прокопюка посадили у багажне відділення автомобіля, однак хто саме його туди посадив, не пам`ятає. Працівниками міліції у с.Піски ніким насильство не застосовувалося. Хто по приїзду групи у с.Піски надягнув Прокопюку наручники, не бачив, але бачив, як після того, як ОСОБА_31 та ОСОБА_22 пішли у будинок до ОСОБА_24 , ОСОБА_26 ключем відімкнув та зняв з ОСОБА_25 наручники. Про те, щоб зняти наручники, ОСОБА_26 ніхто не говорив. Куди їх дів, він не бачив. Більше наручників ніхто ОСОБА_25 не надягав. Він бачив, як ОСОБА_22 та ОСОБА_31 підійшли та розмовляли з жінкою ОСОБА_24 , яка пояснила, що ОСОБА_25 затримали як такого, якого зловили у її хаті. Хто сказав посадити ОСОБА_25 у багажник не пам`ятає, однак він забирав з багажника свою валізу експерта, яку поставив під ноги слідчому. Ліві задні дверцята автомобіля під час виїзду не відчинялася.

Після того, як ОСОБА_25 завезли до будинку ОСОБА_25 , де він за вказівкою слідчого ОСОБА_22 , який був старший групи під час виїзду на місця події, відбирав у ОСОБА_25 відбитки пальців рук, а ОСОБА_31 пояснення у дружини ОСОБА_25 і остання не захотіла щоб ОСОБА_25 залишався вдома, бо вона його у будинок не пускає і сказала забрати ОСОБА_25 . За вказівкою ОСОБА_22 , як старшого групи ОСОБА_29 завели до автомобіля, де хтось, хто саме не пам`ятає, посадив ОСОБА_25 у багажне відділення автомобіля, бо у салоні не було місця та поїхали до диспансеру. Після спілкування з лікарем та відмови у госпіталізації ОСОБА_25 , хтось сказав ОСОБА_25 йти до автомобіля, однак хто посадив його у багажне відділення, не пам`ятає. Багажне відділення не було відділене від салону, ОСОБА_25 сидів у ньому на сідницях на підлозі багажника. Свій чемодан експерта він поставив у ноги ОСОБА_22 . Після виїзду від диспансеру у напрямку м.Житомира по дорозі до Житомирського РВ, вони доїхали до гуртожитку біля приміщення апеляційного суду Житомирської області, що по вул.1-го Травня, де висадили ОСОБА_26 , який сидів на задньому сидінні разом з ним та ОСОБА_32 та який пішов додому. Після цього їх автомобіль заглох, ОСОБА_21 не міг його завезти, тому вони намагались завезти автомобіль, проштовхавши до дитячої поліклініки. Так як автомобіль не завели, то вирішили зупинити якийсь автомобіль, щоб той протягнув за собою службовий автомобіль та таким чином спробувати його завезти. Вони періодично виходили з автомобіля та зупиняли проїжджаючі машини. Хтось зупинив автомобіль "Газель", водій якої погодився допомогти. Після цього, хтось прив`язав трос до автомобілів, автомобіль протягнув водій Газелі та таким чином завели свій автомобіль. Він у подальшому по дорозі до Житомирського РВ вийшов та пішов додому. ОСОБА_25 весь час сидів в автомобілі у багажнику. У той час, як біля поліклініки по вул.1-го Травня залишилися у багажнику ОСОБА_25 , а на задньому сидінні справа він, а ОСОБА_31 на задньому сидіння зліва, то побачив, як після того, як ОСОБА_25 почав шарудіти, ОСОБА_31 взяв у праву руку гумову палку довжиною 50-60см, що лежала між сидінням та спинкою заднього сидіння. Припускає, що ОСОБА_31 розвернувшись боком вдарив ОСОБА_25 , але в яку саме частину тіла не бачив, чув тільки глухий звук, відчув вітер (свист) біля своєї голови, тобто палка об щось вдарила. ОСОБА_25 нічого не сказав та не ойкнув. Силін також не пояснював, чому вдарив ОСОБА_25 . Гумової палиці ні у кого з членів СОГ до приїзду на вул. 1-го Травня не бачив. ОСОБА_25 весь час був неадекватний, плутав імена, не міг назвати своє ім`я, однак вів себе спокійно та виконував розпорядження працівників міліції. У машині утрьох вони сиділи близько 15 хвилин, а інші були на вулиці.

Під час першого судового розгляду справи свідок ОСОБА_12 пояснював, що показання, які давав під час слідства перші є неправдивими. Він у складі СОГ чергував 17 грудня 2010 року шостий день підряд, однак з 19 години по 09 годину у випадку відсутності виїздів, чергував вдома. Був стомлений, бо не висипався.

Після оголошення показань свідка ОСОБА_12 , які він дав 18 грудня 2010 року під час досудового слідства (т.1 а.с.71-73) про те, що на місце події виїздила СОГ, однак без ОСОБА_26 та що ніхто з працівників міліції та з інших сторонніх осіб ударів ОСОБА_25 не наносили, фізичного впливу та спецзасобів до останнього не застосовували, показав, що не підтримує ці показання, оскільки вони є неправдивими.

Після оголошення показань свідка ОСОБА_12 , які він дав через три дні - 21 грудня 2010 року під час досудового слідства (т.1 а.с.119-122) про те, що побачив, що біля автомобіля у с.Піски бачив, як ОСОБА_15 упав, а ОСОБА_31 підійшов до останнього та допоміг піднятися, після чого підійшов до ОСОБА_22 та до жінки та почав з ОСОБА_22 опитувати жінку. Чи завдав ОСОБА_31 удару ОСОБА_25 біля машини у с.Піски він не бачив, а зробив таке припущення з того, що ОСОБА_31 підійшов до ОСОБА_25 та допоміг піднятися. Коли ОСОБА_31 і ОСОБА_22 повернулися з будинку заявниці, то ОСОБА_25 показав їм, як проїхати до його будинку. Щодо наявності двох дівчат, які показували дорогу у с.Піски до будинку ОСОБА_25 під час його допиту нічого не показав. Зазначив, що ці показання є правдивими та він їх підтримує. Показав, що під час нанесення ОСОБА_32 у автомобілі удару палицею Прокопюку, він не бачив, у якому положенні сидів ОСОБА_25 , однак коли після удару ОСОБА_34 повернувся, то побачив, що голова останнього не виглядала з-за спинки сидіння, а була на рівні з нею, як і плече. Вже показав, що самого удару та контакту палки та тіла ОСОБА_25 під час удару не бачив, але зробив висновок, що ОСОБА_31 попав палкою у плече чи руку ОСОБА_25 , бо не міг попасти у інше місце. Як саме і за що тримав ОСОБА_31 палку, не бачив. Під час проведення відтворення обстановки та обставин події за його участі йому замість палки дали аркуш паперу формату А-4, скручений уздовж у трубку. Силу завданого удару не знає. Уточнив, що у показаннях від 21 грудня 2010 року є неточності, а саме, що ОСОБА_25 не показав їм, як проїхати до його будинку, а показав рукою у сторону, сказавши, що там живе. В протоколі допиту не вказав про дівчат, які показували дорогу, бо за них забув.

Після оголошення протоколу очної ставки, проведеної того ж дня 21 грудня 2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_27 (т.2 а.с.114-120) підтримав показання, що не бачив як ОСОБА_31 в автомобілі завдав удару ОСОБА_25 палицею, а це його припущенням. Дав неправдиві показання 18 грудня 2010 року, бо спочатку не хотів свідчити проти своїх колег.

Під час додаткового допиту у судовому засіданні 13 лютого 2013 року свідок ОСОБА_12 підтримав свої показання про те, що не бачив в автомобілі удару ОСОБА_34 , зазначив, що не може відрізнити звук удару об одяг на передпліччі людини від звуку удару об сидіння автомобіля. Сидіння автомобіля було м`яке, обшите тканиною. Зазначив, що ОСОБА_25 нічого після завданого йому удару не казав, йому здається, що був стогін ОСОБА_25 , вірніше не стогін, а видих з звуком. Раніше про це не казав, бо про це його ніхто не запитував. Куди поділась гумова палка з автомобіля, не знає. Згадав, що ОСОБА_31 тримав палицю ближче до середини, відстань під час удару між ним та ОСОБА_32 була близько 40см, палиця була довжиною близько 40см, ОСОБА_31 при ударі палицею його не зачепив.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що взимку 2010року точної дати не пам`ятає, у другій половині дня, коли він на крик своєї співмешканки ОСОБА_36 вибіг на вулицю з частини будинку по АДРЕСА_5 , то побачив, що з іншої частини будинку вийшов ОСОБА_60 , якого він затримав. З кишені останнього звисала пряжка жіночого поясу. До ОСОБА_25 також підійшли співмешканка та її брат ОСОБА_61 . Хтось із присутніх з кишені ОСОБА_25 дістав цей пояс та ще жіночу косметичку. ОСОБА_25 намагався втекти, тому вдарив його ногою по ногам та 7 разів по рукам своєю рукою, після чого ОСОБА_25 впав на землю. Останнього бив, щоб не крав. ОСОБА_36 по телефону викликала працівників міліції. Він, знявши з ОСОБА_25 шарф, зв`язав ним руки останнього та стали чекати міліцію. На прохання ОСОБА_25 дав йому цигарку, розв`язавши останньому руки. Оскільки більше години працівників міліції не було, вирішили вести ОСОБА_25 додому. Вийшовши з подвір`я, зустріли сусідку, з якою порозмовляли. Вже було темно, вулиця не освітлювалася. Пройшовши біля 50 метрів від будинку, на автомобілі ВАЗ білого кольору приїхали працівники міліції. З автомобіля вийшло 5 міліціонерів, яким чи він чи ОСОБА_36 вказали на ОСОБА_25 як на злодія. Потім один із міліціонерів (зростом 180см, плотної тілобудови, одягнений в куртку чорного кольору) вдарив ОСОБА_25 рукою в груди від чого той впав. Працівники міліції підняли ОСОБА_25 із землі та один із міліціонерів одягнув йому на руки кайданки. Працівників міліції, який вдарив ОСОБА_25 та який надягав кайданки не запам`ятав. ОСОБА_31 був присутній, але чи саме він вдарив ОСОБА_25 не міг ствердити. Потім 3 працівника міліції повели ОСОБА_25 вбік від автомобіля у вуличку, а двоє залишилися, сказали, що потрібно описати викрадене з будинку майно. Після цього він з ОСОБА_36 та двома міліціонерами, серед яких був і ОСОБА_31 , пішли до будинку де давали пояснення. Так як він з ОСОБА_62 поспішали в гості до родичів, тому написали у поясненнях що ОСОБА_25 намагався проникнути до будинку, але не встиг. Пояснення відбирав в будинку і ОСОБА_31 . Після відібрання пояснень працівники міліції пішли з будинку.

З оголошених показань свідка ОСОБА_63 , які він дав на досудовому слідстві при допиті як свідка на наступний день після подій, а саме 18 грудня 2010 року вбачається, що 17 грудня 2010 року виявлені у ОСОБА_29 речі перед цим лежали у комоді у будинку його співмешканки ОСОБА_24 . ОСОБА_24 о 16 годині 20 хвилин зателефонувала до міліції, і працівник міліції по телефону повідомив, що наряд буде через 20 хвилин. Він, ОСОБА_24 та ОСОБА_25 пішли на дорогу зустрічати міліціонерів, які приїхали після 17 години 30 хвилин на автомобілі ВАЗ 2104 білого кольору, з якого вийшло п`ятеро чоловіків. На запитання старшого лейтенанта ОСОБА_24 відповіла, що ОСОБА_25 викрав з будинку її речі, після чого один з чоловіків спортивної тілобудови надягнув ОСОБА_25 наручники. Він, ОСОБА_24 , старший лейтенант та ще один міліціонер у цивільному одязі, чорнявий, невисокого зросту, пішли до будинку писати пояснення. Останній відбирав пояснення у нього. Він ОСОБА_25 не бив. Не били ОСОБА_25 у його присутності і працівники міліції (т.1 а.с.80-81).

Додатково допитаний на досудовому слідстві наступного дня 19 грудня 2010 року ОСОБА_64 доповнив свої показання та зазначив, що коли вибіг з будинку на вулицю, то побачив, що у ОСОБА_25 були подерті штани і не трималися на ньому. Він не зв`язував ОСОБА_25 , не валив його на землю, а лише лаявся на нього, а на прохання ОСОБА_25 відпустити не відпускав, однак фізичної сили не застосовував, лише притримував рукою. Не зв`язував, бо для цього не було підстав, бо ОСОБА_25 ледве ходив, хоча на землю не падав, однак одяг був у снігу. Коли він та ОСОБА_24 вивели ОСОБА_25 на вулицю, то сусідка розповідала, що ОСОБА_25 того ж дня був у неї вдома і вона його вигнала. У його присутності працівники міліції не застосовували фізичної сили до ОСОБА_25 , лише один з них, сильної фізичної статури одяг наручники. Двоє з працівників міліції пішли з ним та ОСОБА_24 до будинку, а троє, у тому числі і той, що надягав наручники, залишились біля автомобіля. Після закінчення складання протоколу та його підписання свідком та особою, що проводила допит, протокол містить продовження, у якому ОСОБА_65 власноручно зазначив, що коли вони йшли до будинку, то працівники міліції, що залишились, повели ОСОБА_25 у бік газової підстанції. Крім цього, змінив показання та зазначив, що після затримання бив ОСОБА_25 рукою по руках та вдарив ногою по його нозі, щоб ОСОБА_25 не утікав, завів руки назад та зв`язав шарфом. Наніс рукою по руках ОСОБА_25 близько 10 ударів, по голові та грудях не бив. Тримав зв`язаним 10 хвилин. Після підписання власноручно викладених показань, знову доповнив, що коли працівники міліції вийшли з машини, то один з них запитав "це він", і коли він відповів, що так, вдарив кулаком ОСОБА_25 в груди, від чого останній впав сідницями на землю. Він побачив, як один з працівників міліції одягнув на руки ОСОБА_25 кайданки, останнього підняли з землі і повели у темну вулицю у бік від машини. ОСОБА_36 сказала працівникам міліції, щоб ОСОБА_25 не чіпали, на що один з них сказав, що аби він видержав. Зазначив, що описати усіх працівників міліції не може, а може описати лише старшого лейтенанта ( ОСОБА_22 ) і працівника міліції ( ОСОБА_34 ) в цивільному, що були у хаті, коли відбирали у нього та ОСОБА_24 пояснення. Ці двоє працівників міліції при ньому ОСОБА_25 не били (т.1 а.с.87-89).

З оголошених судом показань свідка ОСОБА_63 , даних ним під час додаткового допиту 28 січня 2011 року, вбачається, що він уточнив свої показання та доповнив, змінив їх зазначивши, що той хто запитував, вказуючи на ОСОБА_25 , чи це він був чоловік у формі ( ОСОБА_22 ), а коли він відповів, що "так", то чоловік у цивільному одязі завдав ОСОБА_25 удару в область грудної клітини, від якого ОСОБА_25 впав на спину. У цей час чоловік у цивільному, зростом близько 190 см. допоміг іншому, підняти ОСОБА_25 та надягнути йому наручники, при цьому руки ОСОБА_25 були за спиною. Після цього чоловік зростом близько 180см, який був плотної тілобудови і який допомагав піднятися Прокопюку, підійшов до міліціонера у формі, який розмовляв з ОСОБА_24 і вони удвох почали розпитувати про обставини викрадення майна та пішли з ними у хату, де працівник у цивільному відбирав у нього пояснення. Цього працівника міліції він може впізнати, бо він має кругле повне обличчя, чорне пряме волосся та чорні густі брови. Уточнив, що раніше дані ним показання про те, що працівники міліції, що відбирали пояснення, не били ОСОБА_25 не зовсім точні тому, що працівник у цивільному, що відбирав пояснення, в момент завдання ОСОБА_25 удару, знаходився біля ОСОБА_25 і він не виключає, що саме він міг завдати удару ОСОБА_25 . Чоловіків, що мали плотну тілобудову та були зростом біля 180см було двоє, один з них відбирав пояснення (т.2 а.с.4-5).

З оголошених судом показань свідка ОСОБА_63 , даних ним під час додаткового допиту 12 березня 2011 року, вбачається, що він уточнив свої показання та доповнив, змінивши їх та зазначив, що вже зможе впізнати чоловіка, який завдав удару ОСОБА_25 в грудну клітину, описавши при цьому прикмети того чоловіка, який відбирав у нього пояснення у будинку ОСОБА_24 (т.2 а.с.131-132).

Щодо наявності протиріч, суперечностей та розбіжностей у показаннях, свідок ОСОБА_64 у судовому засіданні пояснив, що дійсно ставив підписи у протоколах, кожен раз підтверджував ті показання, які були записані у протоколах його допиту як свідка, оскільки тоді краще пам`ятав, однак зазначив, що підтримує свої показання, які давав у судовому засіданні під час його допиту.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що в грудні 2010р. до неї в будинок, який розділений на дві половини, залазив ОСОБА_25 . Вона його побачила, коли той виходив із її половини будинку. Стала кричати «Той хто краде!». На крик вибіг на той час її цивільний чоловік ОСОБА_66 , з яким підійшли до ОСОБА_25 та побачили в кишені останнього її пряжку та косметичку. Після цього вона викликала по телефону працівників міліції. Так як ОСОБА_25 намагався втекти, ОСОБА_39 зв`язав ОСОБА_25 руки шарфом. На вулиці в подвір`ї всі чекали приїзду міліції. Коли стали вести ОСОБА_25 додому спочатку зустріли ОСОБА_67 , потім приїхав легковий автомобіль, з якого вийшла 5 працівників міліції, яким вказала на ОСОБА_25 як на особу, що намагалася вчинити в неї крадіжку. Працівник у форменому одязі став з ними спілкуватися. Один з працівників міліції наніс ОСОБА_25 удар в область грудної клітки, від чого той впав, але потім ОСОБА_25 підняли. Хто саме наносив удар та піднімав ОСОБА_25 не знає, було темно, освітлення на вулиці не було. Разом із ОСОБА_32 та ОСОБА_22 пішли в будинок, де в працівники міліції відбирали пояснення. Після цього працівники міліції пішли з будинку. Також ствердила, що нанесення удару по ОСОБА_25 не бачила, так як спілкувалася із працівником міліції, який був у формі. Хтось надягав на ОСОБА_25 наручники, але хто це зробив не бачила і не бачила хто їх знімав. Пояснила, що до приїзду міліції, ОСОБА_25 за те, що вчинив крадіжку, бив її чоловік

ОСОБА_68 оголошених показань свідка ОСОБА_14 , які вона давала на досудовому слідстві при її допиті як свідка на наступний день після подій, а саме 18.12.2010 року вбачається, що ОСОБА_23 не завдавав ударів ОСОБА_25 , що вона не бачила такого, щоб працівники міліції у її присутності застосовували фізичну силу до ОСОБА_25 і що він падав на землю (т.1 а.с.82-84).

З оголошених показань свідка ОСОБА_24 , які вона давала на досудовому слідстві при додатковому допиті 19.12.2010р. (т.1а.с.90-94), вбачається, що ОСОБА_69 не притримував у дворі її будинку, оскільки останній не збирався нікуди втікати, та ні ОСОБА_23 ні інші до приїзду міліції ударів ОСОБА_25 не завдавав та не зв`язував. Під час подальшого допиту власноручно записала свої показання про те, що пригадала, що коли ОСОБА_25 намагався втекти, ОСОБА_23 схопив його за куртку, від чого ОСОБА_25 впав на сніг, а ОСОБА_23 зв`язав ОСОБА_25 руки за спиною шарфом. І після цього ОСОБА_25 знову намагався втекти, а тому ОСОБА_23 притримав його за рукав куртки та вдарив рукою по нозі ОСОБА_25 , а під час її телефонного дзвінка до міліції, ОСОБА_23 ногою вдарив ОСОБА_25 ногою по нозі, бо ОСОБА_25 намагався втекти, від чого ОСОБА_25 впав обличчям у сніг. ОСОБА_70 посадив ОСОБА_25 на лавку, а ОСОБА_23 через 2 хвилини знову вдарив рукою по нозі ОСОБА_25 , від чого останній впав на сідниці на землю. Після цього, через 10 хвилин ОСОБА_23 розв`язав руки ОСОБА_25 та руками 5-6 разів вдарив по руках ОСОБА_25 , говорячи, що ОСОБА_25 більше красти не буде. По приїзду автомобіля працівників міліції, з нього вийшло 2 працівника міліції, з якими вона розмовляла та повідомила про вчинення ОСОБА_25 крадіжки. У цей час один з інших працівників міліції підійшов до ОСОБА_25 та завівши руки останнього за спину, надягнув на них наручники та вдарив ОСОБА_25 у грудну клітину, від чого ОСОБА_25 впав. Вона продовжила розмовляти з двома міліціонерами, а два інших повели ОСОБА_25 у провулок. З двома міліціонерами, з якими вона розмовляла і один з яких був у формі вони пішли до неї у будинок, де відібрали у неї та ОСОБА_23 пояснення. Під час розмови у будинку вона попросила, щоб не били ОСОБА_25 , але міліціонер у формі посміхнувся та сказав:"аби він витримав".

Додатково допитана на досудовому слідстві ОСОБА_14 26.01.2011року показала, що бажає уточнити свої показання та власноручно виклала свої показання, у яких вказала, що міліціонерів приїхало на автомобілі разом з водієм 5 чоловік. Вийшовши з автомобіля до них спочатку підійшов один у форменому одязі та розмовляв з нею та ОСОБА_23 , а ОСОБА_25 стояв трохи позаду зліва від неї та ОСОБА_23 на відстані приблизно двох метрів. Вона на протязі близько 2 хвилин розповідала міліціонеру у формі, що ОСОБА_25 заліз у будинок та викрав ремінь та косметичку, а інші четверо працівників міліції стояли ближче до автомобіля і ОСОБА_25 . Поки вона розмовляла, один з працівників міліції ударив ОСОБА_25 рукою в область грудної клітини, від чого ОСОБА_25 впав на землю на сідниці. Хто саме його вдарив, вона не запам`ятала, так як було темно і вона не роздивилася. Після цього до них підійшов ще один працівник міліції та з нею, ОСОБА_23 та міліціонером у формі пішли до неї у будинок. Чи саме той міліціонер, що вдарив ОСОБА_25 , підійшов до них та пішов у будинок, вона не знає, так як не роздивилась. Як вставав ОСОБА_25 вона не бачила. Вона точно пам`ятає, що хтось з міліціонерів надягнув на ОСОБА_25 наручники, проте чи до того, як ОСОБА_25 вдарили чи після, не пам`ятає. Хто саме надягав наручники, вона не бачила. Коли вони пішли у сторону будинку, то двоє інших працівників міліції з ОСОБА_25 пішли в протилежну сторону. Показання, які давала раніше, є не зовсім точними, оскільки тоді вона сильно переживала (т.1 а.с.237).

Після оголошення показань, даних ОСОБА_14 під час досудового слідства, ОСОБА_14 показала, що дійсно давала такі показання, які як і ті, що давала в судовому засіданні підтримує.

Свідок ОСОБА_71 в судовому засіданні пояснив, що весною 2011року коли разом із знайомим ОСОБА_72 проходили по м.Житомиру, біля драмтеатру, їх запросили працівники міліції бути свідками при проведенні відтворення в приміщенні по вулиці Черняховського. Там були присутні: він, ОСОБА_73 , якийсь чоловік та дівчина, яка щось розповідала, що саме не пам`ятає. Не пам`ятає чи читав і підписував при цьому якісь документи, оскільки тільки сидів та не вникав у суть всіх дій, які проводилися там.

Свідок ОСОБА_74 пояснив, що разом із знайомим ОСОБА_71 був запрошений бути понятими при проведенні слідчих дій в будинку по АДРЕСА_6 . Бачив як спочатку якась дівчина, а потім хлопець щось розповідали, а потім показували в актовому залі як хтось когось штовхав. Конкретно, що розповідали ті дівчина та хлопець не пам`ятає. Після цього підписував якійсь документи.

Свідок ОСОБА_75 пояснила, що вона працює прибиральницею в прокуратурі м.Житомира. Приблизно 2-3 роки тому, після роботи до неї підійшов слідчий прокуратури ОСОБА_76 та запропонував бути понятою при відтворенні, на що вона погодилась. ОСОБА_76 відвів її на задній двір за прокуратурою м.Житомира, де стояв автомобіль УАЗ. Слідчий їй пояснив, що в автомобілі помер чоловік, який сидів позаду за сидушками де на цьому місці лежала лялька-манекен запропонував подивитись на манекена. Потім слідчий показував міліцейську резинову палицю та говорив, що нею били чоловіка. Більше нічого ні хто не проводив, поряд стояли ще якісь двоє чоловіків. Після огляду їй запропонували повернутися до кабінету ОСОБА_76 і підписати протокол, що вона і зробила. Хто бив і як бив вона пояснити не може.
Із оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_77 вбачається, що віно 08 годині 17.12.2010р. заступив на добове чергування по Житомирському РВ як оперативний черговий. О 16-22 17.12.2010р. надійшло повідомлення в чергову частину від мешканки с.Піски, Житомирського району ОСОБА_78 (прізвища не запам`ятав), про те, що по АДРЕСА_3 в її будинок, який розділений на дві половини, проникла невідома особа, яку вона разом із співмешканцем і братом затримали. Наказав заявниці утримувати злодія до приїзду слідчо-оперативної групи та дав розпорядження оперативній групі виїхати на місце події. В склад слідчо-оперативної групи входили: слідчий ОСОБА_22 , водій ОСОБА_21 , оперуповноважений ОСОБА_31 і експерт-криміналіст ОСОБА_27 . З місця події йому телефонував слідчий ОСОБА_22 про те, що на подвір`ї заявниці в АДРЕСА_3 заявниця, її співмешканець і брат утримують ОСОБА_29 , якого доставили до його помешкання. Дружина затриманого пояснила, що ОСОБА_25 зловживає алкоголем і має психічні розлади. Також йому повідомили, що у затриманого чорні і опухлі руки і його могли бити при затриманні співмешканець і брат заявниці. Він ( ОСОБА_20 ) дав розпорядження відвезти затриманого до психлікарні, і якщо він психічно хворий, то залишити в лікарні, а якщо ні, то доставити в травмпункт. З психлікарні йому зателефонував слідчий і повідомив, що лікарі психлікарні встановили, що ОСОБА_25 не є психічно хворим. Наказав завести ОСОБА_25 в першу міську лікарню. Потім йому знову зателефонував слідчий ОСОБА_22 та повідомив, що зламався автомобіль між вулицями ОСОБА_79 та ОСОБА_80 . Через деякий час приїхала СОГ в райвідділ та привезла ОСОБА_25 .(т.1 а.с.78-79).

Із оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_19 слідує, що близько 19-20 17.12.2010р. під час її чергування у приймальному покої Житомирської облпсихлікарні в супроводі працівників міліції доставили ОСОБА_81 з с.Піски Житомирського району. В ході огляду і бесіди останній самостійно без сторонньої допомоги зайшов у приймальню, сів на кушетку, в бесіду включався неохоче, але на запитання відповідав по суті. Активно скарг на психічний та соматичний стан не пред`являв, зовні був спокійний, проявів тривоги, агресії, страху не проявляв, активно психічних ідей не висловлював, розладів сприйняття зовні і в поведінці не виявляв, на запитання чи зловживав алкоголем відповів, що раніше пив багато, але останніх пів року не п`є. Інтелектуально-психічно був дещо змінений, примітивні емоції адекватні, міміка відповідала стану. Зовні був брудний, запущений, одяг порваний, правою рукою весь час стримував штани, які були розірвані. Зовні видимих тілесних ушкоджень на обличчі, руках не було. Скарг на больові відчуття не висловлював. Супроводжуючим ОСОБА_25 особам вона пояснила, що показань для госпіталізації останнього в психіатричний стаціонар не має. Після цього працівники міліції залишили приймальний покій, а ОСОБА_25 самостійно піднявся з кушетки і без сторонньої допомоги вийшов з приміщення (т.1 а.с.90).

Встановлено, що згідно наказу начальника УМВС України в Житомирській області №188 о/с від 16 квітня 2008 року ОСОБА_10 призначено оперуповноваженим сектору карного розшуку Житомирського РВ (т.2 а.с.40).

З постанови від 18.12.2010 року вбачається, що по факту заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_15 , що спричинили його смерть, прокурором Богунського району м.Житомира ОСОБА_82 порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України (т. 1 а.с.1).

Як вбачається з постанови про закриття та порушення кримінальної справи, 21 грудня 2010 року кримінальна справа за фактом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 слідчим прокуратури Богунського району м.Житомира ОСОБА_83 була закрита та порушена по факту перевищення влади співробітниками міліції Житомирського РВ за ч. 3 ст. 365 КК України (т.1 а.с.134).

29 грудня 2010 року слідчим ОСОБА_83 проти ОСОБА_10 порушено кримінальну справу за фактом перевищення влади за ч.3 ст. 365КК України та за ч.1 ст.115КК України за фактом умисного вбивства ОСОБА_15 , що слідує із постанови про порушення кримінальної справи (т.1 а.с.176), яка розслідувалась до 15 квітня 2011 року, а у зазначений день відповідно до постанови цього ж слідчого була закрита щодо ОСОБА_10 за відсутністю в його діях складу цих злочинів, а порушена проти ОСОБА_34 за ч.2 ст.365 КК України (т.2 а.с.170).

Крім цього, 15 квітня 2011 року знову було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.121КК України по факту заподіяння ОСОБА_15 тяжкого тілесного ушкодження, яка виділена у окреме провадження, про що свідчить постанова про порушення кримінальної справи (т.2 а.с.169).

Розслідування у справі було закінчено через два дні після порушення справи - 17 квітня 2011 року, що підтверджується протоколами про оголошення закінчення досудового слідства (т.2 а.с.181). У період часу з порушення справи за ч.2 ст. 365КК України до закінчення досудового слідства із слідчих дій слідчим проведено лише процедура пред`явлення ОСОБА_10 обвинувачення та обрання запобіжного заходу(т.2 а.с.174-180).
Даними на запит суду у відповіді Начальника Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області №13684 від 17.10.2012 року підтверджується те, що кримінальна справа, порушена за ч.2 ст.121КК України по факту заподіяння ОСОБА_15 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть, зупинена на підставі п.3 ст.206 КПК України (т.3 а.с.67).

Даними у книзі нарядів Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області підтверджується те, що відповідно до розстановки нарядів 17 грудня 2010 року до складу добової слідчо-оперативної групи входили: як слідчий ОСОБА_22 , як оперуповноважений карного розшуку - Силін, як експерт ОСОБА_27 , а до добового наряду входили: відповідальним по РВ Нишпал, помічником відповідального ОСОБА_84 , оперативним черговим ОСОБА_20 , помічником чергового ОСОБА_85 та міліціонером-водієм ОСОБА_21 (т.2 а.с.69-72).

З оглянутого в судовому засіданні журналу прийому та видачі спеціальних засобів в Житомирському РВ вбачається, що ОСОБА_31 востаннє отримав наручники 08 грудня 2010 року, які у той же день здав до кімнати зберігання спецзасобів. 17 грудня 2010 року спецзасобів у виді наручників та палиці гумової не отримував. Крім цього, палиці гумової не отримували і інші члени слідчо-оперативної групи, що підтвердили як ОСОБА_86 так і інші члени слідчо-оперативної групи (т.2 а.с.73-74).

З журналу реєстрації заяв та повідомлень про злочини Житомирського РВ встановлено, що черговим по РВ 17 грудня 2010 року о 16 годині 22 хвилини зареєстровано повідомлення по телефону від ОСОБА_54 , що проживає у АДРЕСА_3 про те, що в будинок заявниці за цією ж адресою проникла стороння особа, яку затримали (т.1 а.с.56).

З протоколу виїмки від 19.12.2010 року вбачається, що у черговій частині Житомирського РВ вилучено оптичний диск CD-R з записом вхідного дзвінка на телефон чергової частини розмови від 17 грудня 2010 року, яка відбулася між черговим Житомирського РВ ОСОБА_20 та ОСОБА_14 щодо виклику останньою у с.Піски працівників міліції (т.1 а.с.86).

З телефонної розмови з реєстратора мовної інформації "102" із записом вхідного дзвінка ОСОБА_14 від 17 грудня 2010 року вбачається, що 17 грудня 2010 року о 16 годині 22 хвилини ОСОБА_14 зателефонувала до чергової частини Житомирського РВ та повідомила, що разом з чоловіками затримала чоловіка ( ОСОБА_15 ) у дворі свого будинку по АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим викликала працівників міліції. Під час розмови говорила чоловіку на ім`я ОСОБА_46 , щоб він не чіпав ОСОБА_25 та говорила ОСОБА_25 , що ніхто його відв`язувати не буде.

З протоколу огляду місця події від 24.12.2010 року вбачається, що під час огляду автомобіля ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому 17 грудня 2010 року здійснювався виїзд у с.Піски за викликом ОСОБА_14 , у ньому не виявлено спеціального засобу гумової палиці, а автомобіль має багажне відділення, яке відокремлено від салону спинкою заднього сидіння автомобіля (т.1 а.с.159-164).

Даними у відповіді на запит суду з УІАЗ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_15 був засуджений 03.11.2009 року Житомирським районним судом Житомирської області за ст.185 ч.1,75,76 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік та звільнений від відбуття покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку(т.3 а.с.68).

З довідки-характеристики виконкому Пісківської сільської ради від 18.12.2010р. на ОСОБА_15 вбачається , що останній ніде не працює, схильний до антигромадського способу життя та вживання спиртних напоїв, неодноразово помічений при вчиненні дрібних крадіжок, під час затримання громадянами симулює психічні розлади (т.1 а.с.23).

Згідно даних протоколу огляду від 28.12.2010р. під час огляду предметів, вилучених при огляді місця події 18.12.2010р. в морзі СМЕ слідує, що ОСОБА_60 був одягнутий крім інших речей у куртку з підкладкою, шарф, светр, сорочку та футболку (т.1 а.с.167-168).

Відповідно даних висновку експерта №4806 від 31.12.2010р. судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 встановлено, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_15 у тому числі і в області грудної клітини та області правого плеча утворилися за 6-7 годин до смерті, яка настала близько 21 години 17 грудня 2010 року (т.1 а.с.110-112).

Згідно даних висновку експерта №16 від 16.03.2011р. комісійної судово- медичної експертизи трупа ОСОБА_15 встановлено, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_15 , а саме синець в ділянці правого плеча утворився в термін більше 3-4 діб до настання смерті. Тілесних ушкоджень на верхній кінцівках в ділянці кистей не виявлено. Виявлені тілесні ушкодження виникли в межах 6 годин до настання смерті (т.2 а.с.96-103).

В судовому засіданні експерт ОСОБА_87 підтвердив висновки комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 та пояснив, що виявлений при дослідженні трупа ОСОБА_15 серед інших тілесних ушкоджень синець в ділянці правого плеча утворився в термін більше 3-4 діб до настання смерті. У області грудної клітини зовнішніх тілесних ушкоджень у ОСОБА_15 не виявлено. Якщо людина одягнута у верхній одяг, такий як светр та куртка, що були на ОСОБА_15 , то нанесення удару рукою або гумовою палицею може не супроводжуватися больовими відчуттями. Категорія визначення наявності або відсутності больових відчуттів при завданні таких ударів, які інкримінуються ОСОБА_88 носить характер припущення. Якщо удар супроводжувався пошкодженням кісток, виникненням гематом або іншими пошкодженнями м`яких тканин, то больові відчуття будуть мати місце. Виходячи з відсутності у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень в області грудей та правого плеча, то будучи одягненим у вказаний одяг, він міг відчути контакт з тупим предметом без відчуття болю.

Суд відкидає показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 дані ними як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні, як такі, що не можуть бути покладені у основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_89 , оскільки є суперечливими, взаємовиключними та не є такими, що беззаперечно вказують на те, що саме ОСОБА_10 завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_25 у с.Піски поблизу будинку №7 по вул.Постишева 17 грудня 2010 року, та з яких можливо встановити істину у справі, з наступних підстав.

Так, свідок ОСОБА_27 змінював свої показання, однак як під час досудового слідства, так і в суді зазначив, що зробив припущення, що саме ОСОБА_31 завдав удару ОСОБА_25 біля автомобіля по приїзду в с.Піски слідчо-оперативної групи. Так, спочатку зазначив, що ніхто ударів з працівників міліції ОСОБА_25 не наносив, у подальшому вказав, що удару не бачив, а бачив, як ОСОБА_25 упав на спину і вирішив, що це зробив ОСОБА_31 . Таке припущення зробив з того, що ОСОБА_31 підійшов до ОСОБА_25 та допоміг піднятися.

Свідок ОСОБА_14 неодноразово змінювала показання як під час досудового так і судового слідства, не могла пояснити послідовність подій, які відбувалися на дорозі у с.Піски, заперечувала завдання ОСОБА_23 ударів ОСОБА_25 та виключала ОСОБА_34 з числа осіб, з яких хтось завдав удару потерпілому, посилаючись, що він разом з ОСОБА_22 стояв у цей час біля неї. У подальшому зазначила, що не запам`ятала особи того, хто завдав удару та хто надягнув ОСОБА_25 наручники. Чи саме той міліціонер, що вдарив ОСОБА_25 , підійшов до них та пішов у будинок, вона не знає, так як не роздивилась. Змінювала показання щодо розташування осіб на місці події та дії кожного з учасників, а наприкінці підтримала ті показання, які давала у судовому засіданні, які суперечать попереднім.

Свідок ОСОБА_64 також, знаючи про те, що завдавав ударів ОСОБА_25 до приїзду міліції та зв`язував його, спочатку заперечував ці обставини, та незважаючи на те, що йому було відомо, що проводиться розслідування у зв`язку зі смертю ОСОБА_25 , дав показання про те, що він не бив ОСОБА_25 і не зв`язував його, а ті працівники міліції, які з ним та ОСОБА_24 пішли у будинок (як було встановлено судом ОСОБА_22 та ОСОБА_31 ) ОСОБА_25 не били. Пішли у будинок після того, як хтось надягнув наручники на руки ОСОБА_25 . Описати того міліціонера, який вдарив ОСОБА_25 не може, а запам`ятав лише тих двох, що заходили у будинок і відбирали пояснення. У подальшому припустив, що ОСОБА_31 міг завдати удару ОСОБА_25 , оскільки знаходився поруч, а при послідуючих слідчих діях вже впевнено зміг впізнати чоловіка, який завдав удару ОСОБА_15 при проведенні впізнання по фотознімках та вказав при цьому на ОСОБА_34 , таким чином знову спростувавши свої показання щодо обставин події, які викладав раніше. Крім цього, неодноразово змінював свої показання і щодо інших обставин справи та обстановки події, а під час судового розгляду зазначив що один з працівників наніс удар кулаком в груди ОСОБА_25 , той упав, його підняли та повели у вулицю, яка була поряд з автомобілем, вважає, що удару завдав ОСОБА_31 . Усі показання, які давав під час досудового розслідування, які хоча і є взаємовиключними та суперечливими, підтримував та підписував протоколи допиту, оскільки на час допитів підтримував ті показання, які були викладені у протоколах, чому пояснити не зміг. Події краще пам`ятав спочатку. Таким чином, як вбачається з показань цього свідка, навіть після зміни показань та виниклого твердження про завдання удару ОСОБА_25 біля автомобіля, у жодних з своїх показань 18 та 19 грудня 2010 року, а також 28 січня 2011 року, він не ототожнював як одну особу, а навпаки розрізняв як різних людей чоловіка, який завдав удару ОСОБА_15 з чоловіком, який надягнув наручники та пішов з ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 у будинок по АДРЕСА_3 для відібрання пояснень.

Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 щодо нанесення в с.Піски Прокопюку удару, оскільки такі не узгоджуються з показаннями інших свідків. Так свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , ОСОБА_90 як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні пояснювали, що не бачили, щоб ОСОБА_31 наносив удар кулаком в область грудей ОСОБА_25 .

Таким чином, крім зазначеного, з показань цих свідків, з урахуванням відсутності інших належних та допустимих доказів, неможливо встановити дійсні обставини подій, що відбулися, а можливо лише припустити наявність або відсутність тих обставин, що підлягають доказуванню у справі та які інкримінуються ОСОБА_10 як злочин.

З викладених вище підстав суд відкидає і показання свідка ОСОБА_63 , дані ним під час проведення за його участі очної ставки з ОСОБА_14 , дані у протоколі про пред`явлення фотознімків для впізнання про впізнання ОСОБА_10 при пред`явленні йому фотознімків.

Крім цього, суд виключає протокол пред`явлення ОСОБА_91 фотознімків для впізнання від 15.03.2011р. (т.2 а.с.133), як неналежний та недопустимий доказ ще і з тих підстав, що ця слідча дія проведена з порушенням вимог ст.ст.174-176КПК України. Так протокол не містить фотознімків, а містить фотокопії знімків, які пред`являлися свідкові, що не передбачено законом та які не відображають рис обличчя осіб, які пред`являлися для впізнання. До пред`явлення осіб для впізнання свідок ОСОБА_23 зазначав, що не може впізнати особу, яка завдала ударів, стверджував, що ОСОБА_31 пішов з ним у будинок і ударів ОСОБА_25 не наносив, не бачив, чи падав від удару ОСОБА_15 та ким саме та якою рукою було завдано удару, однак слідчий всупереч необхідності допиту особи щодо рис обличчя особи, яку впізнають та незважаючи на такі показання, пред`явив свідку фотокопії фотознімків і свідок, спростовуючи свої попередні показання, викладені у протоколах його допиту, вже впізнав ОСОБА_34 по рисах обличчя, які на фотознімку відсутні, без опису цих рис, за якими впізнав ОСОБА_34 вже як особу, яка завдала удару Прокопюку правою рукою в область грудної клітки, від якого потерпілий впав.

Протокол очної ставки між ОСОБА_14 та ОСОБА_92 (т.2 а.с.129-130), крім зазначеного, суд відкидає як доказ винності ОСОБА_10 також і з підстав порушення процесуального порядку його проведення, у зв`язку з чим вважає його неналежним та недопустимим доказом, оскільки в порушення вимог ст.ст.172,173КПК України, під час цієї слідчої дії цим особам не роз`яснено їх процесуального статусу та вони були позбавлені права задавати один одному запитання.

З цих же підстав суд відкидає і протокол очної ставки, проведеної між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (т.2 а.с.157). До того ж ОСОБА_10 в порушення вимог КПК та права останнього на захист, попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань за ст.ст.384,385КК України, вже будучи станом на час проведення цієї слідчої дії 05.04.2011 року у справі у статусі обвинуваченого.

Крім цього, суд відкидає такий доказ сторони обвинувачення, як дані у протоколі відтворення обстановки та обставин події за участі свідка ОСОБА_63 від 12.03.2011р. (т. 2 а.с.123-125), дані у протоколі відтворення обстановки та обставин події за участі свідка ОСОБА_14 (т.2 а.с.126-128), дані у протоколі відтворення обстановки та обставин події за участі свідка ОСОБА_12 (т.2 а.с.114-120) як отримані з порушенням процесуального порядку їх отримання, оскільки як вбачається з цих протоколів, ця слідча дія за участі свідків проведена з грубим порушенням вимог ст.ст.85,167,170,194,195КПК України у зв`язку з тим, що цих свідків взагалі не попереджено про кримінальну відповідальність за відмову дати показання і за дачу завідомо неправдивих показань, а тому визнає їх неналежними та недопустимими доказами.

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_75 , яка була понятою під час проведення відтворення обстановки події за участі свідка ОСОБА_12 пояснила про обставини її проведення, а саме, що під час проведення вказаної слідчої дії слідчий прокуратури ОСОБА_76 відвів її на задній двір за прокуратурою м.Житомира, де стояв автомобіль УАЗ. Слідчий їй пояснив, що в автомобілі помер чоловік, який сидів позаду за сидушками де на цьому місці лежала лялька-манекен запропонував подивитись на манекена. Потім слідчий показував міліцейську резинову палицю та говорив, що нею били чоловіка. Більше нічого ні хто не проводив, поряд стояли ще якісь двоє чоловіків. Після огляду їй запропонували повернутися до кабінету ОСОБА_76 і підписати протокол, що вона і зробила. Хто бив і як бив вона пояснити не може.
Допитати ОСОБА_93 , який згідно даних протоколу відтворення обстановки та обставин події від 10.03.2011р. був понятим під час проведення відтворення обстановки події за участі свідка ОСОБА_12 не представилось можливим, оскільки судове доручення про встановлення місцезнаходження ОСОБА_93 не була виконано та сторона обвинувачення відмовилась від його виклику та допиту в судовому засіданні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_71 та ОСОБА_74 , які були понятими під час проведення відтворення обстановки події за участі свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 пояснили, що були присутні як дівчина і хлопець, щось розповідали, а потім показували як хтось когось штовхав, однак за яких обставин це відбувалося не пам`ятають, так як не вникали в суть проведення таких слідчих дій.

Крім цього, суд вважає, що з показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 неможливо встановити істину у справі та спростувати доводи ОСОБА_10 , а також покласти в основу обвинувачення ОСОБА_10 ще і у зв`язку з наступним.

Як встановлено судом, всі слідчі дії за участі цих свідків фактично були проведенні при розслідуванні справи за ч. 2 ст.121 КК України по факту заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_15 , що спричинило його смерть, а у подальшому і за ч.1 ст.115 КК України. Жоден протокол допиту жодного свідка в порушення вимог ст.ст.167-170КПК України, не містить даних про повідомлення свідка про те, у якій справі свідок викликаний, а лише зазначено номер справи.

Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_23 , будучи очевидцями та учасниками подій, після яких ОСОБА_15 помер внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень, достовірно знаючи, що приймали участь у заподіянні ОСОБА_15 тілесних ушкоджень з різним ступенем участі у цих діях, перебували під погрозою притягнення до кримінальної відповідальності та можливого викриття у вчиненні тяжкого, а у подальшому особливо тяжких злочинів, проте всупереч вимогам КПК України не були допитані як підозрювані. За таких обставин суд розцінює їх показання як намагання зменшити свою роль у цих подіях, приховати дійсні обставини подій та намагання захистити свої права навіть шляхом дачі неправдивих показань та перекладення вини за завдані ОСОБА_15 тілесні ушкодження на інших осіб. Ця загроза щодо вказаних свідків на час розгляду справи не зникла, оскільки 15 квітня 2011 року під час розслідування справи вже за обвинуваченням ОСОБА_10 знову було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.121КК України по факту заподіяння ОСОБА_15 тяжкого тілесного ушкодження, яка виділена у окреме провадження (т.2 а.с169), у якій не встановлено осіб, які завдали ці тілесні ушкодження та розслідування по якій не закінчено.

Дослідивши та оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з того, що відповідно до ст.275 КПК України розгляд справи проводиться тільки в межах пред`явленого підсудному обвинувачення, а також того, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до наступного.

Згідно диспозиції ч.2 ст.365 КК України перевищенням влади або службових повноважень, є умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.
Відповідно до роз`яснень п.п.4-9 постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 26 грудня 2003 року «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень» , при вирішенні питання про те, чи є вихід за межі наданих прав або повноважень явним, суди мають враховувати, наскільки він був очевидним для службової особи і чи усвідомлювала вона протиправність своєї поведінки.

Під перевищенням влади або службових повноважень треба розуміти: б) вчинення дій, виконання яких дозволяється тільки в особливих випадках, або з особливого дозволу, або з додержанням особливого порядку, - за відсутності цих умов; г) вчинення дій, які ніхто не має права виконувати або дозволяти.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.365 КК України, є заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Якщо шкода полягає у заподіянні суспільно небезпечних наслідків нематеріального характеру, питання про її істотність вирішується з урахуванням конкретних обставин справи. Зокрема, істотною шкодою можуть визнаватися порушення охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (право на свободу й особисту недоторканність та недоторканність житла, виборчі, трудові, житлові права тощо), підрив авторитету та престижу органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, порушення громадської безпеки та громадського порядку.

Відповідальність за кваліфіковані види перевищення влади або службових повноважень настає лише за наявності всіх ознак злочину, передбачених ч.1 ст.365КК України, і хоча б однієї кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч.2 або ч.3 зазначеної статті. При цьому необхідно мати на увазі, що перевищення влади, супроводжуване насильством, або болісними й такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями (ч.2 ст.365КК України), як правило, вже за змістом цих дій свідчить про заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадян.

Болісними й такими, що ображають особисту гідність потерпілого (ч.2 ст.365КК України), необхідно вважати дії, які завдають йому особливого фізичного болю чи моральних страждань. Вони можуть полягати у протиправному застосуванні спеціальних засобів (наручники, гумові кийки, тощо), а також у приниженні честі, гідності, заподіянні душевних переживань, глумлінні тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_86 будучи службовою особою, приймав участь як оперуповноважений у виїзді в складі слідчо-оперативної групи Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області у с.Піски Житомирського району Житомирської області 17 грудня 2010 року за телефонним повідомленням ОСОБА_14 про затримання у дворі свого будинку по АДРЕСА_3 ОСОБА_15 , який намагався викрасти її речі, тобто був затриманий на місці злочину.

Відповідно до ч.1 ст.5 та ч.2 ст.10 Закону України від 20.12.1990року «Про міліцію» працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб із заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення. Відповідно до ч.1 п.п.1,5 ст.11 цього Закону міліції для виконання покладених на неї обов`язків надається право: вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, виносити на місці усне попередження особам, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені цим Законом заходи примусу; затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях осіб, підозрюваних у вчиненні злочину та осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, для складення протоколу або розгляду справи по суті, якщо ці питання не можуть бути вирішені на місці, - на строк до трьох годин.

Виходячи із змісту ст.ст.12-14 Закону України «Про міліцію», наказу МВС України №404 від 28.07.94 року «Про затвердження Статуту патрульно-постової служби міліції України» та встановлених обставин справи, у обстановці, що склалася, а саме, що ОСОБА_10 , знаючи про повідомлення про злочин та затримання особи, яка підозрюється у його вчиненні, діючи у темну пору доби, маючи право на застосування спеціального засобу наручників, за відсутності обставин, які забороняють використання такого спеціального засобу, виконуючи ці дії за наявності особливого порядку застосування спеціального засобу, передбаченого вказаним Законом, враховуючи також незначний проміжок часу, протягом якого було застосовано наручники, які у подальшому були зняті та у зв`язку з встановленням відсутності потреби у їх застосуванні не використовувалися, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_10 не виходять явно за межі наданих йому як працівнику міліції прав та повноважень, визначених законом, оскільки не були очевидними для нього, що також перешкодило і усвідомити протиправність своєї поведінки. У зв`язку з цим обвинувачення у цій частині не знайшло свого підтвердження, оскільки під час судового слідства стороною обвинувачення не доведено та судом не встановлено що дії ОСОБА_10 при застосуванні спеціального засобу наручників явно виходили за межі наданих йому прав та повноважень, а тому у діях ОСОБА_10 у частині застосування до ОСОБА_15 спеціального засобу наручників суд не вбачає перевищення службових повноважень, не розцінює дії підсудного у цій частині як надмірні, а вважає, що вони були необхідними і достатніми в даній обстановці. Також відсутні докази і заподіяння при застосуванні спецзасобу наручників болісних чи таких, що ображають особисту гідність потерпілого, дій.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_10 в частині того, що він 17 грудня 2010року, близько 19 години 40 хвилин, вийшовши з адміністративного приміщення Житомирської обласної психіатричної лікарні №1, в порушення ст.ст. 2,3,5 Закону України "Про міліцію", будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою - представником влади, перевищуючи владу, помістив ОСОБА_15 до багажного відділення службового автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому була відсутня перегородка, що відділяє багажне відділення від салону автомобіля, то суд приходить до висновку, що обвинувачення у цій частині не знайшло свого підтвердження виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом з показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_30 , ОСОБА_48 та підсудного ОСОБА_10 , ОСОБА_15 поміщався у багажне відділення службового автомобіля ВАЗ 2104 неодноразово, виходячи з розпорядження ОСОБА_11 як старшого СОГ про доставлення ОСОБА_15 у тому числі вперше з місця приїзду СОГ у с.Піски, неподалік будинку №7 по вул.Постишева до будинку по вул.Постишева, 37, від будинку №37 до Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 у с.Зарічани, а звідти при слідуванні слідчо-оперативної групи на службовому автомобілі до Житомирського РВ у м.Житомир.

Обвинувачення у цій частині ґрунтувалося на показаннях свідка ОСОБА_13 , даних на досудовому слідстві про те, що саме ОСОБА_31 посадив ОСОБА_25 в багажник автомобіля біля Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 у с.Зарічани. Однак, у судовому засіданні зазначений свідок показав, що насправді не знає, хто поміщав ОСОБА_15 біля лікарні у багажник автомобіля, ОСОБА_25 сам сідав в багажне відділення автомобіля, а складений на досудовому слідстві протокол повністю не читав. Підтримав свої показання дані у судовому засіданні та показав, що саме вони відповідають дійсності. Зазначив, що після повернення від будинку заявниці ОСОБА_34 з ОСОБА_22 , за розпорядженням слідчого ОСОБА_22 вони поїхали до будинку ОСОБА_25 , забравши ОСОБА_25 з собою, бо так сказав слідчий. Коли всі сідали в автомобіль, то він сказав, що у салоні немає місця. Тоді експерт ОСОБА_27 забрав з багажника свій чемодан та поставив на перед в салон авто. ОСОБА_25 сам сів у багажне відділення, хто його відчиняв не знає, хто давав вказівку ОСОБА_25 сідати в багажник не знає. Суд приймає ці показання свідка ОСОБА_13 як правдиві, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, а саме з показаннями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , ОСОБА_20 , ОСОБА_94 про те, що старшим СОГ на місці події був слідчий ОСОБА_11 , який давав членам групи обов`язкові для виконання вказівки про маршрут слідування групи, вчинення процесуальних дій на місці події та доставлення ОСОБА_15 з одного у інше місце, а в кінцевому випадку до Житомирського РВ. ОСОБА_10 весь час сидів в автомобілі біля лівих задніх дверцят, які не відчинялася, а тому ОСОБА_27 та ОСОБА_26 сідали на заднє сидіння автомобіля лише після того, як туди сів ОСОБА_31 . Щодо місця первісного перебування валізи експерта, то як вказують свідки члени СОГ, валіза до того, як у багажне відділення посадили ОСОБА_29 , перебувала у багажнику і її саме ОСОБА_27 переставив на переднє сидіння під ноги слідчому, що підтвердив і свідок ОСОБА_27 . Показання ОСОБА_13 , дані на досудовому слідстві про те, що саме ОСОБА_31 помістив ОСОБА_25 у багажне відділення, які спростовані цим свідком у суді, суд відкидає як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовані під час судового слідства. Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснював, що не бачив, хто садив ОСОБА_25 в багажне відділення біля психіатричної лікарні. Свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 не могли пояснити хто поміщав ОСОБА_25 в багажне відділення як біля будинку в с.Піски так і біля психіатричної лікарні.

Крім цього, в обвинуваченні у цій частині не зазначено, у чому ж саме виразилося перевищення влади при поміщенні ОСОБА_15 у багажне відділення службового автомобіля, який за відсутності будь-яких інших автомобілів для виїзду СОГ у Житомирському РВ на місце події та відсутності місць у салоні автомобіля та вимоги якого Закону або нормативного акту таким чином порушила особа, яка помістила туди затриманого, оскільки ст.ст.2,3,5 Закону України «Про міліцію», на які в обґрунтування перевищення влади посилається обвинувачення, містять загальні норми щодо основних завдань міліції, принципів її діяльності та прав громадян, серед яких відсутнє нормативно-правове регулювання відносин, порушення яких інкримінується ОСОБА_10 .

Таким чином, виходячи також і з того, того, що після двох поміщень ОСОБА_15 у багажне відділення службового автомобіля невстановленим працівником міліції, висновок про те, що у третьому випадку таке ж поміщення ОСОБА_15 у багажне відділення автомобіля є перевищенням влади, ґрунтується на припущенні, яке не може бути покладене у основу обвинувачення ОСОБА_10 , а також того, що ні на досудовому слідстві, ні під час судового слідства не здобуто доказів того, що саме ОСОБА_10 був ініціатором поміщення у багажне відділення ОСОБА_15 та що саме він помістив останнього у це відділення для доставлення до лікарні та Житомирського РВ, суд приходить до висновку, що обвинувачення у цій частині є таким, що не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не доведене належними та допустимими доказами.

Обвинувачення ОСОБА_10 у тому, що він будучи оперуповноваженим Житомирського РВ УМВС в Житомирській області, близько 20 години 17.12.2010 року поблизу приміщення Центральної дитячої міської лікарні, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.1-го Травня,23, при доставці ОСОБА_15 до Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, знаходячись на задньому пасажирському сидінні біля задніх лівих дверцят службового автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи вільний доступ до багажного відділення службового автомобіля із салону автомобіля, в порушення ст.ст. 2, 3, 5, 13, 14 Закону України "Про міліцію", будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою представником влади, перевищуючи владу, застосовуючи насильство, умисно наніс ОСОБА_15 , який знаходився в багажному відділенні службового автомобіля, удар спецзасобом гумовою палицею в область правого плеча, спричинивши йому біль, не знайшло свого підтвердження і є недоведеним як у зв`язку з вищевикладеним, так і у зв`язку з наступним.

Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_12 даних на досудовому слідстві про те, що він був в автомобілі лише з ОСОБА_32 та ОСОБА_25 та у цей час, сидячи у службовому автомобілі ВАЗ 2104 поруч з ОСОБА_32 на задньому сидінні бачив, як поблизу приміщення Центральної дитячої міської лікарні, ОСОБА_10 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні біля задніх лівих дверцят автомобіля, взяв на задньому сидінні спецзасіб гумову палицю, якою з салону автомобіля вдарив ОСОБА_15 , який знаходився в багажному відділенні в область правого плеча, та відкидає їх, оскільки вони не підтверджені іншими дослідженими судом доказами та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_21 про те, що ОСОБА_31 перебував на вулиці та зупиняв автомобілі разом з ними, і саме він, будучи разом з ОСОБА_22 на вулиці, зупинив автомобіль «Газель» під керуванням ОСОБА_95 . Свідок ОСОБА_96 підтвердив, що його зупинили двоє працівників міліції, як встановлено судом ОСОБА_31 та ОСОБА_22 , а також підтвердив, що мав розмову з працівником міліції, зміст якої у судовому засіданні розповів ОСОБА_31 ще до допиту свідка. Крім цього, такі показання спростовані і самим свідком ОСОБА_27 , який у судовому засіданні повідомив, що як саме та куди ОСОБА_31 завдав удару ОСОБА_25 палицею він не бачив, а зробив таке припущення, так як чув тільки глухий звук, відчув вітер (свист) біля своєї голови, не може відрізнити звук удару об одяг на передпліччі людини від звуку удару об сидіння автомобіля. Крім цього, свідок ОСОБА_27 на протязі як досудового так і судового слідства давав суперечливі, взаємовиключні показання, як щодо того, що до ОСОБА_25 не застосовувалося ніким насильство, так і про реакцію ОСОБА_25 на удар палицею. Факт наявності у автомобілі гумової палиці під час виїзду не підтверджено жодним доказом, а навпаки спростовується як журналом видачі спеціальних засобів, так і показаннями свідків членів СОГ та інших осіб очевидців подій, які не бачили у працівників міліції такого спеціального засобу.

Судом не встановлено та стороною обвинувачення не надано доказів того, що за час від виїзду слідчо-оперативної групи Житомирського РВ 17.12.2010р. в с.Піски до 24.12.2010р. коли проводився огляд місця події (службового автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 ) до огляду вказаного автомобіля мали доступ працівники міліції.

Обвинувачення у частині завдання удару ОСОБА_15 як у с.Піски, так і у автомобілі, як і завдання при цьому болю, крім викладеного, спростовується також і даними висновку комісійної судово-медичної експертизи №16 від 16.03.2011р. про відсутність у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень на верхній кінцівках, які були завдані у період часу, зазначений в обвинуваченні, а також показаннями експерта ОСОБА_97 про те, що визначення наявності або відсутності больових відчуттів при завданні таких ударів, які інкримінуються ОСОБА_88 носить характер припущення, яке також не може бути покладено у основу його обвинувачення.

Крім цього, обвинувачення за такою кваліфікуючою ознакою, як вчинення ОСОБА_10 дій, що супроводжувалися болісними і такими, що ображають особисту гідність ОСОБА_15 спростовується висновками судово-медичних експертиз, показаннями експерта ОСОБА_97 , викладеними вище та відсутністю жодного доказу того, у чому виразилася така образа гідності та що вона дійсно мала місце.

Крім цього, свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_98 , ОСОБА_90 ствердили, що в с.Піски вони не бачили, щоб ОСОБА_25 хтось взагалі наносив удар в грудну клітину.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що інших доказів вини підсудного у вчинені інкримінованого йому злочину матеріали справи не містять та судом не здобуто, а можливість їх отримання вичерпана, суд визнає обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365КК України не доведеним, у зв`язку з чим за цим обвинуваченням він підлягає виправданню.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_18 про стягнення з підсудного на її користь завданої у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_15 6000грн матеріального збитку та 15000грн моральної шкоди, а всього на суму 21000грн підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з тим, що позов не стосується обвинувачення ОСОБА_10 , а пов`язаний із заподіянням смерті ОСОБА_15 ..

Майно підсудного ОСОБА_10 , на яке під час досудового слідства постановою від 24.02.2011р. старшого слідчого прокуратури м.Житомира ОСОБА_83 накладено арешт, а саме 1/5 ідеальної частки квартири АДРЕСА_7 , (т.2 а.с.60-63) - підлягає звільненню з-під арешту.

Речові докази: оптичний CD-диск з реєстратора мовної інформації "102" із записом вхідного дзвінка ОСОБА_14 від 17 грудня 2010 року, який зберігається при справі та оптичний CD-R диск із записом вхідного дзвінка від 17 грудня 2010 року з реєстратора мовної інформації "103", який зберігається в матеріалах кримінальної справи (т.2 а.с.50), підлягають залишенню при справі.

Судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд щодо підсудного підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_10 визнати невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365КК України та виправдати за цим законом за недоведеністю участі у вчиненні злочину.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 у виді підписки про невиїзд скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_18 про стягнення з ОСОБА_10 на її користь 21000 гривень залишити без розгляду.

Скасувати арешт на майно ОСОБА_10 : 1/5 ідеальної частки квартири АДРЕСА_7 , яка зареєстрована за ОСОБА_10 , накладений постановою старшого слідчого прокуратури м.Житомира ОСОБА_83 від 24 лютого 2011р.

Речові докази: оптичний CD-диск з реєстратора мовної інформації "102" із записом вхідного дзвінка ОСОБА_14 від 17 грудня 2010 року та оптичний CD-R диск із записом вхідного дзвінка від 17 грудня 2010 року з реєстратора мовної інформації "103" - залишити при справі.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1