Справа № 510/926/14-к
Провадження № 1-кп/500/293/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
30 червня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у колегіальному складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,
потерпілий ОСОБА_9 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №00001890, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:
16.05.2014 р. до Кілійського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_10 за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 190 КК України, який в порядку, передбаченому ст. 34 КПК України, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.05.2014 р. був направлений на розгляд до Ренійського районного суду Одеської області.

Під час судового розгляду обвинувачення відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 неодноразово змінювалося шляхом складання прокурором нових обвинувальних актів від 11.03.2015 р., від 12.06.2015 р. та від 14.07.2015 р.

Так, згідно останньому обвинувальному акту, складеному прокурором прокуратури Кілійського району ОСОБА_11 14.07.2015 р., затвердженого прокурором Кілійського району Одеської області ОСОБА_12 14.07.2015 р., ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.

Вироком Ренійського районного суду Одеської області від 10.11.2015 р. ОСОБА_10 була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України. Вказаний вирок відносно ОСОБА_10 набрав законної сили 18 лютого 2016 року, коли ухвалою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_10 було залишено без задоволення, а вирок Ренійського районного суду Одеської області від 10.11.2015 р. відносно неї без змін.

Крім того, ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 10.11.2015 р. до ОСОБА_7 були застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом та кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 було зупинене.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2016 р. застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 було припинене. А ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 р. кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в силу ч. 1 ст. 34 КПК України було передане на розгляд Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області.

12 травня 2016 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області після визначення підсудності надійшов обвинувальний акт з додатками та матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України. 13 травня 2016 року у цьому кримінальному провадженні була визначена колегія суддів для його розгляду, після чого обвинувальний акт був переданий головуючому.

Враховуючи вимоги ч. 6 ст. 34 КПК України, згідно яким суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті, ухвалою від 16 травня 2016 року було призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

В підготовчому судовому засіданні прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 висловили думки про можливість призначення судового розгляду, захисник ОСОБА_8 висловив думку про неможливість призначення судового розгляду, оскільки обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 складені з порушенням презумпції невинуватості, оскільки у них зазначено, що ОСОБА_7 «вчинив» злочин, а тому обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 підлягає поверненню прокурору для усунення цих недоліків.

Потерпілий ОСОБА_9 у підготовче судове засідання не з`явився, про місце, дату та час його проведення повідомлявся належним чином, що підтверджується його розпискою про одержання ним судової повістки про виклик до суду, заявою просив провести підготовче судове засідання у його відсутності. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілого не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість його проведення без його участі.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальні акти з додатками, дійшов висновку, що вони на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягають поверненню прокурору як такі, що не відповідають вимогам КПК України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

Але всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт від 14.07.2015 р. відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України взагалі не містить формулювання обвинувачення. Формулювання обвинувачення не містять і обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 від 25.04.2014 р. за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, який першочергово надійшов на розгляд суду, і від 11.03.2015 р. за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, і від 12.06.2015 р. за ч.1 ст.115 КК України, за якими було змінено обвинувачення відносно ОСОБА_7 під час судового розгляду.

У зазначених обвинувальних актах викладені лише анкетні дані обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та правова кваліфікація кримінального правопорушення.
Разом з цим, вказані відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_7 за цими процесуальними рішеннями (обвинувальними актами) фактично має статус підозрюваного.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальних актах щодо ОСОБА_7 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та його структурою, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Здійснення судового розгляду за обвинувальним актом за відсутності такого важливого елементу, як формулювання обвинувачення суперечить вимогам ст. 2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України, та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті КПК України підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

Так, Європейський суд з прав людини (далі Суд) в рішенні від 26.06.2008 р. у справі «Ващенко проти України» зазначив: ««обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція) може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентними органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру» (п.51).

У справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. Суд зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Отже, не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальні акти на відповідність вимогам КПК, суд з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства дійшов висновку, що обвинувальні акти відносно ОСОБА_7 не відповідають вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містять формулювання обвинувачення, що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченого ОСОБА_7 бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції. А оскільки за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов висновку про наявність обставин, що унеможливлюють здійснення судового розгляду обвинувального акту (обвинувальних актів) щодо ОСОБА_7 .

Більш того, вказівка в обвинувальних актах про те, що ОСОБА_7 «вчинив» кримінальне правопорушення є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст. 62, п. 3 ч. 3 ст. 129 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 р., п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 р., ст. 6 Конвенції, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Більше того, відповідно до ч. 5 ст. 17 КПК України, поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою, у зв`язку з чим, зазначення в процесуальному документі того, що ОСОБА_7 «вчинив» кримінальне правопорушення, не може бути визнане судом поводженням, що відповідає поводженню з невинуватою особою.

Отже, з урахування засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за обвинувальним актом (обвинувальними актами), складеним з грубим порушенням вимог ст. 17, п. 13 ч. 1 ст. 3, п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо формулювання обвинувачення, оскільки з самого початку судового розгляду не буде зрозуміло від якого обвинувачення обвинувачений має захищатися. Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення формулювання обвинувачення в обвинувальному акті суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

Крім того, враховуючи, що в матеріалах судового провадження містяться матеріали кримінального провадження, які були предметом розгляду під час попереднього судового розгляду та які мають значення для цього кримінального провадження (т. 1 а.п. 189 252, 259 265, 292 310), а тому вказані документи, надані прокурором, також підлягають йому поверненню для надання можливості їх використання при здійсненні кримінального провадження в подальшому, із залишенням замість них в матеріалах судового провадження їх копій.

Під час підготовчого судового засідання від прокурора ОСОБА_5 надійшло клопотання про здійснення судового виклику в судове засідання для допиту обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 .

У зв`язку з прийняттям рішення про повернення обвинувальних актів відносно ОСОБА_7 прокурору, то клопотання про виклик певних осіб для допиту підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 314, 370 372 КПК України, суд

постановив:
Обвинувальні акти з додатками від 25.04.2014 р., від 11.03.2015 р. за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, від 12.06.2015 р. та від 14.07.2015 р. за ч. 1 ст.115 КК України відносно ОСОБА_7 повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду (т. 1 а.п. 189 252, 259 265, 292 310), повернути прокурору разом з обвинувальними актами із залишенням їх копій в матеріалах судового провадження.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про виклик певних осіб для допиту залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Головуючий суддя Суддя Суддя

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2