Справа № 549/150/16-к
Провадження № 1-в/549/10/16
УХВАЛА
25 березня 2016 року Чорнухинський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
інспектора КВІ - ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи подання Чорнухинського районного сектору кримінально-виконавчої інспекції Управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (далі КВІ) про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився в с.Пацали Чорнухинського району Полтавської області, проживає в АДРЕСА_1 , не одруженого, не працює, засудженого вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 24.11.2014 р. за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,
встановив:
Інспектор КВІ звернувся до суду з поданням, яке мотивує тим, що з 06.01.2015 р. на обліку в інспекції знаходиться ОСОБА_5 , який засуджений вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 24.11.2014 р. за ч.2 ст.309 КК України до 3 р. позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обовязків: періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та навчання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи.
ОСОБА_5 роз`яснено порядок та умови відбування умовного покарання, встановлені дні явки на реєстрацію, однак засуджений не з`являвся на реєстрацію без поважних причин, в звязку з чим йому двічі виносились офіційні попередження про скасування умовного звільнення від призначеного покарання, проте продовжує ухилятись від виконання своїх обовязків.
12.06.2015 р. та 15.03.2016 р. він не з`являвся на виклик до інспекції без поважних причин, а 14.07.2015 р. він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Посилаючись на зазначене КВІ просила скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням і направити ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання.
Засуджений ОСОБА_5 суду пояснив, що 02.06.2015 року він не з`явився на реєстрацію до КВІ, оскільки тимчасово був у м.Харкові і не зміг вчасно приїхати, а 15.03.2016 року з`являвся на реєстрацію до КВІ, проте інспектора ОСОБА_4 , у якого йому необхідно було реєструватись, на його думку не було на робочому місці, тому пішов додому.
Фахівець соціальної служби апробації КВІ ОСОБА_6 суду пояснила, що бачила засудженого ОСОБА_5 в приміщенні КВІ 15.03.2016 року в стані алкогольного сп`яніння, проте він до інспектора ОСОБА_4 , який був на робочому місці, не заходив, а пішов на вулицю.
Заслухавши пояснення засудженого, представника КВІ ОСОБА_4 , який підтримав подання, думку прокурора, який не вбачав достатніх підстав для скасування умовного засудження та направлення ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання з таких підстав.
За змістом ст. 164 КВК України звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані виконувати обов`язки, які покладено на них судом; повідомляти інспекцію про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції. Поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання запрошення, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.
Положеннями ч.1, ч.5 ст.166 КВК України визначено, що у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.
Відповідно до ч. 4 ст. 166 КВК України систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його притягнуто до адміністративної відповідальності.
Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом ( ч. 3 ст. 166 КВК України ).
Згідно з підпунктом 5.3 пункту 5 розділу ІV Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань (затверджена спільним наказом Державного департаменту з питань виконання покарань та Міністерства внутрішніх справ України №270/1560 від 19 грудня 2003 року з подальшими змінами), якщо засуджена особа не виконує покладених на неї судом обов`язків після застереження у виді письмового попередження або три і більше разів вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, а також коли засуджена особа не з`являється до інспекції два і більше разів без поважних причин (що повинно бути підтверджено матеріалами), то інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання.
В силу ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 24.11.2014 р. ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.309 КК України до 3 р. позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обовязків : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи (а.с.4,5).
06.01.2015 ОСОБА_5 поставлений на облік в КВІ, де йому під підпис роз`яснено порядок та умови відбування умовного покарання, а також встановлено дні явки на реєстрацію в інспекцію 1, 2, 3, 4 вівторок кожного місяця (а.с.7,15).
ОСОБА_5 не з`явився на реєстрацію в 12.06.2015 р. та 15.03.2016 року, в звязку з чим останньому виносились офіційні попередження 09.06.2015 р. і 16.03.2016 р. ( а.с. 41, 98 ).
Згідно наявних довідок-характеристик (а.с.19, 25) ОСОБА_5 характеризується посередньо.
Постановою Чорнухинського районного суду від 14.07.2015 р. ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.58).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005р.) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005р.) зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008р.) Європейський суд з прав людини вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Врахувавши всі обставини в сукупності, суд знаходить передчасним скасування умовного засудження ОСОБА_5 , оскільки вчинене ним адміністративне правопорушення не є системним, а інша його поведінка на цей час в достатній мірі не свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Характеризуючи дані на засудженого та належне виконання покладених на нього судом обов`язків свідчать про бажання засудженого стати на шлях виправлення, тому суд вважає за необхідне надати змогу засудженому довести своє виправлення протягом іспитового строку, що залишився.
Приймаючи таке рішення суд враховує і те що, ОСОБА_5 запевнив, що виправиться та виконуватиме належним чином свої обов`язки.
Водночас необхідно зазначити, КВІ не позбавлена можливості звернутися до суду з таким поданням повторно, у разі, коли подальша поведінка засудженого не зміниться на краще та він продовжуватиме вчиняти адміністративні правопорушення, не виконуватиме обов`язки, які покладено на нього судом.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст.78 КК України, ст.166 КВК України, суд,
ухвалив:
В задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Чорнухинський районний суд протягом семи діб з дня її проголошення.
Суддя