АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

13 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_5

власника майна підозрюваної ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні під №0002469, внесеному до ЄРДР 3.05.2014 р., старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погодженому прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що слідчий в судове засідання не з`явився, вимоги клопотання не підтримав, крім того до клопотання не додано належних доказів для підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, на підставі чого клопотання задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року скасувати повністю та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно.

В обгрунтування своїх вимог вказує, що ухвала слідчого судді незаконна та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що твердження слідчого судді про те, що до клопотання не додано належних доказів для підтвердження необхідності арешту тимчасово вилученого майна є помилковим, оскільки до матеріалів клопотання додані необхідні документи, які вказують на наявність належних доказів для підтвердження зазначених у клопотанні обставин, в тому числі розмір шкоди, завданої протиправними діями підозрюваної.

Крім того, на думку сторони обвинувачення відмова у задоволенні клопотання з посиланням на неявку без поважних причин слідчого в судове засідання, що на переконання слідчого судді свідчить про фактичне непідтримання поданого клопотання та має оцінюватись як підстава для відмови в задоволенні такого клопотання, суперечить вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, думку підозрюваної та її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002469 від 3 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

23.02.2016 року в кримінальному провадженні під №0002469 від 3 травня 2014 року ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

27.05.2016 р. старший слідчий в особливо важливих справах СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні під №0002469.
27.05.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва у задоволенні клопотання слідчого відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги ст. 170, ч. 1 ст. 173 КПК України та вказав, що відсутні законні правові підстави для арешту вказаного у клопотанні майна.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Колегія суддів вважає, що клопотання прокурора відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Також, як випливає з положень ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Колегія суддів вважає, що матеріали судового провадження свідчать про те, що тимчасово вилучене майно у вигляді речей та грошових коштів відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме: є доказом злочину, може підлягати спеціальній конфіскації у підозрюваної, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Беручи до уваги, що тимчасово вилучені речі та грошові кошти мають значення речових доказів у цьому кримінальному провадженні та відповідають критеріям ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170, КПК України та за матеріалами судового провадження прокурором надано достатні дані на підставі яких можливо дійти висновку, що вилучені грошові кошти набуті внаслідок вчинення злочинів, з метою запобігання приховування вказаних грошових коштів та можливому їх незаконному відчуженню, до вирішення справи по суті, на них необхідно накласти арешт.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі чого посилання слідчого судді на те, що відсутні підстави для арешту тимчасово вилучених речей та грошових коштів є безпідставним, оскільки органом досудового розслідування надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою збереження доказів у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні слідчого майно.

Отже, є слушними вказівки прокурора щодо того, що слідчий суддя при винесені ухвали про відмову у задоволені клопотання слідчого порушив вимоги кримінального процесуального закону, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності наявності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України, при цьому відмова слідчим суддею у задоволенні клопотання слідчого з посиланням на ч. 1 ст. 173 КПК України є необгрунтованою, оскільки за даною нормою закону тягар доказування необхідності накладення арешту на майно покладається на особу, яка подала клопотання про арешт майна, однак вказівки на доведення такого виду обтяження особисто, а не за матеріалами судового провадження стаття не містить.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

Також, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо:
1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито;
2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду;
3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;
4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою;
5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;
6) порушено правила підсудності;
7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів судового провадження в них відсутній журнал судового засідання в якому відображено судове провадження в суді першої інстанції, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України та в сукупності з вказаними обставинами відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172 173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні під №0002469, внесеному до ЄРДР 3.05.2014 р., старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погодженому прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання у кримінальному провадженні під №0002469, внесеному до ЄРДР 3.05.2014 року, старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 26.05.2016 року під час особистого обшуку підозрюваної ОСОБА_6 майно: мобільний телефон Самсунг DUOS SM-G7102 білого кольору IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 S/N НОМЕР_3 , з сім-картками операторів мобільного зв`язку МТС № НОМЕР_4 та Київстар № НОМЕР_5 , а також карткою пам`яті на 16 ГБ; мобільний телефон NOKIA 5152 чорного кольору, IMEI НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , з сім-картками операторів мобільного зв`язку Київстар № НОМЕР_8 та МТС № НОМЕР_9 ; банківську картку Universal Bank НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_6 ; посвідчення водія НОМЕР_11 на ім`я ОСОБА_6 , видане Знам`янським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області; грошові кошти в сумі 1 425 (одна тисяча чотириста двадцять п`ять) доларів США, номіналом по 100 доларів США 12 купюр: КВ 39947307С, KF62506663С, KF 32919207В, НВ 02372844І, КС 05644732А, НВ 22087318J, КВ 68038250М, НВ 51827829R, KF 48551319В, LL 10457512F, КВ 42774127В, KF07919168В; номіналом по 20 доларів США 7 купюр: JF 29281496Е, JF 00982241Е, МL 09955478А, IF 12977605F, JІ 02778053А, GF 66124055А, ІІ 07406326А; купюри номіналом по 10 доларів США кількістю 2 купюри: JF24096035В, МL79597203А; купюри номіналом по 5 доларів США кількістю 12 купюр: МЕ 85686763А, МЕ 83259398А, JК 41921721А, ВВ 15177215В, МЕ 83323636А, МF 64084939В, МК 15428507В, JL 20080899А, JВ 75856548А, МА 13945571А, МВ 35085869В, СК 55040288В; 5 купюр номіналом 1 долар США: L 32585921І, L 48819235J, В 34433704F, В 46549422F, Е 09460338Н; грошові кошти в сумі 8 602 (вісім тисяч шістсот дві) гривні /номіналом 500 грн. 4 купюри, 200 29, 100 4, 50 3, 20 8, 10 5, 5 4, 2 6, 1 10/; блокнот червоного кольору із особистими записами чорнового характеру; планшет Самсунг GT-N8000 IMEI НОМЕР_12 .

Виконання даної ухвали покласти на старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 та прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 е ц ь