Ухвала іменем україни 18 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
від 23 грудня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.
За вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін оскаржуваною ухвалою,
ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання
у виді громадських робіт на строк 100 годин, вид яких визначають органи самоврядування, але не більше чотирьох годин на день.
Також за вказаним вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України та по суду виправдано за відсутності складу злочину.
Як убачається з вироку суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 , обіймаючи посаду начальника охорони фермерського господарства «Аделаїда», будучи громадським помічником дільничного інспектора міліції, 15 лютого 2015 року вдень біля автостанції на
вул. 1-го Травня у м. Голій пристані Херсонської області, діючи з умислом на протиправне заволодіння чужими грошима, повідомив ОСОБА_7 завідомо неправдиву інформацію про необхідність передачі йому коштів на суму 5000 грн для подальшого їх надання в якості неправомірної вигоди «слідчому УБОП» за непритягнення потерпілого ОСОБА_7 до відповідальності в межах кримінального провадження за фактом крадіжки картоплі у ФГ «Аделаїда», маючи намір привласнити ці кошти.
20 лютого 2015 року приблизно о 13.00 год. на вул. 1-го Травня
у м. Голій Пристані ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 4000 грн, які привласнив, завдавши останньому матеріальної шкоди на зазначену суму.
Крім того, органами досудового розслідування зазначені дії
ОСОБА_6 також кваліфікувалися за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 369 ч. 3 КК України як закінчений замах на підбурювання до надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення останньою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої влади, якщо неправомірна вигода надавалася службовій особі, яка займає відповідальне становище.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотні порушення кримінального процесуального закону, стверджуючи про порушення вимог ст. 419 КПК країни.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Разом з тим, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України, якою встановлено вимоги до змісту вироку в разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині цього рішення зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
При цьому ст. 9 КПК України закріплює принцип законності кримінального провадження, який відповідно до положень зазначеної норми закону полягає в тому, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Однак як видно з оскаржуваних судових рішень, суди не виконали зазначених вимог процесуального закону.
Так, з матеріалів провадження убачається, що органом досудового розслідування неправомірні дії ОСОБА_6 були кваліфіковані не тільки за ч. 1 ст. 190 КК України, а й за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 369 цього ж Кодексу.
Однак суд визнав необґрунтованою кваліфікацію дій ОСОБА_6 як закінчений замах на підбурювання до надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої влади, якщо неправомірна вигода надавалася службовій особі, яка займає відповідальне становище, та виправдав його по суду в цій частині обвинувачення, засудивши лише за шахрайство.
При цьому суд дійшов висновку про необхідність виправдання
ОСОБА_6 , встановивши, що той при вимаганні грошей у потерпілого не повідомляв, що передасть їх слідчому, а про такий факт вже повідомив безпосередньо під час передачі йому грошей.
Проте, виправдовуючи ОСОБА_6 за вказаним обвинуваченням, суд у мотивувальній частині вироку встановив що « ОСОБА_6 повідомив потерпілому неправдиву інформацію про необхідність передачі йому 5000 грн для подальшого їх надання у якості неправомірної вигоди «слідчому УБОП», що фактично є складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3
ст. 369 цього ж Кодексу, у вчиненні якого засудженого було виправдано.
Наведені факти суперечать один одному і свідчать про неузгодженість мотивувальної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції.
Зазначене порушення, допущене судом першої інстанції, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, також залишилося поза увагою суду апеляційної інстанції.
Однак оскільки наведене порушення можна усунути під час апеляційного розгляду провадження, скасуванню підлягає лише рішення суду апеляційної інстанції.
Крім того, відповідно до ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Як убачається з рішення апеляційного суду, зазначених вимог закону
в цій справі також належним чином не було виконано.
З матеріалів кримінального провадження видно, що апеляційний розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 провадився за апеляційною скаргою прокурора, в якій він стверджував про істотні порушення процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і наполягав на необхідності постановлення нового вироку та кваліфікації дій обвинуваченого згідно з пред`явленим йому обвинуваченням. При цьому прокурор посилався на роз`яснення, викладені в постановах Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» та від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», вказуючи на ідеальну сукупність складів кримінальних правопорушень.
Однак апеляційний суд усупереч ст. 419 КПК України, залишаючи скаргу прокурора без задоволення, не надав вичерпної відповіді стосовно того, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, він визнав наведені у них доводи неспроможними, не проаналізував належним чином доводів сторони обвинувачення про ідеальну сукупність складів кримінальних правопорушень, а також не навів належної мотивації, з вказівкою на відповідні докази, з який підстав він визнав апеляційну скаргу необгрунтованою, що свідчило би про законність рішення районного суду та повноту проведеного апеляційного розгляду кримінального провадження.
Таким чином, рішення апеляційного суду не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки його постановлено з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, через що воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку по кожному з епізодів обвинувачення, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів
касаційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 грудня
2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3