Дата документу Справа № 317/2550/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 317/2550/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1209/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2016 року місто Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_12 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодруженого, працюючого токарем-револьверщиком у ВАТ «Мотор Січ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 125 КК України та засуджено у відповідності до ст. 70, 72 КК України до остаточного покарання у вигляді 2 років обмеження волі. Від призначеного покарання звільнено на підставі ст. 49 КК України.

запобіжний захід у вигляді особистої поруки скасовано,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого неповну середню освіту, маючого на утриманні малолітню дитину, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку із недоведеністю вини у чиненні кримінального правопорушення з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України,

запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді домашнього арешту.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким, з урахуванням вимог ст. 72 КК України остаточно визначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі, від якого звільнено на підставі ст. 49 КК України.

Вирок суду в цій частині сторонами в апеляційному порядку не оскаржений.

Цим же вироком суду ОСОБА_7 виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у вчиненні якого він обвинувачувався за наступних обставин.

15 квітня 2012 року приблизно о 18 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом із ОСОБА_13 , який показав місцезнаходження приміщення сторожки за адресою: АДРЕСА_4 прибули до вищевказаної адреси, де шляхом вільного доступу через незаперті двері ОСОБА_7 та ОСОБА_8 увійшли до приміщення, де мешкали ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та почали руками наносити чисельні удари в область обличчя ОСОБА_14 .

Далі, приблизно о 19 годині 10 хвилин 15 квітня 2012 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_14 та ОСОБА_13 прибули до будинку за адресою: АДРЕСА_5 за місцем мешкання ОСОБА_16 , де ОСОБА_14 сів у крісло для подальшого з`ясування обставин, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали розпитувати у присутніх у будинку ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про обставини зникнення викраденого телефону їх матері. Вказаний конфлікт у будинку ОСОБА_16 відбувався тривалий час та припинився після того, як ОСОБА_16 заявила про відшкодування нею вартості зниклого мобільного телефону та запропонувала залишитися на святкуванні дня народження, брати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 відмовились від запрошення та вийшли з будинку, розійшовшись у різні сторони, ОСОБА_14 пішов додому, а брати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 направились до місцевого кафе, розташованого в с. Степне, Запорізького району, Запорізької області.

Далі, не зупиняючись на скоєному, приблизно через годину ОСОБА_7 , використавши запрошення ОСОБА_16 як привід, повертаючись до місця мешкання останньої за адресою: АДРЕСА_5 для подальшого з`ясування обставин зникнення телефону ОСОБА_17 , на ґрунтовій дорозі, яка веде до кладовища у селі Степному Запорізького району Запорізької області, зустрів ОСОБА_14 , вважаючи, що ніхто інший крім останнього не міг вчинити крадіжку мобільного телефону ОСОБА_17 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи того, що від цього може наступити смерть потерпілого, хоча повинен був і міг передбачити такі наслідки, наніс ОСОБА_14 удар в область черевної порожнини, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця та крововиливу в м`яких тканинах на передній черевній стінці у нижньому краї правої реберної дуги, глибокий «древовидний» розрив на діафрагмальній поверхні печінки, крововилив у ложа жовчного міхура, крововилив у воріт правої нирки, в жировій її капсулі, у нижнього полюса, а також синець і крововилив на фоні його, уздовж хребта в поперековому відділі, внаслідок чого від закритої травми черева, яка супроводжувалася розривом печінки з подальшою внутрішньочеревною кровотечею, що обумовила крововтрату, настала смерть потерпілого на місці злочину.

Згідно з висновком експерта № 1546 від 16.04.2012 отримані ОСОБА_14 тілесні ушкодження кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті.

Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні вказаного злочину та призначити покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_18 .

Зокрема, обвинувачені підтвердили, що нанесли ОСОБА_14 декілька ударів в область обличчя, ОСОБА_7 декілька разів вдарив ОСОБА_14 ногою по нозі. ОСОБА_8 наніс декілька ударів кулаком в обличчя ОСОБА_19 . Потерпілий ОСОБА_10 показав, що від ОСОБА_20 він дізнався, що Теплови увели ОСОБА_21 з території крупорушки, а коли працівники міліції затримали ОСОБА_7 він повідомив, що він разом з братом вбили ОСОБА_22 та покинули його на кладовищі. Потерпілий ОСОБА_15 в суді показав, що на території крупорушки його побили Теплови. Присутній ОСОБА_20 вимагав припинити побиття ОСОБА_21 . Теплови вивели ОСОБА_22 з крупорушки, а коли їх затримали вони повідомили, що покинули ОСОБА_22 біля кладовища, де його в подальшому знайшли мертвим. Свідок ОСОБА_13 в суді показав, що в його присутності Теплови побили ОСОБА_21 та ОСОБА_23 , а коли він обурився цим, його також вдарив ОСОБА_24 . Після цього Теплови вдома у ОСОБА_20 продовжили бити ОСОБА_22 ногами по всім частинам тіла. Після Теплови пішли з його дому та вивели з собою ОСОБА_22 . Через деякий час ОСОБА_25 повернувся і сказав «Давай лопату, закопаем ОСОБА_26 ». Свідок ОСОБА_18 показала, що в її присутності Теплови погрожували вбити ОСОБА_21 , після вивели його з дому, а через деякий час просили у Митрофанова лопату, щоб закопати його.

Представник потерпілого вважає, що суд дав неналежну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_27 з приводу того, що ОСОБА_7 просив у нього лопату закопати вже мертвого ОСОБА_14 , оскільки ці показання виявились правдивими, так як в наступному дійсно ОСОБА_14 було знайдено мертвим на кладовищі.

Також представник потерпілого вважає, що суд необґрунтовано проігнорував показання судово-медичних експертів, які проводили первинну та комісійну експертизу трупу ОСОБА_14 .

Прокурор, яка приймала участь в суді першої інстанції прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_12 , в апеляційній скарзі просить вирок суду відносно виправданого ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Висновки суду, викладені у вироку вважає такими, що не підтверджені дослідженими доказами. Зазначає, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявністю суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Вважає, що висновки суду, викладені у вироку, мають істотні суперечності.

Також прокурор зазначає, що суд не дав належної оцінки показанням потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_28 та свідка ОСОБА_16 . Вирок суду містить невідповідність отриманих в ході розгляду фактичних відомостей показань, наданих вказаними особами в судовому засіданні, викладеним у судовому рішенні. Суд не зазначив, чому саме не приймає їх до уваги. Суд залишив поза увагою показання потерпілого ОСОБА_10 , який показав, що після прибуття слідчо-оперативної групи вони направились до ОСОБА_13 , який показав місце проживання ОСОБА_29 . Перебуваючи на порозі будинку, ОСОБА_7 вказав, що вони вбили ОСОБА_21 і залишили його на кладовищі, став чинити опір працівникам міліції. Суд також залишив поза увагою показання вказаного потерпілого, що саме брати Теплови повідомили, де знаходиться його брат, що вони прибили його та викинули на кладовищі. Аудіозапис судового засідання свідчить про те, що на запитання адвоката ОСОБА_11 потерпілий відповів: «Вони прямо вказали, де він знаходиться». Також суд невірно виклав у вироку показання потерпілого ОСОБА_27 , який в суді показав, що саме старший з братів ОСОБА_7 звернувся до нього із проханням надати лопату, щоб закопати ОСОБА_21 , а судом у вироку зазначено, що так висловились обидва брати. Не відображені у вироку і показання свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні показала, що Теплови прийшли до її будинку та висловились про те, що вони пришли убивати, мстити за свою матір. Після того, як вона запропонувала гроші за телефон, ОСОБА_7 сказав, що вони все одно будуть убивати та мстити за матір. Вказані висловлювання свідок сприйняла як погрозу на майбутнє. Під час вирішення питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 просив змінити умови цього запобіжного заходу, не заперечуючи своєї вини.

Також в апеляційній скарзі прокурор вказує на істотні порушення вимог КПК, яки полягають в тому, що під час судового засідання, яке відбулось 09.12.2014 року потерпілі в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені не були, однак, незважаючи на це, у порушення вимог ч. 3 п.п. 1, 3 ст. 56, ч. 11 ст. 352 КПК України суд, не з`ясувавши думки інших учасників кримінального провадження щодо можливості допиту свідка ОСОБА_17 , розпочав її допит, не з`ясувавши, чи зрозумілі їй права та обов`язки, чим порушив вимоги ст. 352 КПК України. Аналогічним чином судом було порушено вимоги закону під час допиту свідка ОСОБА_30 , судом не було з`ясовано, чи отримала вона пам`ятку про права та обов`язки та чи зрозумілі їй її права та обов`язки.

Крім того прокурор вважає, що суд першої інстанції не дав належної оціни висновкам комісійної судово-медичної експертизи № 39/к, а також уточненням та роз`ясненням експертизи, наданим в судовому засіданні експертами ОСОБА_31 та ОСОБА_32 .

Також в апеляційній скарзі прокурор просила викликати до допиту в судовому засіданні апеляційного суду потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 до судового засідання апеляційного суду не з`явились, про час та місце проведення судового розгляду були повідомлені належним чином, із заявами про відкладення розгляду справи на адресу суду не звернулись.

Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 до судового засідання не з`явився, звернувся на адресу суду із письмовою заявою, в якій просив його апеляційну скаргу розглянути без його участі в судовому засіданні і задовольнити її в повному обсязі.

Заслухавши:

- доповідь судді по справі,

- прокурора ОСОБА_6 , яка апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 підтримала частково, клопотання прокурора ОСОБА_12 про виклик та допит потерпілих та свідка не підтримала, вирок суду просила скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, вважала, що суд у порушення вимог ст. 374 КПК України у вироку не виклав належні мотиви неврахування показань допитаних в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_33 та свідка ОСОБА_16 , також вважала, що суд не оцінив належним чином показання потерпілого ОСОБА_13 , які він дав під час відтворення обставин події на досудовому слідстві, які у відповідності до КПК України 2012 року є допустимим доказом у цьому провадженні, також вважала, що вирок суду підлягає скасуванню з огляду на те, що при ухваленні виправдувального вироку суд допустив суперечності в підставах для прийняття такого рішення, оскільки суд встановивши, що пред`явлене стороною обвинувачення є неконкретним, виправдав обвинуваченого з підстав недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Разом з тим, прокурор вважала, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_7 в останній редакції дійсно є неконкретним, вказане порушення неможливо усунути на стадії апеляційного провадження, з огляду на що прокурор наполягала на скасуванні вироку із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання,

- обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілого та прокурора, вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України просили залишити без змін, оскільки всі надані стороною обвинувачення та досліджені судом першої інстанції докази свідчать про те, що ОСОБА_7 цей злочин не вчиняв,

перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах; провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тому висновки суду щодо визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 125 КК України за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції та щодо виду та розміру покарання, призначеному йому за вчинення цих кримінальних правопорушень апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, судова колегія приходить до висновку, що вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КПК України у зв`язку із недоведеністю його вини підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції були допущені наступні істотні порушення вимог КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Частиною 2 цієї статті встановлено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Частино 1 статті 373 КПК України визначено, що виправдувальний вироку ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим або, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Також виправдувальний вирок згідно пункту 2 частини 1 цієї статті ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Таким чином обов`язковою умовою для ухвалення виправдувального вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у відповідності до якого судом першої інстанції було ухвалено виправдувальний вирок в цьому кримінальному провадженні, є вичерпання стороною обвинувачення всіх передбачених законом засобів доказування, і оцінені судом докази не доводять що кримінальне правопорушення вчинене саме цим обвинуваченим.

Тобто стороною обвинувачення повинно бути сформульоване та надано суду обвинувачення, яке містить в собі обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначені ст. 91 КПК України та повинні бути надані суду докази на підтвердження цих обставин для їх оцінки і лише якщо цими доказами не доведено в суді, що кримінальне правопорушення вчинено цим обвинуваченим за обставин, зазначених в обвинувальному акті, який відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема містить формулювання обвинувачення, суд у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалює виправдувальний вирок.

Разом з тим, зміст мотивувальної частини вироку суду свідчить про те, що узагальнюючи доводи стосовно оцінки доказів в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення залишилися нез`ясованими обставини, які мають суттєве значення для законного та обґрунтованого вирішення даного кримінального провадження та ухвалення обвинувального вироку, а саме час, конкретне місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином фактично суд прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбачено ч. 2 ст. 121 КК України є неконкретним і не містить обов`язкових обставин, які підлягають доведенню в суді для визнання особи винною у вчиненні злочину.

Далі суд зробив висновок, що докази обвинувачення, досліджені судом, не є переконливими, для збору додаткових доказів можливість вичерпано і інші докази стороною обвинувачення не пропонуються.

Судова колегія приходить до висновку, що таким чином суд першої інстанції допустив правову невизначеність підстав для ухвалення виправдувального висновку, оскільки суд прийшов до висновку, що обвинувачення є неконкретним і саме це неконкретне обвинувачення не доведено наданими доказами, що на думку судової колегії, є істотним порушенням вимог процесуального закону, яке тягне скасування судового рішення.

При цьому досліджені матеріали судового провадження свідчать проте, що дійсно формулювання обвинувачення в останній редакції від 17 грудня 2015 року ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КПК України є неконкретним та таким, що позбавляє внаслідок його розгляду прийняти будь-яке законне і обґрунтоване рішення.

Так щодо обставин вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у вказаному обвинувальному акті зазначено, що «… не зупиняючись на скоєному приблизно через годину ОСОБА_7 , використавши запрошення ОСОБА_16 , як привід, повертаючись до місця мешкання останньої за адресою: АДРЕСА_5 для подальшого з`ясування обставин зникнення телефону ОСОБА_17 , на ґрунтовій дорозі, яка веде до кладовища у селі Степному Запорізького району Запорізької області, зустрів ОСОБА_14 , вважаючи, що ніхто інший крім останнього не міг вчинити крадіжку мобільного телефону ОСОБА_17 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи того, що від цього може наступити смерть потерпілого, хоча повинен був і міг передбачати такі наслідки, наніс ОСОБА_14 удар в область черевної порожнини, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження …, які перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті».

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказане обвинувачення мстить нез`ясовані обставини, які мають суттєве значення для законного та обґрунтованого вирішення даного кримінального провадження, разом з тим, судова колегія вважає, що наведені недоліки обвинувачення не могли бути підставою для ухвалення виправдувального вироку у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, а є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам закону.

У зв`язку з наведеним та з урахуванням положень кримінального процесуального закону, якими визначено право суду повернути обвинувальний акт прокурору лише під час проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, судова колегія вважає єдиним можливим вирішенням апеляційних скарг представника потерпілого та прокурора - скасування вироку суду із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, тому вказані апеляційній скарги підлягають частковому задоволенню.

Скасовуючи вирок з наведених підстав в цієї частині, судова колегія приходить також до висновку, що вирок суду в частині вирішення долі речових доказів також підлягає скасуванню, оскільки в частині виправдання ОСОБА_7 законної сили він не набрав.

У зв`язку із скасуванням вироку та призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції, враховуючи обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, судова колегія вважає наявними передбачені ст. 177 КПК України ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 у випадку зміни або скасування раніше застосованого щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту може перешкодити судовому провадженню, тому судова колегія вважає необхідним продовжити дію раніше застосованого запобіжного заходу до 16 вересня 2016 року включно.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405-407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року в частині визнання ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку із недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України скасувати.

Вирок в частині вирішення долі речових доказів скасувати.

Призначити новий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, а саме з 21.00 годині до 6.00 годині за адресою: АДРЕСА_3 до 16 вересня 2016 року включно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала є остаточною та у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4