Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005568 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Уссурійська Приморського краю, Російська Федерація,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва

від 08.09.2009 року за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України

на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.

________________________________

Справа № 11-кп/796/1244/2016
Категорія: ч.1 ст. 263 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого і правильність кваліфікації його діяння, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, і призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На думку прокурора, внаслідок формального підходу суд дійшов помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, та незаконно призначив ОСОБА_6 невиправдано м`яке покарання. Між тим, суд не дав належну і достатню оцінку особі обвинуваченого, який має судимість, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак застосування таких суворих заходів кримінальної репресії не стримало його він вчинення нового злочину, що свідчить про прагнення вести злочинний спосіб життя та небажання стати на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 27 серпня 2015 року близько 2 години 55 хвилин ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 без передбаченого законом дозволу переносив у рюкзаку 8 патронів калібру 9 х 18 мм до пістолетів типу Макарова, виготовлених на Юрюзанському патронному заводі у 1988 році та придатних до стрільби, які згідно з висновком балістичної експертизи № 742 від 07.09.2015 року є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченого безпідставно звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, а так само невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, дані про особу винного, який має судимість за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, займається суспільного корисною працею, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, та обставину, що його обтяжує, рецидив злочинів, і правильно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, тобто такого самого за видом і розміром, яке призначив суд першої інстанції, доводи стосовно незаконного призначення невиправдано мякого покарання є надуманими.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування призначеного покарання, враховуючи визнання обвинуваченим вини, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність тяжких наслідків. Слід зауважити, що застосування покарання як заходу примусу, який полягає в обмеженні прав і свобод обвинуваченого, має бути справедливим та співмірним відносно об`єкту вчиненого злочину та дій винного, які самі по собі не створюють загрозу настання суспільно небезпечних наслідків. Сам же факт відбування обвинуваченим покарання у місцях позбавлення волі, на що наголошує прокурор, не може бути в даному випадку перешкодою для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, і наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3