Номер провадження: 11-сс/785/179/16
Номер справи місцевого суду: 495/815/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в присутності підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2016 р. про задоволення клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоградівка Овідіопольського району Одеської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками ст.ст. 152 ч. 1, 115 ч.2 п. 9 КК України по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР 05.06.2015 р. за №0001306, -

В С Т А Н О В И Л А:

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 152 ч. 1, 115 ч.2 п. 9 КК України, а саме в тому, що 08.08.2009 р., приблизно о 03 годині 15 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля електротрансформаторної підстанції ТП-114 ОРЕМ, розташованої поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , зґвалтував ОСОБА_10 та з метою приховування скоєного злочину вчинив навмисне вбивство потерпілої.
08.08.2009 р. ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст. 106 КПК України (1960р.) та до цього часу знаходиться під вартою.
11.08.2009 р. Овідіопольським районним судом Одеської області в рамках досудового розслідування ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжувався судовими рішеннями.
В ході проведення досудового розслідування продовжувались його строки, останній раз прокурором Одеської області 01.12.2009 р. до п`яти місяців (а.п. 40), після чого матеріали справи було направлено до суду 08.01.2010 р.
Справа розглядалась судами в порядку КПК України 1960 р.

22.02.2010 р. ухвалою апеляційного суду Одеської області кримінальну справу відносно ОСОБА_8 повернуто для проведення додаткового розслідування.
15.06.2010 р. ухвалою касаційної інстанції рішення апеляційного суду залишено без змін.
28.09.2010 р. справа надійшла до прокуратури Овідіопольського району Одеської області.
Після повернення справи на додаткове розслідування 30.09.2010 р. прокурор ОСОБА_11 продовжив строк досудового розслідування на один місяць (а.п. 43).
04.11.2010 р. після додаткового розслідування справу знову направлено до суду, що мало місце за межами продовженого строку досудового розслідування.
В подальшому після скасування апеляційним судом 11.06.2013 р. вироку Овідіопольського райсуду від 14.02.2013 р. та направлення справи до суду на новий розгляд, Білгород-Дністровський міжрайонний суд 05.02.2015 р. повернув справу прокурору на додаткове розслідування і це рішення залишено в силі апеляційним судом ухвалою від 23.04.2015 р.
Після надходження матеріалів справи прокурору 03.06.2015 р., - 05.06.2015 р. відомості про вчинені злочини було внесено до ЄРДР та проводилось досудове розслідування в порядку нині діючого КПК. Дані про продовження прокурором строків досудового розслідуванні відсутні.
12.06.2015 р. ОСОБА_8 було оголошено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч. 1, 153 ч. 2, 152 ч. 3, 152 ч. 4, 153 ч. 3, 115 ч. 2 п.п.9,10 КК України.

12.06.2015 р. ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на тій підставі, що відповідно до ч.8 ст.156 КПК 1960 р. та п.9 Перехідних положень нині діючого КПК після повернення справи на додаткове розслідування строк тримання під вартою вважається продовженим на два місяці. Апеляційний суд Одеської області 22.06.2015 р. скасував це рішення, задовольнив клопотання слідчого та продовжив строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 01.08.2015 р.
31.07.2015 р. ОСОБА_8 було повідомлено про змінену підозру нова підозра повідомлена тільки за ст.ст. 152 ч. 1, 115 ч.2 п. 9 КК України, в цей же день було відкрито матеріали кримінального провадження його учасникам, складено обвинувальний акт та передано його до суду (а.п.46).

В матеріалах судового провадження відсутні дані про результати розгляду обвинувального акту судом після 31.07.2015 р., про продовження строків розслідування та продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 до 08.12.2015 р.

08.12.2015 р. ухвалою Малиновського районного суду Одеської області обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 повернуто прокурору для усунення недоліків без визначення конкретного строку їх усунення, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів до 11.02.2016 р.
03.02.2016 р. слідчому судді Білгород-Дністровського районного суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, з посиланням на те, що це необхідно для належного усунення недоліків, вказаних в ухвалі Малиновського суду від 08.12.2015 р. про повернення обвинувального акту. Також в клопотанні зазначено, що вина ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання строком від 10 до 15 років, а тому він може переховуватись від органів досудового слідства та суду, може впливати на учасників у кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

10.02.2015 р. слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задоволено частково та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 10.03.2016 р.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, посилаючись на те, що ухвала є незаконною, оскільки суперечить вимогам КПК України, Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 р. та практиці Європейського суду з прав людини. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що прокурор не мав повноважень звертатись до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою його підзахисного, тому що досудове розслідування відносно ОСОБА_8 закінчився давно та його строк не продовжувався, а ОСОБА_8 знаходиться під вартою вже більше шести з половиною років, що є неприпустимим.

В своїй апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, посилаючись на те, що рішення слідчого судді є незаконним, оскільки прокурор не мав права звертатись із зазначеним вище клопотанням та прокурор не навів жодного доказу того, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують його тримання під вартою, та крім того, слідчий суддя не врахував, що справа неодноразово поверталась прокурору для усунення недоліків, які усунуті не були та те, що потерпіла ОСОБА_12 вважає його не винуватим. Апелянт запевняє, що він не збирається перешкоджати розслідуванню справи та зобов`язується з`являтися на всі процесуальні заходи за першою ж вимогою органу слідства, оскільки має постійне місце проживання.

Заслухавши доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій, розглянувши судові матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як видно з оскаржуваної ухвали, в ході розгляду клопотання прокурора слідчий суддя погодився з доводами захисту, що прокурор не міг звертатись до слідчого судді з таким клопотанням, так як досудове розслідування по кримінальному провадженню вже закінчено. Але на думку слідчого судді є неврегульованим нормами КПК питання хто має продовжити строк тримання під вартою в такому випадку, а тому, посилаючись на ст. 9 ч.6 КПК України прийшов до висновку, що може задовольнити клопотання. Мотивуючи наявність ризику переховування від слідства та суду, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та не визнає свою вину.

Вказані доводи слідчого судді є такими, що не відповідають чинному кримінальному процесуальному законодавству, порушують права підозрюваного, а тому потягли за собою ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 197 ч.3 КПК України строк тримання під вартою може бути продовженим слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Вказаною нормою чітко врегульовано питання про строки досудового розслідування, в рамках яких слідчий суддя може продовжити строк тримання під вартою, а тому посилання слідчого судді на положення ст. 9 ч.6 КПК України є недоречним.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду та зазначено вище, на першому етапі розслідування строк досудового розслідування продовжувався до п`яти місяців, тобто до 08.01.2010 р.

28.09.2010 р. справа надійшла до прокуратури Овідіопольського району Одеської області після повернення справи на додаткове розслідування, а 30.09.2010 р. прокурор ОСОБА_11 продовжив строк досудового розслідування на один місяць, тобто до 28.10.2010 р., на цю дату строк досудового розслідування склав 6 місяців.
Відповідно до ч.4 ст. 120 КПК 1960 р. при поверненні судом справи для провадження додаткового слідства, строк додаткового слідства встановлюється прокурором, який здійснює нагляд за слідством, в межах одного місяця з моменту прийняття справи до провадження. Далі продовження зазначеного строку провадиться на загальних підставах після сплину шести місяців - Генеральним прокурором України та його заступниками.
04.11.2010 р. після додаткового розслідування справу знову направлено до суду вже за межами продовженого строку досудового розслідування .
Після повторного надходження справи прокурору 03.06.2015 р. для проведення додаткового розслідування, його строк більше не продовжувався, про що свідчить зміст наявного в матеріалах судового провадження Реєстру матеріалів досудового розслідування, а також пояснення як захисника так і прокурора в судовому засіданні апеляційного суду.
Наслідки проведення розслідування за межами строку досудового розслідування встановлені нормами КПК України та відомі органам обвинувачення, а тому вони приймають рішення про необхідність продовжувати строк досудового розслідування, але при цьому мають знати, що ч.3 ст. 197 КПК України не допускає можливості прийняття слідчим суддею рішення про продовження строку тримання під вартою особи за межами строку розслідування.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується направленням до суду обвинувального акту.
Також ч.4 ст.110 КПК України визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до пояснень в судовому засіданні прокурора та захисника, а також відповідно до наявної в матеріалах судового провадження ухвали Малиновського райсуду м. Одеси від 08.12.2015 р. обвинувальний акт після 31.07.2015 р. двічі повертався прокурору для усунення недоліків. При цьому строк досудового розслідування також не продовжувався.
Приймаючи до уваги, що клопотання прокурором подане за межами строку досудового розслідування, підстав для його задоволення не має.
Крім того, не дивлячись на те, що підозрюваний ОСОБА_8 знаходиться під вартою з 08.08.2009 р. на протязі шести років шести місяців 16 днів, та на те, що суд повернув справу на додаткове розслідування, що вимагало зібрання додаткових доказів, прокурор в клопотанні про продовження строку тримання під вартою не зазначив якими доказами обґрунтовується підозра, не долучив їх до клопотання, не долучив до клопотання рішення судів першої та апеляційної інстанції про повернення справи на додаткове розслідування, а наявність ризиків, передбачених п.1, п.3, п.4, п.5 ст. 177 КПК України обґрунтував тяжкістю злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_8 та тяжкістю покарання, яке йому загрожує, а тому стверджує, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, може впливати на свідків та потерпілу, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з огляду на те, що досудове розслідування не завершено, не проведено всіх необхідних дій по перевірці обставин вчинення злочинів, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обґрунтованість підозри прокурором не доведена.
Вказані прокурором ризики, передбачені п.п. 3, 4, 5 ст.177 КПК України - нічим не обґрунтовані та не доведені, з огляду на те, що всі свідки по кримінальному провадженні декілька разів допитувались судами, потерпіла по справі мати вбитої ОСОБА_13 стверджує, що підозрюваний не винний у вчинені інкримінованих йому злочинів, про що подала заяву до апеляційного суду, діючий КПК не передбачає можливості проведення розслідування для збору доказів після повернення обвинувального акта судом, а тому підозрюваний ніяким чином не може перешкодити проведенню розслідування, негативно вплинути на свідків, потерпілу. Крім того, він раніше не судимий.
Що стосується невизнання підозрюваним своєї вини, то це його конституційне право, яке також закріплено в основних засадах кримінального судочинства (ст.ст.17,18 КПК), а тому не може бути підставою для твердження про наявність ризиків.
Захисник в апеляції обґрунтовано послався на судову практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої навіть існування обґрунтованої підозри в скоєнні тяжкого злочину тільки на початкових стадіях розслідування може виправдовувати тримання особи під вартою. Тяжкість обвинувачення не може само по собі бути виправданням тривалих строків тримання під вартою (рішення у справах: «Єчус проти Литви», «Харченко проти України», «Смірнов проти Росії», «Яблонський проти Польщі» та інш.)
З огляду на те, що ОСОБА_8 більше шести років знаходиться під вартою, подальше його тримання під вартою явно не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та практиці Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 422, 176-178, 183, 194, 197, 219, 419 КПК України та ст. 120 КПК України 1960 р., колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника та підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити, ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2016 р. про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 відмовити.

Підозрюваного ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4