Справа № 595/2098/14-к
Провадження № 1-кп/603/1/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2016 р. Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 14 липня 2014 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Терпилівка Підволочиського району Тернопільської області, громадянина України, освітою середньою спеціальною, одруженого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.05.2015 року за ч.1 ст.126 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 765 грн., штраф сплачено 12.04.2016 року,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується (за зміненим обвинуваченням) в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за таких обставин.

14 липня 2014 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на зупинці громадського транспорту по вул. Галицькій у м. Бучач Тернопільської області, в центрі міста, підійшов до інспектора ІТТ Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_6 , який перебував у міліцейському форменому одязі, та розпочав з ним словесну суперечку.

У ході суперечки ОСОБА_3 умисно наніс ОСОБА_6 три удари кулаком правої руки в обличчя. Внаслідок таких неправомірних дій ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді садна на обличчі, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Дослідивши та оцінивши надані сторонами в кримінальному провадженні докази, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України - стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за обставин, наведених вище, повністю не визнав та суду пояснив, що дійсно 14 липня 2014 року приблизно о 11 год. 35 хв. створив конфліктну ситуацію із ОСОБА_6 , оскільки побачивши ОСОБА_6 у форменому міліцейському одязі, підійшов до нього і запитав, чому він не в АТО. Проте жодних ударів ОСОБА_6 він не наносив, як і не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Конфлікт тривав близько 2-3 хвилин часу, після чого він пішов по своїх особистих справах, зокрема із друзями вжив алкогольний напій. Приблизно о 14 год. до нього додому приїхали працівники міліції і забрали його. Вказав, що його не було повідомлено про закінчення досудового розслідування та не ознайомлено із матеріалами кримінального провадження. Також, у нього наявні три екземпляри обвинувального акта (до зміни обвинувачення), які затверджені прокурором різними датами.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Положенням ч.2 ст.9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням ст. 91 КПК України передбачено обставини, які підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні, а саме:

Показання потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що не пригадує точної дати, повертаючись із роботи, приблизно о 12 год. перебував у форменому одязі на зупинці громадського транспорту, що по вул. Галицькій у м. Бучач, коли до нього звернувся ОСОБА_3 зі словами «ти служиш ОСОБА_7 ». Спочатку не хотів відповідати ОСОБА_3 , від якого було чути різкий запах алкоголю, маючи намір зайти у маршрутне таксі, що під`їхало, проте ОСОБА_3 викрикував нецензурні слова в його адресу та стосовно його місця праці, тому повернувся і підійшов до ОСОБА_3 із зауваженням з приводу того, що він робить. У відповідь ОСОБА_3 , трішки відійшов у бік і у відповідь на зауваження відреагував трьома ударами кулаком правої руки в ліву щоку (в одну і ту ж ділянку обличчя). Від даних ударів у нього з голови злетів головний убір. Проте він ОСОБА_3 жодних ударів не наносив, а взявши його за руку, привів у Бучацький райвідділ міліції, при цьому ОСОБА_3 не чинив йому жодного опору. Вже у райвідділі ОСОБА_6 пішов у чергову частину, щоб написати рапорт, а ОСОБА_3 залишився на сходах у відділенні міліції. Претензій матеріального характеру не має, просить суд його суворо покарати.

Потерпілий ОСОБА_6 05.11.2015 року звернувся до суду із письмовою заявою про розгляд провадження у його відсутності, зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 не має, з приводу покарання покладається на розгляд суду.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав показання про те, що перебував на зупинці громадського транспорту і бачив, як на відстані приблизно 2,5 3 м від нього обвинувачений (вказав на ОСОБА_3 ) тричі вдарив по обличчі працівника міліції, який є його знайомим, у останнього від ударів з голови впав головний убір. При цьому обвинувачений висловлювався в сторону потерпілого ОСОБА_6 нецензурними словами. Потерпілий спочатку намагався втихомирити обвинуваченого, а у відповідь одержав три удари по обличчі. Після цього працівник міліції ОСОБА_6 схопив ОСОБА_3 за руки, щоб він більше не зміг нанести удар. На думку свідка, ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння, так як у нього була хитка хода. Надалі він відійшов у сторону, а тому, що відбувалося потім, не бачив. Сам конфлікт тривав до 10 хвилин часу.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що перебувала на зупинці громадського транспорту приблизно о 11 12 год., коли почула, як обвинувачений голосно виражається до працівника міліції ОСОБА_6 , який був одягнений у формений одяг, нецензурною лексикою, спочатку останній не реагував, проте обвинувачений, який знаходився навпроти працівника міліції, наніс останньому декілька ударів, приблизно три, правою рукою по обличчі, від чого у потерпілого злетіла фуражка з голови, тоді ОСОБА_6 схопив за руки обвинуваченого та повів у сторону відділення міліції. Вона знаходилася на відстані біля 2 метрів від місця, де відбувався цей короткочасний конфлікт. Через деякий час вона сіла у маршрутне таксі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду дав показання про те, що проходив поряд, коли побачив, як на зупинці в центрі міста Бучач обвинувачений підійшов до потерпілого, і між ними розпочався конфлікт, а далі - шарпанина. Обвинувачений наніс декілька ударів по обличчі потерпілому, у якого впала з голови фуражка (він знаходився у форменому одязі). На думку свідка, обвинувачений знаходився у стані алкогольного сп`яніння, так як його поведінка була неадекватною. Нецензурної лайки не чув, тільки бачив удари, а тоді до учасників конфлікту підійшли люди, а він пішов по своїх справах. Від місця інциденту знаходився на відстані 5-7 м.

Окрім цього, на обґрунтуванням винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення сторона обвинувачення також посилається на такі долучені та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази:

-дані протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 14.07.2014 року, у відповідності до якого ОСОБА_3 14.07.2014 року близько 13 год. 50 хв. перебував у стані алкогольного сп`яніння (середня степінь 1,7 проміллє), освідчення проводилося за допомогою приладу «Алконт СУ-1»;

-дані протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 14.07.2014 року, у відповідності до якого ОСОБА_6 14.07.2014 року близько 13 год. 20 хв. тверезий, освідчення проводилося за допомогою приладу «Алконт СУ-1»;

-дані висновку експерта №240 від 15.07.2014 року, судово-медична експертиза проведена експертом Чортківського міжрайонного відділення Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, у відповідності до якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді одного садна на обличчі та однієї рани на 1-му пальці лівої кисті.

Ці тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дані тілесні ушкодження, враховуючи їх вид та властивості, утворилися від дії тупих предметів, можливо, в час, вказаний у постанові.

Судом за клопотанням самого обвинуваченого було допитано свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відомості про допит яких на стадії досудового розслідування містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що долучений до обвинувального акта відносно ОСОБА_3 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 сусідка ОСОБА_3 - суду дала показання про те, що була очевидцем, коли до її сусіда ОСОБА_3 приїхали троє працівників міліції, точної дати і години часу не пригадує. Останній не відчиняв їм дверей квартири, тому вона сама постукала до нього, працівники міліції відійшли в сторону, ОСОБА_3 , який, на думку свідка, перебував у стані алкогольного сп`яніння, вийшов з приміщення квартири, тоді його і забрали працівники міліції. ОСОБА_3 чинив опір, висловлювався нецензурними словами, коли його поміщали у транспортний засіб. Пояснила, що у них із ОСОБА_3 такі відносини, що вони один на одного викликають працівників міліції.

На наступний день вона помітила на тому ж місці, де знаходився транспортний засіб працівників міліції, коли забирали ОСОБА_3 , ремінь, а далі віднайшовся годинник, про що повідомила працівників міліції, а речі віддала дружині ОСОБА_3 , зазначене мало місце влітку 2014 року.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_3 ображає, як своїх сусідів, так і працівників міліції, не дає спокою жителям усього будинку.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що із сусідом - обвинуваченим ОСОБА_3 у них склалися неприязні відносини, які тривають приблизно два останні роки. Про обставини злочину, що інкримінується ОСОБА_3 , їй нічого не відомо. Лише підтверджує, що з ОСОБА_3 того дня приїхали працівники міліції приблизно о 16 год. Зазначене особисто бачила, так як працівники міліції приїжджали до ОСОБА_3 декілька разів та чекали на нього. Суду пояснила, що ОСОБА_3 є конфліктною особою із неадекватною поведінкою, постійно ображає сусідів, у зв`язку з чим нею також викликалися працівники міліції.

Що ж стосується даних, що характеризують особу, стороною обвинувачення представлено характеристику, видану Бучацькою міською радою Тернопільської області від 14.07.2014 року на ОСОБА_3 , що досліджена судом, з якої убачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по місцю проживання характеризується з негативної сторони. Часто зловживає спиртними напоями, за що працівниками Бучацького райвідділу міліції був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Також судом досліджено інші документи, що характеризують особу обвинуваченого, з яких установлено, що ОСОБА_3 раніше судимий, зокрема вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.05.2015 року за ч.1 ст.126 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 765 грн., штраф сплачено 12.04.2016 року, на обліку і лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є пенсіонером.

Що ж стосується вироку Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 21.08.2000 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 89 КК України, суд вважає слушними посилання обвинуваченого ОСОБА_3 на те, що він вважається таким, що не має судимості за даним вироком, оскільки строк погашення судимості закінчився.

ОСОБА_3 у судовому засіданні під час дачі показань ствердив, що його не було повідомлено про закінчення досудового розслідування та не ознайомлено із матеріалами, зібраними в ході досудового розслідування.

Під час розгляду кримінального провадження обвинувачений звертався до суду із клопотанням про заміну йому захисника у зв`язку із втратою довіри до призначених йому захисників. Із метою недопущення порушення права на захист, ухвалами Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.03.2015 року та від 05.06.2015 року було частково задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , усунуто захисника ОСОБА_13 , а надалі захисника ОСОБА_14 від участі у кримінальному провадженні як захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , забезпечено захист прав ОСОБА_3 із призначенням йому захисника з числа адвокатів Тернопільського обласного центру надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Захисник ОСОБА_5 , який призначений обвинуваченому під час судового розгляду на стадії з`ясування обставин по справі та перевірки їх доказами, в судовому засіданні заявив про порушення органами досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України, зокрема порядку відкриття матеріалів іншій стороні.

На спростування вищевказаних тверджень та на підтвердження додержання усіх вимог ст. 290 КПК України прокурором долучено до матеріалів кримінального провадження, які були безпосередньо досліджені судом, такі документи:

-повідомлення старшого слідчого СВ Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_15 від 13.10.2014 року, адресоване підозрюваному ОСОБА_3 , про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів, на якому міститься відмітка старшого слідчого про те, що оскільки ОСОБА_3 на неодноразові телефонні дзвінки про явку в СВ Бучацького РВ для ознайомлення з матеріалами даного кримінального провадження відмовлявся з`явитись в СВ Бучацького РВ, з метою його ознайомлення слідчий, поняті та захисник прийшли до нього додому. Проте ОСОБА_3 відмовився від ознайомлення з матеріалами, не відчинив вхідні двері та виражався в сторону учасників нецензурною лайкою, про що підписалися поняті ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ;

-протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 22.10.2014 року, з якого убачається, що в графі «З протоколом ознайомлені» старшим слідчим СВ Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_15 зазначено про те, що оскільки ОСОБА_3 на неодноразові телефонні дзвінки про явку в СВ Бучацького РВ для ознайомлення з матеріалами даного кримінального провадження відмовився з`явитися в СВ Бучацького РВ, з метою його ознайомлення слідчий, захисник та поняті направились до квартири ОСОБА_3 . ОСОБА_3 відмовився відчинити двері своєї квартири, відмовився від ознайомлення з матеріалами та виражався в сторону учасників словами нецензурної лексики. Слідчий в присутності всіх учасників під дверима квартири ОСОБА_3 зачитав в голос зміст всього кримінального провадження. Про що підписалися поняті ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_13 ;

-запит про надання доступу до речових доказів або їх частин, а також документів (відповідно до вимог ч.6 ст.290 КПК України) від 22.10.2014 року, прокурора прокуратури Бучацького району ОСОБА_18 на ім`я ОСОБА_3 , із підписами понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , із відміткою, що ОСОБА_3 відмовився надати доступ до будь-яких речових доказів, а адвокат ОСОБА_13 будь-яких речових доказів та документів відкривати не має.

Також за клопотанням прокурора у судовому засіданні було допитано як свідка ОСОБА_15 , який, будучи старшим слідчим СВ Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області, здійснював досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , із показань якого вбачається, що оскільки на неодноразові телефонні дзвінки підозрюваний ОСОБА_3 не реагував, було прийнято рішення прийти до нього додому, щоб ознайомити із матеріалами досудового розслідування. Однак ОСОБА_3 вхідних дверей не відчиняв, мотивуючи ти, що не бажає ознайомлюватися із матеріалами досудового розслідування, хоч він і представився, оголосив мету приходу. По голосу впізнав підозрюваного, хоч постаті за дверима не бачив. Після цього на вулиці залучено двох понятих і у їхній присутності та присутності адвоката ОСОБА_13 перед дверима квартири ОСОБА_3 було зачитано матеріали кримінального провадження, про що підписалися поняті. Понятими виступали двоє невідомих до того часу осіб, які перед їх залученням перебували на вулиці неподалік. Зазначена процесуальна дія тривала приблизно годину - півтора години часу, у ході чого підозрюваний більше двох разів висловлював своє небажання знайомитися із матеріалами кримінального провадження, при цьому інколи підозрюваного було чути добре, а інколи ні.

За клопотанням сторони захисту у судовому засіданні допитано як свідків понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Так допитаний як свідок у судовому засіданні ОСОБА_16 суду пояснив, що одного разу, коли він проходив повз приміщення редакції, його було запрошено як понятого, разом вони підійшли до дверей, постукали у них. Усього присутніх було 5-7 осіб (чи була серед них жінка не пригадує). Усі дії тривали менше півгодини часу, при цьому ОСОБА_3 з квартири не виходив, і ніхто його не бачив. Він знаходився на відстані 1,5 2 м від дверей, коли постукали у двері, ніхто не відповів, він не чув і не пригадує, чи хтось відізвався за дверима. Після цього він розписався у якомусь документі про те, що була зачитана якась постанова. У якості понятого його було запрошено лише один раз. Чи запрошували його у приміщення Бучацького РВ не пригадує.

Допитаний як свідок у судовому засіданні ОСОБА_17 суду пояснив, що одного разу, будучи дружинником, працівники міліції запросили його до участі у процесуальній дії як понятого. Було відомо про те, що якась дівчина - працівник міліції, яка перебувала у формі, повинна була оголосити ОСОБА_3 якусь постанову. Так як він відійшов у сторону, бо між ними розпочалася розмова на підвищених тонах, не може підтвердити, чи було нею зачитано її чи ні, також точно не пригадує, хто ще був присутній при цьому, здається, жінка-працівник міліції, він і ще одна цивільна особа як понятий. По справі ОСОБА_3 його було запрошено як понятого один чи два рази. Усе відбувалося біля квартири ОСОБА_3 , що знаходиться навпроти приміщення редакції, коли саме, не пригадує. ОСОБА_3 не бачив, проте чув незадоволений голос із квартири, жінка щось йому повідомляла, а їй відповідали, що саме не пригадує. У Бучацький РВ його було запрошено один раз, проте це мало місце до справи ОСОБА_3 . Висновок про те, що за дверима знаходився ОСОБА_3 зробив з того, що прийшли до його квартири, однак самого ОСОБА_3 не бачив, як і не може ствердити, чи зачитувалися якісь документи перед дверима квартири.

Як убачається із вищезазначеного, показання допитаного як свідка слідчого ОСОБА_15 не узгоджуються у повній мірі із показаннями допитаного як свідка понятого ОСОБА_16 та ОСОБА_17 з приводу проведення процесуальної дії слідчим, що, на переконання суду, має істотне значення. Зокрема, показання не узгоджуються в частині тривалості часу проведення ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, порядку залучення понятих, присутності жінки захисника чи вчинення самої процесуальної дії працівником міліції жінкою.

Також із показань ОСОБА_15 убачається, що до квартири ОСОБА_3 він із адвокатом та понятими приходили лише один раз, про що також ствердив понятий ОСОБА_17 , тоді як підписи понятих містяться у повідомленні старшого слідчого СВ Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_15 від 13.10.2014 року, адресованому підозрюваному ОСОБА_3 , про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів, у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 22.10.2014 року, а також у запиті про надання доступу до речових доказів або їх частин, а також документів від 22.10.2014 року, прокурора прокуратури Бучацького району ОСОБА_18 на ім`я ОСОБА_3 . Свої підписи поняті підтвердили суду. Понятий ОСОБА_16 не чув і не пригадує, щоб із квартири ОСОБА_3 хтось відізвався, а свідок ОСОБА_17 ствердив, що не може підтвердити того, що працівником міліції було зачитано матеріали провадження. При цьому суд враховує, що жоден із них не вказав на те, що бачив ОСОБА_3 .

Суд враховує також і те, що у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 13 жовтня 2014 року у графі «факт надання доступу до матеріалів підтверджую» міститься відмітка захисника адвоката ОСОБА_13 про те, що 22.10.2014 року розпочато, закінчено - 24.10.2014 року. Тобто, захисник закінчила ознайомлюватися із матеріалами кримінального провадження 24.10.2014 року, а одержала копію обвинувального акта 22.10.2014 року, про що свідчить розписка, наявна у матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, оцінюючи вищевказані показання допитаних як свідків ОСОБА_15 , понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , дослідивши та оцінивши дані протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 22.10.2014 року, запит про надання доступу до речових доказів або їх частин, а також документів (відповідно до вимог ч.6 ст.290 КПК України) від 22.10.2014 року, прокурора прокуратури Бучацького району ОСОБА_18 на ім`я ОСОБА_3 , повідомлення старшого слідчого СВ Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_15 від 13.10.2014 року, адресоване підозрюваному ОСОБА_3 , про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів, до яких суд ставиться критично, і приходить до переконання про порушення органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України, і, як наслідок, про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_3 у суді та вичерпанням можливості їх отримати.

Статтею 290 КПК України визначено загальний порядок оголошення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Оголошення сторонам про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів іншій стороні є процесуальною гарантією здійснення права на захист підозрюваного та одночасно одним із засобів повноти і всебічності проведеного досудового розслідування і це є обов`язком прокурора.

Оголошення сторонам про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів іншій стороні оформлюється відповідним процесуальним документом.

Не зважаючи на те, що реєстр матеріалів досудового розслідування кримінального провадження містить дані про відкриття матеріалів досудового розслідування, повідомлення підозрюваного та його захисника. про закінчення досудового слідства та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, документи за результатом процесуальної дії були досліджені судом і, на переконання суду, доводи захисника та ОСОБА_3 щодо порушення вимог ст. 290 КПК України є обгрунтованими, цих вимог закону стороною обвинувачення не дотримано.

У силу ч.12 ст. 290 КПК України представлені суду стороною обвинувачення докази, які хоч і були досліджені у судовому засіданні, проте із врахуванням усіх з`ясованих обставин виконання вимог ст. 290 КПК України (згідно клопотання захисника, який залучений вже під час судового розгляду, у підготовчому судовому засіданні про вказані порушення суду не було відомо), такі докази не можуть слугувати доказами винуватості ОСОБА_3 .

Що ж стосується показань допитаних у судовому засіданні за клопотанням самого обвинуваченого свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , суд їх до уваги не приймає, вважає їх малоінформативними, вони не доводять, не підтверджують та не спростовують ті обставини та факти, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Що ж стосується наданих суду письмових документів самим обвинуваченим, які подавалися обвинуваченим в основному через канцелярію суду, зокрема виписки із газет, ксерокопії документів щодо звернень ОСОБА_3 за медичною допомогою в січні 2015 року, щодо стану здоров`я обвинуваченого, ксерокопії угоди про примирення винного з потерпілим, різного роду листів, заяв, процесуальних рішень, висновків експертиз, датованих 2001 роком, суд не вважає їх доказами в розумінні ст. 84 КПК України.

Доводи захисника у судових дебатах про те, що протоколи допиту свідків, представлені прокурором, які є ідентичними, що свідчить про те, що слідчий підготував наперед надрукований текст пояснень та надав його на підпис свідкам, що викликає обґрунтований сумнів у незаінтересованості свідків у справі, суд відхиляє з огляду на те, що дані протоколи допиту суд до уваги не приймає, оскільки показання свідків досліджуються безпосередньо у судовому засіданні.

Підсумовуючи вищенаведене, суд констатує, що такий порядок відкриття матеріалів досудового розслідування не передбачений чинним законодавством України, доказів про належне повідомлення підозрюваного та його захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування суду не представлено.

Також стороною обвинувачення не представлено суду доказів, як зволікання ОСОБА_3 із ознайомленням із матеріалами досудового розслідування, так і його ухилення від процесуальної дії. При цьому орган досудового розслідування не був позбавлений можливості в порядку ч.6 ст.290 КПК України звернутися із клопотанням до слідчого судді з метою установлення строку для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.

Як убачається із розписки ОСОБА_3 від 30 жовтня 2014 року про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, що наявна у матеріалах кримінального провадження, 30 жовтня 2014 року ОСОБА_3 дав розписку прокурору прокуратури Бучацького району в тому, що він отримав копію обвинувального акта у кримінальному провадженні.

Отже, 30 жовтня 2014 року підозрюваний з`явився за викликом до органу досудового розслідування.

Запис у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, на думку суду, не можна вважати письмовим підтвердженням підозрюваного та його захисника стороні обвинувачення факту надання їм доступу до матеріалів, як того вимагає ч. 9 ст. 290 КПК України.

При цьому суд враховує також і те, що згідно запису захисника ОСОБА_13 , захисник підозрюваного розпочала знайомитися із матеріалами 22 жовтня 2014 року, а закінчила 24 жовтня 2014 року. Із зазначеного убачається, що у даний документ було здійснено дописування після його складання.

З огляду на вищевказане, суд оцінює критично твердження сторони обвинувачення про те, що обвинувачений був ознайомлений із матеріалами досудового розслідування у відповідності до вимог ст. 290 КПК України, і зазначає, що відкриття матеріалів кримінального провадження з порушенням вимог ч. 9 ст. 290 КПК України прирівнюється до невідкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті.

Окремої уваги суду заслуговують посилання сторони захисту на наявність розбіжностей у зазначенні дати затвердження прокурором прокуратури Бучацького району Тернопільської області ОСОБА_19 обвинувального акта. Так, обвинувальний акт (до зміни обвинувачення) затверджений 27 жовтня 2014 року, тоді як згідно розписки адвоката ОСОБА_13 про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування убачається, що захисник одержала обвинувальний акт 22 жовтня 2014 року, тобто до його затвердження прокурором, як і до закінчення ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, зібраними в ході досудового розслідування, про що вже згадувалося вище.

Як зазначив прокурор суду, вірною датою затвердження обвинувального акта є 22 жовтня 2014 року, про що свідчить також і наявна у ОСОБА_3 копія обвинувального акта, датована саме 22 жовтня 2014 року, яка надіслана на адресу ОСОБА_3 згідно з наявною у матеріалах справи квитанції ДП УАППЗ «Укрпошта» від 22.10.2014 року.

Також заслуговують на увагу посилання захисту у виступі у судових дебатах на не додержання процесуального порядку вручення письмового повідомлення про підозру, зокрема саме у день складення, а не на третій день, як це убачається із копії повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, з огляду на положення ст.ст. 278, 111 КПК України.

Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд вважає переконливими посилання захисту на порушення органом досудового розслідування у даному випадку принципу рівності сторін, а також на порушення в цілому права на захист.

Порушення, які допущені під час досудового розслідування, суд вважає істотними порушеннями прав людини.

Доказами у кримінальному провадженні згідно зі ст. 84 КПК є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Пленум Верховного Суду України судам роз`яснив, що визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами (пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»).

Допустимість доказів визначається положеннями кримінального процесуального закону та виділяє основну ознаку допустимих доказів - отримання доказу в порядку, встановленому КПК.

Суд зобов`язаний перевірити докази сторони обвинувачення на предмет їх належності, допустимості та достатності з ціллю надання їм правової придатності для використання у кримінальному провадженні як аргументів у доказуванні.

Отже, із врахуванням установлених в ході судового розгляду обставин, суд приходить до переконання, що у відповідності до ч.12 ст. 290 КПК України не може допустити відомості, які містяться в матеріалах, які не були відкриті у порядку, установленому кримінальним процесуальним законодавством, та які надані суду стороною обвинувачення в підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого діяння, як докази.

Не допущення як доказів відомостей, що містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо яких не було здійснено відкриття відповідно до положень статті 290 КПК України, відповідає сутності інституту допустимості доказів, адже тільки той доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

У п. 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року значиться, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Статтею 17 КПК України закріплено презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Міжнародні стандарти у галузі судочинства передбачають неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини (далі-Суд) в своєму рішенні «Мінеллі проти Швейцарії» від 25 березня 1983 року зробив висновок, що принцип невинуватості є одним із елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції.

На думку Суду, пункт 2 статті 6 Конвенції «вимагає …, interallia, аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що підсудний учинив інкримінований йому злочин. Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь підсудного» (рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії від 06 грудня 1988 року).

ЄСПЛ роз`яснив, що на думку Суду, крім того, що про нього є конкретне згадування у пункті 2 статті 6, право особи на презумпцію невинуватості у кримінальній справі та вимогу до обвинувачення нести тягар доведення тверджень, висунутих проти нього, становить частину загального уявлення про справедливий судовий розгляд (п.40 рішення у справі Філліпс проти Об`єднаного Королівства).

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, розглядаючи дане кримінальне провадження, сприяв сторонам у дослідженні та отриманні необхідних доказів, після завершення дослідження яких жодна зі сторін не заявляла клопотань про необхідність надання суду чи допомоги у сприянні в отриманні тих чи інших доказів.

За результатом розгляду кримінального провадження суд прийшов до висновку, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 , свого підтвердження не знайшло, належних, допустимих та достатніх доказів, які підтвердили б вину обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення поза розумним сумнівом прокурором не надано. Версія обвинуваченого з приводу не вчинення ним кримінального правопорушення стороною обвинувачення не спростована.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про визнання ОСОБА_3 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому діяння, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та його виправдання у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, під час досудового розслідування не застосовувалися.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Із врахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 КК України, й виправдати, у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1