Справа №587/146/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/729/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №587/146/16-к за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 14 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Перше Травня Сумського району, мешканець: АДРЕСА_1 ,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , який порушує питання про необхідність зміни вироку Сумського районного суду Сумської області від 14.06.2016 р. з пом`якшенням йому покарання, а також його захисника ОСОБА_8 , яка порушує питання про скасування вироку суду з перекваліфікуванням дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України.

За судовим рішенням ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України з призначенням покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 15.12.2015 р. по 14.06.2016 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 3402 грн. 90 коп. за лікування потерпілої від злочину.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 768 грн. за проведення експертиз.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини даного кримінального провадження та ступінь доведеності вини, просить змінити вирок суду та пом`якшити йому покарання із застосуванням ст. ст.69, ст.69-1 КК України, оскільки судом не взято до уваги те, що він має 2-х неповнолітніх дітей, матір, яка є інвалідом і потребує догляду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав і повністю розкаявся за вчинений злочин.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду є незаконним, з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що стороною обвинувачення не надано об`єктивних і достовірних доказів в обґрунтування вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України, свідки очевидці по справі відсутні, а допитані в судовому засіданні свідки характеризують тільки взаємовідносини між ОСОБА_7 та потерпілою. Крім того, признаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме наявності на утриманні у ОСОБА_7 2-х малолітніх дітей, мати, яка є інвалідом, до кримінальної відповідальності не притягувався, тяжких наслідків не настало. У зв`язку з цим, захисник просить скасувати вирок суду та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України, призначивши мінімальне покарання, передбачене цією статтею., так як його дії були ненавмисними.

Інші учасники кримінального провадження, законність і обґрунтованість вироку суду не оскаржували.

За рішенням суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 14.12.2015 р. на початку першої години ночі, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_9 , проникнувши до будинку та взявши на кухні ніж, зайшов до кімнати, де на той час на ліжку спала ОСОБА_9 і наніс останній один удар в область шиї потерпілої, від чого потерпіла ОСОБА_9 прокинулась та вибила ніж з руки ОСОБА_7 .

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.1 ст.121 КК України, які виразилися в умисному заподіянні потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя в момент заподіяння.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який частково підтримав свою апеляційну скаргу, і повністю підтримав апеляційну скаргу захисника, захисника ОСОБА_8 , які повністю підтримали подані апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_5 який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, а подані апеляційні скарги такими, що не підлягають до задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.1 ст.121 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а наявні дії передбачені ст.128 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадження доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Так, будучи допитаною в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що вночі вона прокинувшись від болю та відчуття, що її ріжуть, схопилась за горло, а ОСОБА_7 стояв над нею з ножем в правій руці.

Свідок ОСОБА_10 , який є лікарем торакального відділення Сумської обласної клінічної лікарні, у судовому засіданні пояснив, що до них поступила ОСОБА_9 з різаної раною шиї, вказане тілесне ушкодження малоймовірно могло виникнути у потерпілої внаслідок ривку і її самостійного натикання на ніж.

Зі слів експерта ОСОБА_11 вбачається, що тілесне ушкодження, утворене на шиї ОСОБА_9 , виникло у зв`язку з нанесенням удару ножем сторонньою особою і не могло утворитися внаслідок натикання потерпілою на ніж.

З показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є батьками обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що їхній син разом з ОСОБА_9 проживав близько 5-6 років та мають 2-х дітей. Останнім часом вони проживали окремо. Вночі ОСОБА_12 зателефонувала ОСОБА_9 і сказала їй, щоб вона забрала дітей, оскільки ОСОБА_7 наніс її ножове поранення.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вночі до неї зателефонувала ОСОБА_9 і сказала, що їй погано. Коли вона вийшла на подвір`я, то побачила ОСОБА_9 , яка тримала рукою рушник на горлі, після чого вона викликала швидку.

Зазначені обставини підтверджуються також іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 14.12.2015 р., під час якого, зокрема був виявлений ніж та речі заплямовані кров`ю.

- протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваного із застосуванням відеозапису від 18.12.2015 р., під час проведення якого обвинувачений показав і розказав при яких обставинах він вчинив кримінальне правопорушення.

- висновками експерта від 15.01.2016 р., 27.01.2016 р., 28.01.2016 р. згідно з якими ОСОБА_9 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом «колото-різаної рани шиї, проникаючого поранення трахеї, підшкірної емфіземи». В момент заподіяння зазначених тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_9 могла перебувати обличчям до обличчя з нападником, чи близько до цього положення. Виникнення їх при натиканні ОСОБА_9 на ніж малоймовірно.

Будь-яких підстав не довіряти вказаним вище і наведеним у вироку доказам колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому доводи захисника ОСОБА_8 з приводу перекваліфікації злочинних дій ОСОБА_7 на ст.128 КК України є необґрунтованими, так як суперечать дослідженим судом доказам.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу зміни вироку суду та пом`якшення йому покарання із застосуванням до призначеного покарання положень ст.69, 69-1 КК України, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Так, при призначенні покарання суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст.65 КК України, належним чином урахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, особу винного, обставин, що пом`якшують покарання (визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), відсутність обставин, що обтяжує покарання.

Застосувати ст.69 КК України є правом суду, а не його обов`язком при вирішенні судом питання про призначення покарання, оскільки суд при цьому повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та особу винного.

Доводи обвинуваченого з приводу наявності в нього 2-х неповнолітніх дітей, матір, яка є інвалідом і потребує догляду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався не можуть вважатися тими обставинами, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочину, а мають суто суб`єктивний характер.

Обов`язковими умовами для застосування вимог ст.69-1 КК України є: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; а по-друге: добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, а також, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тобто наявність обох обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.66 КК України, яких не встановив суд першої інстанції.

Приймаючи до уваги всі обставини, суд дійшов до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Грубих порушень чинного законодавства, при розгляді матеріалів кримінального провадження в суді, які були б підставою для скасування чи зміни ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407,418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Сумського районного суду Сумської області від 14 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 - залишити попередній тримання під вартою.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4