АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/384/16 Справа № 185/2622/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Синельниківського району Дніпропетровської області, не працює, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Павлоградського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області та обрано ОСОБА_8 , підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.30 годин 16 травня 2016 року. Розмір застави не визначено.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, те що підозрюваний ОСОБА_8 судимий за злочини проти власності, має не погашену і не зняту судимість, не працює Також слідчий суддя послався на відомості, які надані головою Майської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, щодо того, що ОСОБА_8 не має постійного місця проживання, існування ризику незаконного впливу на потерпілу з метою схилення її до надання суду неправдивих свідчень на його користь, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особисте зобов`язання.

В обґрунтування своєї скарги, захисник посилається на те що, при обрання запобіжного заходу, жодний із вказаних ним, захисником, під час розгляду клопотання обставин, які свідчать про недоцільність та незаконність обрання такого запобіжного, як тримання під вартою, суд взагалі не надав оцінки, що є грубим порушенням права на захист підозрюваного. На думку захисника, прокурором не доведено того, що жоден інший запобіжний захід не здатний запобігти визначеним у Кодексі ризикам. Зазначає, що зі слів підозрюваного встановлено, і прокурором не спростовано, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР до моменту затримання ОСОБА_8 , останній більшу частину часу проводив за місцем свого помешкання, та часом відлучався до сусіднього села, де проживає його подруга та до м.Павлограду, де неофіційно підробляв. Встановлено, що на протязі двох місяців- з моменту вчинення невстановленою особою злочину до затримання ОСОБА_8 , на адресу останнього не надходило жодних викликів про необхідність прибуття до поліції та перебуваючи на волі протягом вказаного часу, ОСОБА_8 міг скористатися можливістю покинути своє місце проживання, проте таких дій підозрюваним не вчинено. Апелянт вказує, що хоча підозрюваний бачив потерпілу, це не дає жодних підстав вважати, що є можливість впливу на неї. Крім того, свідки на момент обрання запобіжного заходу слідством взагалі не встановлені, а потерпілий не міг вказати на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила злочин, впізнання за участю потерпілої проведено вже після затримання підозрюваного і лише по голосу. Крім того, захисник вказує, що ОСОБА_8 було незаконно затримано без рішення суду. Також, на думку апелянта протокол впізнання, який є складовою частиною доказової бази, якою обґрунтоване клопотання, складений з порушенням вимог ч. 9 ст. 228 КПК України. Адвокат зазначає, що ОСОБА_8 визнає себе винним частково, а саме визнає відкрите заволодіння чужим майном, проте без застосування погроз, які не є небезпечними для життя чи здоров`я потерпілого, а правова кваліфікація дій підозрюваного за ч. 2 ст. 187 КК України, на думку захисника, викликає великий сумнів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника та підозрюваного, які, кожен окремо, підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора який підтримав клопотання слідчого, подане до суду першої інстанції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши надані матеріали за клопотанням слідчого та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і

особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, у провадженні Павлоградського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000125 від 16.01.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

19 березня 2016 року о 10-10 год. ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

19 березня 2016 року слідчий Павлоградського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області звернувся до суду з клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Судове рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його застосування, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Як вбачається із ухвали слідчого судді обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується доданими до клопотання доказами, а саме: протоколами допиту потерпілої та підозрюваного, протоколом пред`явлення особи для пізнання.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою, слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та його захисника, оцінивши всі наявні докази, дійшов правильного висновку щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, виходячи з даних про особу, який раніше засуджувався і за аналогічні злочини, відсутність міцних соціальних зав`язків, та реєстрації місця проживання.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, обґрунтувавши при цьому причини, з яких не може бути застосовано жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Також слідчим суддею, на думку колегії суддів, обґрунтовано, з урахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням насильства, не визначив розмір застави.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою і такою що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Павлоградського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області та обрано ОСОБА_8 , підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3