Справа180/184/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2016 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Марганець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2014 року за № 0000078, за яким

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Умань Черкаської області, громадянин України, не одружений, із середньою технічною освітою, не працює, не інвалід, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст.89 КК України,

обвинувачується за ч.2 ст.286 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представників потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 05 листопада 2011 року приблизно о 21:25 годині, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі прозній частині вул.Миру зі сторони вулиці Радянської в сторону перехрестя з вулицею Лермонтова, при пересіченні вказаного перехрестя, не надав перевагу в русі автомобілю Форд Скорпіо, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі проїзній частині вулиці Лермонтова зі сторони вулиці Центральної в сторону вулиці Київської, тобто зліва відносно руху автомобіля ВАЗ 21102, і, продовживши свій рух, виїхав на головну дорогу, де допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем Форд Скорпіо.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Внаслідок зіткнення вищевказаних автомобілів пасажиру автомобіля ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження: 2 забиті рани в правій скроневій області голови, забиті рани верхньої повіки правого ока, пароорбітальна гематома ліворуч, забій головного мозку з геморогичним запаленням в правій скроневій області, гемосинус праворуч, компресійний перелом 12-го грудного хребця, садна і гематома в області правої кисті, закритий перелом основи проксимальної фаланги 3-го пальця правої кисті зі зміщенням обломків, клиновидна деформація 5-го шийного хребця з забоєм спинного мозку на рівні шийного відділу хребця, рубець на передньо-внутрішній поверхні правої голені, - які в даній ситуації розглядаються в сукупності як єдина суцільна травма голови, хребта, правої верхньої та правої нижньої кінцівок і по ознакам небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засідання свою вину визнав частково і пояснив, що він не оспорює того, що порушив п.16.11. ПДД України, але вважає, що автомобіль Форд Скорпіо рухався по головній дорозі зі швидкістю, значно вище тієї, яка дозволена в населеному пункті. Щодо обставин ДТП суду пояснив, що в листопаді 2011 року, точної дати не пам`ятає, приблизно о 21:00 годині, він рухався на автомобілі ВАЗ 21102 по вул.Миру від вул.Радянської до перехрестя вул.Миру та вул.Лермонтова. В автомобілі був він та троє пасажирів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і потерпілий ОСОБА_7 . Останній сидів за водієм. Наблизившись до вказаного перехрестя, він призупинився, подивився ліворуч, і десь за 500-700 м, навпроти заправки «Укрнафта», побачив фари автомобіля, що наближався до перехрестя. Подивився праворуч транспортних засобів не було. Тоді він почав здійснювати маневр повороту вліво, рухаючись зі швидкістю 3-5 км/год., і встиг проїхати лише 2-3 метри до моменту зіткнення. Тобто, в той час, коли він оглядав дорогу праворуч, автомобіль Форд Скорпію» з великою швидкістю наблизився до перехрестя, що стало для нього несподіванкою, і зіткнення відбулося під час маневру повороту. Його автомобіль від удару відкинуло на пристойну відстань. Вважає, що Форд Скорпіо їхав зі швидкістю, що перевищувала 100 км/год. Це потім підтвердила і пасажир автомобіля Форд Скорпіо дружина водія ОСОБА_10 , яка озвучувала цифру 140 км/год. Ні він, ні інші пасажири автомобіля ВАЗ 21102, окрім ОСОБА_7 , не отримали значних ушкоджень в ДТП. Він, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 вийшли з машини і намагалися витягти ОСОБА_7 , який був непритомний, і ногу якого затиснуло між сидіннями. Хто викликав швидку не пам`ятає. Що в цей час робили водій автомобіля Форд Скорпію ОСОБА_10 та його дружина не знає. Оскільки потерпілий ОСОБА_7 перебував у дуже тяжкому стані, його відвезли на лікування до лікарні ім.Мечникова в м.Дніпропетровськ. Матеріальну допомогу потерпілому він надав, сплативши 9 000 гривень за біоматеріали, 3 000 гривень відвезла його мати у лікарню, а потім він передав потерпілому ще 20 000 гривень, які зібрали друзі. В день ДТП він алкогольних напоїв не вживав, лише випив пляшку безалкогольного пива.

У вчиненому розкаюється, просить застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2014 році».

Цивільний позов не визнав, оскільки вважає, що ним вже відшкодовано потерпілому і моральну, і матеріальну шкоду, про що в нього є копії квитанцій.

Потерпілий суду пояснив, що 05 листопада 2011 року він з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відпочивали в кафе «Конюшні» за межами міста. Надвечір зателефонували ОСОБА_4 , який приїхав на своєму автомобілі ВАЗ 21102 і привіз їм пляшку горілки, а далі випивав з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Після чого всі сіли в автомобіль та поїхали по домівках. Рухалися повільно, зі швидкістю приблизно від 40 до 60 кілометрів на годину. З вулиці Радянській в м.Марганці повернули на вулицю Миру. Після того нічого не пам`ятає. Прийшов до тями лише через двадцять один день в лікарні імені Мечникова, що в місті Дніпропетровську, коли його везли на операцію. В результаті ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження, тому декілька місяців лікувався, зараз має інвалідність. Витрати на лікування склали приблизно 50 тисяч гривень. В наступному він та обвинувачений уклали договір про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за яким ОСОБА_4 передав йому 40 тисяч гривень (в еквіваленті 5000 доларів США) і зобов`язався сплатити ще 80 тисяч гривень. Однак до теперішнього часу шкоду в повному обсязі не відшкодував. Вважає також, що в ДТП є вина і водія автомобіля Форд Скорпію ОСОБА_10 , якого добре знає та з яким спілкувався і після аварії. ОСОБА_10 не підтвердив, але й не спростував того факту, що його автомобіль рухався зі швидкістю 140 кілометрів на годину.

В судовому засідання свідок ОСОБА_13 надав показання, що в листопаді 2011 року, точної дати не пам`ятає, увечері йшов з дружиною додому. На вулиці Лермонтова повз них пролетіла на великій швидкості, не менше 80 кілометрів на годину, машина, а через деякий час почувся вереск гальм та глухий удар. Самого моменту зіткнення він не бачив. Близько до місця ДТП не підходив, постояв осторонь 5-10 хвилин і пішов додому.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що в 2011 році, ні дати, ні місяця не пам`ятає, в один з вечорів він, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 відпочивали в кафе «Конюшні», випивали. Потім подзвонили ОСОБА_4 , аби він їх забрав з кафе. По приїзду до кафе ОСОБА_4 з ними разом алкоголь не вживав, але що він пив без них і чи пив взагалі сказати не може. Потім сіли в автомобіль та поїхали до міста. В місті, перед перехрестям вулиць Миру та Лермонтова зупинилися, ліворуч удалині світилися фари автомобіля. Як водій він оцінив ситуацію як таку, що дозволяє здійснити маневр повороту. ОСОБА_4 рушив автомобіль і в цей момент відбулося зіткнення. Удар прийшовся на середину автомобіля ОСОБА_4 з боку водія та пасажира, що за ним, і був такої сили, що автомобіль ВАЗ 21102, вага якого під тону, та з чотирма пасажирами відкинуло на десяток метрів. Після зіткнення він, ОСОБА_4 та ОСОБА_12 вийшли з машини і намагалися допомогти ОСОБА_7 , який був непритомний. Хто виходив з автомобіля Форд Скорпіо, він не бачив, було не до того. На його думку, автомобіль Форд Скорпіо рухався зі швидкістю 100 або більше кілометрів на годину. Інакше не було б такого сильного удару при зіткненні.

Свідок ОСОБА_12 надав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_11 . Однак зазначив, що швидкість Форд Скорпіо, на його думку, була більшою ніж 120 кілометрів на годину. Наступного дня він побачив пошкодження, які отримав автомобіль Форд Скорпіо при зіткненні, а саме пошкоджено передню частину автомобіля - фари, бампер, решітка.

В підтвердження винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому йому за ч.2 ст.286 КК України злочині прокурором, що підтримує державне обвинувачення, в ході судового слідства пред`явлено такі докази:

- рапорт начальнику Марганецького МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про те, що 05 листопада 2011 року приблизно о 21 годині 30 хвилин по телефону 02 від невідомого до Марганецького МВ надійшло повідомлення про ДТП на перехресті вул.Лермонтова і вул.Миру. Дане повідомлення зареєстровано в Журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, за № 2001/1 (а.с.67);

- рапорт начальнику Марганецького МВ від т.в.о.начальника ВДАІ про виїзд на місце ДТП (а.с.68);

- протокол огляду від 05.11.2011 року місця дорожньо-транспортної пригоди, що місцем ДТП є перехрестя вулиці Миру, вулиці Паркової та вулиці Лермонтова, де виявлені автомобілі ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Форд Скорпіо, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які потрапили у ДТП. Схемою та фото таблицею до вказаного протоколу підтверджується положення транспортних засобів на місці пригоди та напрямки їх руху, а також отримані пошкодження (а.с.69-82);

- протоколи оглядів транспортних засобів автомобілів ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Форд Скорпіо, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які складено 07.11.2011 року та якими підтверджується факт їх огляду після ДТП та описано механічні пошкодження вказаних транспортних засобів (а.с.83-84);

- акт обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги від 05 листопада 2011 року, що погодні умови на час ДТП: темна пора року, сухо, ясно, температура повітря +7, ямковість відсутня, ширина проїзної частини 9 метрів; обмеження руху на даній ділянці 60 км/год., перешкоди для руху та видимості відсутні (а.с.90);

- висновок судової автотехнічної експертизи № 70/27-398 від 23.07.2012 року та № 70/27-607 від 26.09.2012 року, що дії водія автомобіля ВАЗ 21102 ОСОБА_4 при заданому механізмі зіткнення не відповідали вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням події ДТП. Для водія автомобіля ВАЗ 21102 не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху (а.с.102-104, 106-108);

- висновок судового експерта від 18.01.2013 року № 001-13, наданого за результатами проведеного експертного автотехнічного дослідження, що водій автомобілю ВАЗ-21102 ОСОБА_4 для забезпечення безпеки руху повинен був діяти згідно з вимогами п.16.11 Правил дорожнього руху України і мав у розпорядженні технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів. У його діях в заданій дорожній обстановці вбачається невідповідність технічним вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху України, яка знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою (а.с.114-127);

- протоколи відтворення обстановки і обставин подій від 08 червня 2012 року та від 02 грудня 2013 року, згідно яких ОСОБА_4 показав місце розташування автомобіля ВАЗ 21102 до зіткнення, на момент зіткнення та після того для здійснення замірів (а.с.93-94, 132-133);

- протокол відтворення обстановки і обставин подій від 30 серпня 2012 року, що ОСОБА_10 показав місце розташування автомобіля Форд Скорпіо до зіткнення, на момент зіткнення та після того для здійснення замірів (а.с.96-97);

- акт судово-медичного обстеження № 34 від 01.03.2012 року та висновок судово-медичної експертизи № 73-Е від 11.04.2012, що потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження: 2 забиті рани в правій скроневій області голови, забиті рани верхньої повіки правого ока, пароорбітальна гематома ліворуч, забій головного мозку з геморогичним вогнищем в правій скроневій частці, гемосинус праворуч, компресійний перелом 12-го грудного хребця, садна і гематома в області правої кисті, закритий перелом основи проксимальної фаланги 3-го пальця правої кисті зі зміщенням відламків, клиновидна деформація 5-го шийного хребця з забоєм корінців спинного мозку на рівні шийного відділу хребта, рубець на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки, який є наслідком загоєння колишньої рани. Всі виявлені тілесні ушкодження в даній ситуації розглядаються в сукупності як єдина суцільна травма голови, хребта, правої верхньої та правої нижньої кінцівок і, за ознакою небезпеки для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Зважаючи на характер всі вивлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів та ударів об такі, можливо при травмуванні деталями всередині салону автомобіля за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи дані медичних документів, а також морфологічні ознаки рубців при судово-медичному обстеженні, давність виявлених тілесних ушкоджень незадовго до госпіталізації обстежуваного в стаціонар може відповідати подіям 05.11.2011 року (а.с.92);

- висновок судової авто-технічної експертизи № 572-14 від 29 травня 2014 року, що водій автомобіля ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці, здійснюючи виїзд з другорядної дороги на головну, повинен був діяти у відповідності до вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України. При заданих постановою слідчого вихідних даних (видимість та оглядовість водіям не обмежена), технічна можливість запобігти зіткненню з боку водія автомобіля ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 визначалась виконанням вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України, при цьому про наявність перешкод технічного характеру, які б не дозволили водію ОСОБА_4 належним чином виконати зазначені вимоги, в постанові слідчого та в наданих матеріалах кримінального провадження не зазначено, тому в діях водія автомобіля ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП (а.с.136-146);

- витяг з кримінального провадження № 3000078 про внесення 21 січня 2014 року відомостей про ДТП; правова кваліфікація ч.2 ст.286 КК України; особа, якій повідомлено про підозру ОСОБА_4 (а.с.134);

- повідомлення про підозру, яким 15 грудня 2014 року ОСОБА_4 повідомлено про те, що він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.150-151).

Дослідивши пред`явлені стороною обвинувачення докази, допитавши в судовому засіданні свідків, заслухавши показання обвинуваченого та потерпілого, думку прокурора і захисника, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_14 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України знайшло своє підтвердження під час проведення судового слідства.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, характеризується наступними діяннями: трьома ознаками: а) діянням; б) наслідками; в) причинним зв`язком між діянням і наслідками.

Діяння (дія чи бездіяльність) виражається в порушенні правил безпеки руху й експлуатації транспорту. При визначенні характеру порушення правил безпеки руху необхідно встановлювати, яку статтю чи пункт Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, порушила особа, що керувала транспортним засобом. На це звертає увагу Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року.

Другою ознакою об`єктивної сторони є суспільно небезпечні наслідки. Відповідальність за ст.286 КК диференційована залежно від тяжкості наслідків, які настали.

Суб`єктивна сторона даного злочину визначається складністю об`єктивної сторони, яка характеризується діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними. Порушення правил може бути вчинене з прямим умислом або зі злочинною недбалістю. До наслідків порушення може бути тільки необережність (злочинна самовпевненність або недбалість). У цілому цей злочин визнається необережним.

Аналізуючи докази в їх сукупності суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 порушив вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Порушення водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 .

Вищенаведеними доказами доведено, що ОСОБА_4 не оцінив реальну дорожню обстановку, самовпевнено вважав, що встигне зробити маневр повороту, та при пересіченні перехрестя, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоди або небезпеки для інших учасників руху, не надав дорогу автомобілю Форд Скорпіо під керуванням ОСОБА_10 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі зліва, внаслідок чого трапилась ДТП.

Таким чином, вину обвинуваченого у вчиненні порушень правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, повністю доведено під час судового розгляду.

Необережні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, при призначенні покарання за ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання відповідно зі ст.67 КК України судом не встановлено.

Стосовно того, що ОСОБА_4 до ДТП випив разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пляшку горілки, яку привіз із собою в кафе «Конюшні», на що звертав увагу суду потерпілий ОСОБА_7 , суд не знайшов підтвердження даному факту в ході судового слідства. Сам обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що він випив лише пляшку безалкогольного пива. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду показали, що ОСОБА_4 з ними не пив. Стороною обвинувачення також не надано суду ніяких доказів того, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на ступінь тяжкості злочину, його обставини, враховуючи вимоги кримінального закону і передбачені цим законом санкції, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікіря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, щиро розкаявся та визнав свою вину, попросив вибачення в потерпілого, частково відшкодував шкоду потерпілиму. Тому суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 вимоги ст.75 КК України щодо звільнення його від покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

З метою посилення впливу призначеного покарання, визнано доцільним покласти обов`язки, що обмежують права обвинуваченого, згідно з ч.1 ст.76 КК України.

Вирішуючи питання щодо доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, то суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин з необережності, будь-яких даних, які б свідчили про те, що обвинувачений раніше притягувався до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, суду надано не було.

Крім того, обвинувачений намагався добровільно відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Потерпілим вказані обставини в судовому засіданні не заперечувались.

Враховуючи викладене, наслідки, що настали, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, суд приходить до висновку про те, що призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами є не доцільним.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання суд на час ухвалення вироку не вбачає.

Щодо заяви обвинуваченого про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» суд приходить до такого.

Підстави, які слугують звільненню особи від відбування покарання, визначено у ст.ст.1-5 Закону України «Про амністію у 2014 році». Зокрема, означені статті містять імперативну вимогу щодо звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (будь-якого основного та додаткового покарання за винятком випадку, передбаченого ст.14 закону «Про амністію у 2014 році») засуджених за вчинення злочинів невеликої та середньої тяжкості (незалежно від форми вини), а також за вчинення тяжкого злочину з необережності осіб, категорії яких визначені пунктами «а»-«є» ч.1 ст.1 закону «Про амністію у 2014 році».

ОСОБА_4 просить звільнити його від відбування покарання на підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію», яка передбачає звільнення від відбування покарання осіб,

не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Однак, як встановлено судом, ОСОБА_4 не має дітей, доказів іншого суду не надано, а тому суд не вбачає можливим застосувати до нього пункт «в» ст.1 Закону Укаїни «Про амністію у 2014 році». Суд також не вбачає інших підстав для застосування до обвинуваченого акту амністії та звільнення його від відбування покарання.

Нормами ч.2 ст.127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю, частково чи відмовляє в ньому.

Судом встановлено, що потерпілим ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, а саме про стягнення з вказаних осіб на його, ОСОБА_7 , користь матеріальної шкоди в сумі 20107 гривень 14 копійок та моральної шкоди в сумі 400 000 гривень.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 суд виходить з такого.

За результатами судового слідства встановлено, що ОСОБА_4 своїми необережними діями заподіяв шкоду потерпілому ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і судом достовірно встановлено, що саме обвинуваченим заподіяно матеріальну і моральну шкоду потерпілому, тому цивільний позов ОСОБА_7 підлягає задоволенню в частині стягнення сум матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_4 .

Разом з тим, відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

До суду надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_15 і судовий розгляд проводився лише стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , вина ОСОБА_10 в ДТП судом не встановлювалася. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_7 в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_10 .

Положеннями п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31 березня 1989 року передбачено, що при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, а також чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Як зазначено в позові, під час лікування позивачем було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів на загальну суму 20107 гривень 14 копійок. Однак ні до позовної заяви, ні під час судового розгляду потерпілим ОСОБА_7 не надано суду будь-яких належних тому доказів.

Також,суд приймає до уваги показання потерпілого та обвинуваченого, які не заперечували того факту, що ОСОБА_4 передав до лікарні імені Мечникова на проведення операції ОСОБА_7 9 тисяч гривень, що підтверджено квитанцією від 22 листопада 2011 року (а.с.176) та в подальшому на його лікування від 20 тисяч до 25 тисяч гривень.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_4 завданої матеріальної шкоди в розмірі 20107 гривень 14 копійок у зв`язку з її недоведенністю.

Вирішуючи позовну заяву у частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Згідно з положеннями ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням положень пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, суд виходить з наступного. Діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 дійсно була спричинена моральна шкода, що полягає у фізичних стражданнях, які він відчував у зв`язку із отриманими травмами, порушенні звичного для нього ритму життя у зв`язку зі станом здоров`я та частковим обмеженням свободи рухів, отриманні групи інвалідності, обмеженні працездатності. При цьому суд враховує, що у потерпілого, який є особою молодого віку, на тривалий час змінився притаманний йому спосіб життя, що не могло не позначитися на його психологічному стані, він став інвалідом, обмежений у працездатності і потребує щорічного реабілітаційного лікування.

При визначенні суми грошового відшкодування за завдані моральні страждання суд, враховуючи ч.3 ст.23 ЦК України, бере до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями обвинуваченого, ступень його вини, принципи розумності та справедливості.

З урахуванням обставин зазначених вище, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог потерпілого ОСОБА_7 у відшкодуванні спричиненої йому моральної шкоди, визначає розмір її компенсації у сумі 100 000 гривень.

Однак, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 19 вересня 2013 року сплатив ОСОБА_7 в рахунок відшкодування завданої шкоди 40 000 гривень, що підтверджено договором (а.с.175) та показаннями потерпілого та обвинуваченого, наданими під час судового слідства, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 60 000 гривень.

Відповідно до ст.124 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів для проведення автотехнічної експертизи № 572-14 від 29 травня 2014 року в сумі 1968 гривень підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Постановою про прилучення до справи речових доказів від 17 травня 2012 року визнано речовими доказами автомобілі ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Форд Скорпіо, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які передані на зберігання їх володільцям (а.с.91).

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку суду.
Позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 60000 (шістдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової автотехнічної експертизи № 572-14 від 29 травня 2014 року в розмірі 1969 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень.
Речові докази:
- автомобіль ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_4 , залишити останньому за належністю;

- автомобіль Форд Скорпіо, реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_10 , залишити останньому за належністю.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1