Справа № 161/2623/16-к Провадження №11-кп/773/602/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000002 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, гр.України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий:
1. 25.02.2009 Любомльським районним судом Волинської області за ст.185 ч.1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
2. 20.05.2009 Любомльським районним судом Волинської області за ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 15.02.2013 по відбуттю строку покарання.

засуджений за:
- ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.
Строк тримання під вартою постановлено рахувати з 29.04.2016, зарахувавши термін перебування під вартою з 30.01.2016 по 10.02.2016.
Зарахувано ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 30.01.2016 по 10.02.2016 включно та з 29.04.2016 по день набрання вказаним судовим рішенням законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 982,08 грн. за проведені експертизи.
Вирішено питання про речові докази.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що він повторно, 31.12.2015 в період з 22.00 год. по 23.00 год., перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, через незамкнені двері проник в приміщення квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_9 чоловічу куртку з шкірозамінника вартістю 600 грн. /згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №10 від 25.01.2016/, чоловічу військову формену куртку вартістю 75 грн., пару кросівок марки «adidas» вартістю 360 грн., дорожню камуфляжну сумку вартістю 72 грн., а також належні ОСОБА_10 жіночу сумку з шкірозамінника вартістю 40 грн. та жіночу балонову куртку вартістю 120 грн., чим спричинив потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 1267 грн.
Обвинувачений в своїй апеляції, просить перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання з застосуванняи положень ст.. 69 КК України. Вказує на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано пом`якшуючі обставини, а саме: що хворіє на туберкульоз, має на утриманні стару матір, активно сприяв розкриттю злочину.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , вважає що дії ОСОБА_8 необхідно перекваліфікувати з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України та призначити більш м`яке покарання. Просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України та застосувати щодо обвинуваченого мінімально можливу міру покарання не пов`язану з позбавленням волі з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційні скарги підтримали, думку прокурора, який апеляційні скарги заперечив, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.3 ст. 185 КК України.
Як встановлено в ході судового розгляду, винність ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема: його особистими показаннями та показаннями, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколом огляду місця події з доданими фототаблицями від 01.01.2016, протоколом проведення слідчого експерименту з доданими фототаблицями від 21.01.2016 вбачається, тощо.

Так згідно з п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року № «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом ( із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, обманним шляхом, тощо).
Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання потерпілих, свідків та інші докази в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину події, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, та підставно не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що що він не мав умислу на проникнення у житло з метою вчинення крадіжки майна потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожного зокрема, а намір вчинити крадіжку виник уже після того як він зайшов у коридор будинку потерпілих.
Крім того не заслуговують на увагу твердження сторони захисту про те, що обвинувачений зайшов у будинок потерпілих випадково, так як шукав свою знайому ОСОБА_12 щоб забрати раніше залишені їй речі, оскільки з показань останньої вбачається, що перед новим роком до неї підходив ОСОБА_8 , який залишив на зберігання кофту, яку в подальшому забрав за місцем її проживання до 31 грудня 2015 року, оскільки в вказаний день вона перебувала в с. Промінь Луцького району у свого сина.
Твердження обвинуваченого та захисника в апеляційних скаргах про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та про наявність підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що він має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, збитки потерпілим відшкодовано шляхом повернення викрадених речей працівниками поліції, останні будь-яких претензій до обвинуваченого не мають, на його суворому покаранні не наполягають, а також те, що він раніше судимий, не бажає стати на шлях виправлення, а тому прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства однак з врахуванням думки потерпілих та незначної вартості викраденого майна вірно призначим покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відбуття покарання обвинуваченим саме у виді позбавлення волі реально.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах, та враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 09.11.2016р.

Суддя ОСОБА_2

секретар с/з ОСОБА_5