Справа №487/1190/15-к 14.03.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001120, за апеляційною скаргою прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2015 року про застосування примусового заходу виховного характеру стосовно

малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ульянівка Миколаївського району Миколаївської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7

малолітньої особи , щодо якої застосовані примусові заходи виховного характеру, ОСОБА_6 та його законного представника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

Справа № 11кп/784/62 /16. Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 2 cт. 121 КК України Суддя - доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:
Прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу стосовно малолітнього ОСОБА_6 скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до останнього у зв`язку із вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст. 115 КК України, примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально виховної установи для дітей і підлітків строком на 3 роки.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2015р. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально виховної установи для дітей і підлітків строком на 2 роки.

На обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що в клопотанні про застування стосовно малолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру зазначалось, що останній своїми діями, які виявилися в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст. 115 КК України. Вказане суспільно небезпечне діяння малолітнього ОСОБА_6 , що підпадає під ознаки п.12 ч.2 ст. 115 КК України, кваліфіковані судом за ч.2 ст. 121 КК України. Вважає ухвалу суду стосовно малолітнього ОСОБА_6 незаконною та такою, що підлягає скасуванню із підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в частині кваліфікації його дій судом 1-ої інстанції за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого. Вважає, що такий висновок суду за встановлених обставин вчинення злочину є неправильним. Зазначає, що фактичні обставини справи, а саме: механізм застосованого насильства, суб`єктивне ставлення винних до наслідків своїх дій, зокрема, усвідомлення можливості настання смерті потерпілого внаслідок їх дій, продовжування таких дій, в результаті чого настала смерть потерпілого, вказують на умисне вбивство потерпілого, тобто на наявність в діях малолітнього ОСОБА_6 ознак кримінально караного суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що 29.10.2014р. о 15 год.30 хв. неповнолітній ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні покинутої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли з ОСОБА_12 , спровокував словесний конфлікт з останнім, в ході якого вони висловлювалися на адресу один одного словами нецензурної лексики, після чого ОСОБА_11 пішов з приміщення.

В цей же день близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_11 , будучи ображеним на ОСОБА_12 , вирішив помститися йому. Зустрівши малолітнього ОСОБА_6 , запропонував йому піти до вищезазначеної будівлі, на що останній погодився.

Після чого близько 20 год. ОСОБА_11 разом із малолітнім ОСОБА_6 прийшли до покинутої будівлі, де знаходився ОСОБА_12 , та, діючи умисно, кожний, по черзі нанесли останньому не менше 7-10 ударів ногами у різні частини тулуба, голови та кінцівок потерпілого. Після чого вони покинули ОСОБА_12 , який подавав ознаки життя.

В цей же день приблизно о 21 год. 50 хв. ОСОБА_11 та малолітній ОСОБА_6 зустріли брата малолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_13 та запропонували йому піти до покинутої будівлі, де залишився потерпілий, якого вони побили, на що останній погодився.

Того ж дня близько 22 год. неповнолітній ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та малолітній ОСОБА_6 прийшли до покинутої будівлі, в якій знаходився ОСОБА_12 , та з метою протиправного спричинення тілесних ушкоджень останньому, нанесли йому не менше 10-15 ударів ногами кожний у різні частини тіла, де розташовані життєво важливі органи. Внаслідок своїх протиправних дій спричинили ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , просила оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді 1-ої інстанції в порядку ст. 415 КПК України у зв`язку з істотними порушення кримінального процесуального закону під час судового провадження у суді 1-ої інстанції, малолітнього ОСОБА_6 , його законного представника та захисника, які не заперечували проти скасування ухвали з призначенням нового судового розгляду у суді 1-ої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, відповідно до обвинувального акту неповнолітньому ОСОБА_11 та ОСОБА_13 висунуто обвинувачення у вчинення особливо тяжкого злочину за ч.2 ст. 115 КК України, за який кримінальним законом передбачено довічне позбавлення волі. А стосовно малолітнього ОСОБА_6 , який не досяг віку кримінальної відповідальності за цей злочин, стороною обвинувачення заявлено клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у зв`язку з вчиненням ним за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 групою осіб суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки особливо тяжкого злочину.

Згідно ч.1 ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру суд не пізніше 5 днів з дня надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Як передбачено ч.1 ст.31 КПК України, кримінальне провадження у суді 1 ої інстанції здійснюється професійним суддею одноособово, крім випадків, передбачених ч. ч. 2,3 та 9 цієї статті. Так, ч.3 ст.31 КПК України передбачено, що кримінальне провадження в суді 1-ої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених розглядається судом присяжних стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один з них заявив клопотання про такий розгляд.

У відповідності до ч.1 ст.384 КПК України прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.

Однак, в матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь які дані про роз`яснення прокурором обвинуваченим про можливість та особливості судового провадження у суді 1-ої інстанції стосовно них судом присяжних.

Проте, суд при отриманні обвинувального акту та клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру на ці порушення прокурором кримінального процесуального закону увагу не звернув.

Крім того, в порушення вказаних вимог кримінального процесуального закону головуючий суддя одноособово призначив підготовче судове засідання.

При цьому захисник малолітнього ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не викликався.

Відповідно до вимог ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, а щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, участь захисника у кримінальному провадженні забезпечується з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою.

Згідно ч.2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю учасників судового провадження за правилами, передбаченими цим Кодексом, для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342 345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

У відповідності вимог ч.1 ст.324 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду.

Проте, в порушення зазначених вимог кримінально процесуального закону підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні відбулося за відсутністю захисника малолітнього ОСОБА_6 , участь якого є обов`язковою.

При цьому під час підготовчого провадження при повідомленні обвинуваченим про їх права та обов`язки в порядку, передбаченому ст. 345 КПК України, головуючий суддя не роз`яснив їм їх право на розгляд даного кримінального провадження судом присяжних та не з`ясував, чи зрозуміло їм це їх право та порядок його реалізації. Проте, це необхідно було зробити, з урахуванням положень ч.1 ст. 384, ч. 2 ст. 484 КПК України, оскільки один з обвинувачених є неповнолітнім, інший лише досяг повноліття, а ОСОБА_6 , стосовно якого передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, - малолітній.

Крім того, необхідно зазначити, що допит малолітнього ОСОБА_6 в суді 1-ої інстанції необхідно було проводити за участю педагога чи психолога у відповідності до положень ст. 491 КПК України, а судовий розгляд загалом з урахуванням особливостей кримінального провадження щодо неповнолітніх, передбачених главою 38 КПК України.

Вищезазначені порушення кримінального процесуального закону під час судового провадження є істотними, тобто такими, які перешкодили ухвалити законне та обгрутоване судове рішення. Згідно вимог ч.1 та п.п.2, 4 ч.2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, якщо ухвалено незаконним складом суду, а також, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою. У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді 1-ої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2,4 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29.02.2016р. із зазначених підстав вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2015р. відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 скасовано з призначенням нового судового розгляду у суді 1-ої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України через зазначені істотні порушення кримінального процесуального закону ухвала суду 1-ої інстанції про застосування примусового заходу виховного характеру щодо малолітнього ОСОБА_13 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді 1-ої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Згідно вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи ухвалу суду з вказаних підстав, суд апеляційної інстанції не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом 1-ої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Тому доводи апеляційної скарги прокурора по суті не розглядаються. Проте, при новому розгляді суд 1-ої інстанції повинен з дотриманням вимог кримінального процесуального закону повно та всебічно розглянути всі обставини справи, перевірити доводи апелянта, прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 415, 424, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 задовольнити частково, ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2015року відносно малолітнього ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді 1-ої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

Судді