11-кп/775/482/2016(м)
221/2952/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000389 від 18 березня 2016 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 08 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старогнатівка Волноваського району Донецької області, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

1) 31 березня 2010 року Тельманівським районним судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням на 3 роки,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення полі на строк 7 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у період з 18 березня 2016 року по день винесення вироку Волноваського районного суду Донецької області від 08 вересня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 17 березня 2016 року приблизно о 18.00 год., знаходячись у себе вдома за місцем фактичного проживання по АДРЕСА_2 , спільно вживав спиртні напої разом з потерпілим ОСОБА_8 і під час спільного вживання спиртних напоїв між ними виникла сварка на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час якої обвинувачений, будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які у нього склалися з останнім, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи умисел спричинити ОСОБА_8 тілесні ушкодження почав наносити останньому удари кулаками і ногами в голову і по тулубу, а коли той впав, продовжував наносити йому удари ногами в голову та по тілу в різні частини тіла, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді сочетанної травми тіла, тупої травми грудної клітини з закритим переломом ІV і V ребер праворуч, та з ІІ по Х включно ребер ліворуч без зміщення, закритого перелому нижньої щелепи справа, забійних ран обличчя, саден волосистої частини голови, синців обличчя, грудної клітини, верхніх та нижніх кінцівок, травматичного шоку, ускладненими нерівномірними кровонаповненнями судин внутрішніх органів, ділянок емфіземи та крововиливами у легені, дистрофічними змінами внутрішніх органів, набряком легенів та головного мозку, які утворились від не менш 20-22 ударів тупим предметом з обмеженою травматичною поверхньою, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від яких потерпілий помер там же в будинку на місці.

Не погодившись із судовим рішенням, прокурором і захисником в інтересах обвинуваченого надані апеляційні скарги.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказав на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, щодо непричетності обвинуваченого до вчинення відносно потерпілого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, кількості тілесних ушкоджень, часу смерті потерпілого. Крім того, захисник вказав на недопустимість доказів через те, що вони були отримані під впливом фізичного та психологічного примусу.

Під час апеляційного провадження прокурор, який подав апеляційну скаргу, у порядку, передбаченому ст.403 КПК України, відмовився від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Оскільки вирок суду першої інстанції був оскаржений захисником ОСОБА_7 , який не відмовився від своєї апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції продовжив апеляційний розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги останнього, просили її задовольнити, вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, просив його залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги захисника в її межах, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Доводи апеляційної скарги захисника, в частині невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.

З огляду на матеріали кримінального провадження обвинувачений, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не визнав.

Обвинувачений ОСОБА_6 пояснював, що 17 березня 2016 року, перебуваючи за місцем свого проживання, разом із потерпілим ОСОБА_8 , який мешкав разом із ним, розпивали спиртні напої. Приблизно о 18.00 год. зайшов у кімнату, де за столом сидів потерпілий, останній окликнув його, на що він обернувся і одразу відчув удар у чоло та втратив свідомість. Хто це був, чим його вдарили не помітив, але це був не потерпілий. До тями він прийшов лише під ранок, а коли підвівся побачив потерпілого на підлозі, який вже не дихав.

Проаналізувавши зазначені показання обвинуваченого, незважаючи на заперечення своєї причетності до скоєного кримінального правопорушення, суд першої інстанції мотивовано спростував їх, об`єктивними та достовірними, на думку колегії суддів, доказами.

Зокрема, свідок ОСОБА_9 пояснив, що під час проведення слідчого експерименту з обвинуваченим був понятим, де разом із іншим понятим та захисником, обвинувачений детально розповів і показав про обставини вчинення кримінального правопорушення, механізм нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому.

Вказані вище показання логічно узгоджуються з висновком експерта ОСОБА_10 від 18 березня 2016 року № 76 (а.кп. 58-61), який останній підтримав і в судовому засіданні пояснив, що смерть потерпілого настала через сочетанну (поєднану) травму тіла, тобто тілесні ушкодження в різних анатомічних областях тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, які могли викликати травматичний шок, тобто тяжкі тілесні ушкодження, будь-який з них могли спричинити набряк легенів, головного мозку і смерть.

Пояснення ОСОБА_6 на слідчому експерименті відповідають механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Так, в ході слідчої дії обвинувачений показав, як 17 березня 2016 року приблизно о 18.00 год. він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем фактичного проживання в буд. АДРЕСА_2 , вживав спиртні напої зі знайомим ОСОБА_8 , який також мешкав за вказаною адресою, та в ході сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, став наносити безліч ударів правою рукою стиснутою в кулак та правою ногою обутою в жорстке взуття в ділянку життєво важливих органів обличчя та тулубу, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта ОСОБА_10 від 18 березня 2016 року № 62, при судово-медичному освідченні у ОСОБА_6 виявлені садна лобної області справа, правої кисті, правого колінного суглоба. Можливість утворення тілесних ушкоджень при падінні з положення стоячи виключається. Садно на тильній поверхні правої кисті у ОСОБА_6 , могло утворитися, як внаслідок удару тупим предметом, так і внаслідок удару кисті о тупий предмет (а.кп.63), що у свою чергу підтверджують покази ОСОБА_6 на слідчому експерименті у той частині, що він отримав удар від потерпілого під час сварки у лобну область та наносив безліч ударів правою рукою стиснутою в кулак, оскільки у обвинуваченого були виявлені садна лобної області справа, правої кисті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що версія обвинуваченого ОСОБА_6 про присутність в будинку останнього когось стороннього та його непричетність до вчиненого злочину є способом захисту ОСОБА_6 від пред`явленого йому обвинувачення. Вказані доводи спростовані належно отриманими та детально дослідженими в судовому засідання доказами.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження й твердження захисника про невідповідність часу смерті потерпілого.

Експерт ОСОБА_10 в судовому засідання пояснив, що смерть ОСОБА_8 настала в ніч на 18 березня 2016 року в проміжок часу з 23.00 год. до 01.00-01.30 год., не більш ніж за добу до ростину тіла і не більш ніж за 12 год. до нього (розтин робився 18 березня 2016 року о 15.10 год.). Висновки судово-медичної експертиз не містять жодних суперечностей.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 оговорив себе, оскільки співробітники поліції застосовували недозволені методі ведення дізнання, такі як психологічний та фізичний примус.

Доводи обвинуваченого у цій частині були предметом перевірки та не знайшли свого підтвердження.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу СУ прокуратури Донецької області від 17 серпня 2016 року кримінальне провадження за даним фактом закрите у зв`язку з відсутністю в діяннях працівників поліції складу кримінального правопорушення.

На час розгляду справи в апеляційному суді вищевказані доводи не знайшли свого підтвердження, а тому обставини на які зауважив захисник не вказують на недопустимість доказів.

Вивченням матеріалів справи не виявлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності та перешкодили постановити законний і обґрунтований вирок. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.

Всі досліджені докази в своїй сукупності свідчать про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки на це вказує характер застосованого насильства, яким потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких ОСОБА_8 помер.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 7 років позбавлення волі, яке є мінімальним, передбаченим санкцією цієї норми.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає.

Інших обставин, які б пом`якшували обвинуваченому покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 08 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КПК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 08 вересня 2016 року по 02 листопада 2016 року включно.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3