Дата документу Справа № 336/781/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 336/781/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1292/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білопілля Білопільського району Сумської області, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, працюючого заступником головного технолога ДП «Івченко-Прогрес», одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнуто на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУ МВС України в запорізькій області судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 728 від 13.11.2014 року в розмірі 589,68 грн.; на користь держави в особі Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (Запорізьке відділення) судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 191-14 від 12.12.2014 року у розмірі 1476,00 грн.; на користь держави в особі Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за проведення комплексної фототехнічної, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 12919/15-52/14010/15-35/2373/16-52 від 29.02.2016 року у розмірі 8448,00 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК країни, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за наступних обставин.

10 жовтня 2014 року, приблизно о 13 годині 15 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «TOYOTA-COROLLA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Магістральної в м. Запоріжжі з боку автодороги «Харків - Сімферополь» в напрямку вул. Виробничої.

В цей же час, позаду в попутному для водія ОСОБА_7 напрямку по проїзній частині вул. Магістральної, керуючи мотоциклом «HONDA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_9 , діючи в порушення вимог п.12.4, де вказано: «В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км./год.», рухався зі швидкістю не менше 75 км/год., яка перевищувала дозволену швидкість руху в населеному пункті - 60 км./год.

10.10.2014 року, приблизно о 13 годині 15 хвилин, водій ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 92 по вул. Магістральній, діючи в порушенні вимог п.10.1, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», та п.10.4 Правил дорожнього руху, де вказано: «Перед поворотом праворуч та ліворуч, в тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку... Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам», завчасно крайнє ліве положення не зайняв, перевагу в русі водію ОСОБА_9 не надав та став виконувати маневр лівого розвороту з крайнього правого положення.

В результаті порушень зазначених пунктів Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_7 , допустив зіткнення передньої лівої частини керованого автомобіля «TOYOTA-COROLLA» з передньою частиною мотоцикла під керуванням ОСОБА_9 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 4878 від 13.11.2014 року, отримав тілесні ушкодження: «Відкритий проникаючий перелом правого наколінника з пошкодженням капсули правого колінного суглобу, сухожилля чотирьохголового м`яза стегна та частковим пошкодженням відвідного м`яза стегна, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня».

«Переломи головок 3 та 4 пястних кісток правої кисті з задовільним стоянням фрагментів (за даними рентгенологічного дослідження), які кваліфікуються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня».

«Осколковий перелом основи 1 пястної кістки лівої кисті, який кваліфікується як тілесне ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня».

«Рана в області зовнішньої кісточки лівого гомілковостопного суглобу, рана лівої акулової області, які кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я».

«Садна в області правого передпліччя, в області правої кисті, які кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження».

Згідно висновку експерта від 29.02.2016 року №12919/15-52/14010/15-35/2373/16-52 за результатами проведення комплексної фототехнічної, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, в діях водія ОСОБА_7 є невідповідність вимогам п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_9 є невідповідність вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

Невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду щодо нього за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати, провадження закрити через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду про доведеність його вини ґрунтуються на показаннях обвинуваченого, потерпілого та свідків, які спотворені та взяти до уваги лише в частині, що погіршують його становище.

Покази свідка ОСОБА_10 вважає недопустимим доказом, оскільки його на місці пригоди він не бачив і про наявність цього свідка йому стало відомо вже через три місяці після ДТП.

Показання свідка ОСОБА_11 також вважає недопустимим доказом, оскільки показання вона давала під тиском суду.

Потерпілий ОСОБА_9 постійно змінював показання в частині обраної ним швидкості руху, давав показання, які не відповідають дійсності.

Крім того апелянт зазначає, що згідно СМЕ № 4878 від 6 листопада 2014 року у потерпілого лише майже через 10 днів було виявлено тілесне ушкодження середньої тяжкості у вигляді осколкового переламу 1 пястної лівої кисті, однак суд встановив, що дане тілесне ушкодження у потерпілого утворилось саме внаслідок ДТП.

Вважає, що у разі дотримання водієм ОСОБА_9 швидкісного режиму руху в межах міста він не отримав би взагалі тілесних ушкоджень.

Також зазначає, що він не ставить під сумнів висновки комплексної фототехнічної, авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 12919/15-52/14010/15-35/2373/16-52 від 29.02.2016 року, які взяв суд першої інстанції до уваги, разом з тим, звертає увагу на те, що згідно вказаної експертизи експерти зазначили, що вирішення питання про наявність прямого причинного зв`язку дій/бездіяльності водіїв із пригодою передбачає правову оцінку усіх здобутих по справі доказів. При цьому вважає, що він виконав всі вимоги ПДР задля не створення аварійної ситуації, і у разі дотримання водієм ОСОБА_9 швидкості не більше 60 км/год. він би завершив маневр, а ОСОБА_9 проїхав би своїм маршрутом.

Також зазначає, що суд послався як на доказ на протокол слідчого експерименту від 26.06.2015 року, проведеного на підставі ухвали суду від 17.06.2015 року, однак при проведенні комплексної експертизи дані вказаної слідчої дії визнані такими, що суперечать об`єктивним даним.

Представником потерпілого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_12 на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 подано письмові заперечення, в яких вона вважає апеляційні доводи необґрунтованими, вирок суду просить залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Обвинувачений ОСОБА_7 вважав, що виконав всі вимоги ПДР, мотоцикліста бачив, почав здійснювати розворот, розраховуючи на те, що він здійснює рух із дозволеною в межах міста швидкістю.

Потерпілий ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, апеляційні доводи обвинуваченого вважав необґрунтованими. Вважав, що саме через порушення обвинуваченим вимог ПДР було утворено аварійну ситуацію, внаслідок якої відбулося зіткнення транспортних засобів, уникнути якого він не міг. Також показав, що ушкодження середньої тяжкості руки у нього дійсно було виявлено не безпосередньо після ДТП, а вже під час лікування, коли прооперували ногу та дозволи пересуватися за допомогою милиць, він почав відчувати гострий біль в руці, зробили рентген та виявили перелом.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги вирок суду вважала законним та обґрунтованим. Вважала, що суд прийшов до вірного висновку, що в діях обох водіїв є порушення вимог ПДР, але саме через порушення обвинуваченим вимог п.п. 10.1 та 10.4 ПДР України сталася ДТП, внаслідок якої потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, потерпілого, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КРК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, який показав, що зіткнення з мотоциклом, який здійснював рух в попутному з ним напрямку позаду нього відбулося в той час, коли він здійснював розворот. Мотоцикліста бачив, але вирішив, що може виконувати маневр.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в суд першої інстанції не спростовував того, що він здійснював рух з перевищенням допустимої швидкості, але ДТП сталася через те, що обвинувачений, який рухався перед ним, почав різко здійснювати розворот. З метою уникнення зіткнення він намагався об`їхати автомобіль обвинуваченого по зустрічній смузі руху, але зіткнення уникнути не зміг.

Показаним свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , які показали в суді першої інстанції, що ДТП сталася саме під час виконання водієм ОСОБА_7 розвороту.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показала, що подробиці ДТП вона не знає, але підтвердила, що керував автомобілем саме ОСОБА_7 .

Досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції висновки СМЕ № 4878 від 6 листопада 2014 року вказують на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 були спричинені в тому числі середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону в повному обсязі дослідив та надав обґрунтовану оцінку даним з протоколу огляду місця події, висновкам проведених у даному провадженні авто-технічних експертиз, відеозапису з відеореєстратора, встановленого в автомобілі обвинуваченого, та оцінивши ці докази у сукупності з усіма іншими прийшов до вірного висновку, що в діях потерпілого ОСОБА_9 також є невідповідність вимогам п. 12,4 ПДР України, але наслідком цих дій є лише пошкодження транспортних засобів, разом з тим через невиконання саме водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1 та 10.4 ПДР України відбулося зіткнення транспортних засобів, яке потягло спричинення потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши надані стороною обвинувачення докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність прямого причинного зв`язку між невиконанням водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Вказаним діям обвинуваченого судом дана вірна юридична кваліфікація за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Не залишив поза увагою суд першої інстанції і наявність в діях потерпілого невідповідності вимогам п. 12.4 ПДР України, які не були в прямому причинному зв`язку з подією ДТП, але знизили ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, тому суд призначив покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, не застосувавши додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо спотворення судом показань потерпілого та свідків та їх невірної оцінки є неконкретними та необґрунтованими, оскільки зміст вироку суду свідчить про їх докладний виклад в мотивувальній частині вироку, який як і їх аналіз у сукупності з іншими доказами в кримінальному провадженні, є повним та обґрунтованим.

Що стосується апеляційного доводу обвинуваченого з приводу виявлення у потерпілого тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді осколкового переламу 1 пястної лівої кісті майже через 10 днів після ДТП, то потерпілий в судовому засіданні апеляційного суду з цього приводу повідомив, що дійсно діагностовані були та лікувались спочатку явні тілесні ушкодження. Вже після їх лікування, коли йому було дозволено пересуватися за допомогою милиць, він почав відчувати гострий біль в руці, було зроблено рентгенограму та виявлено цей перелом. Згідно описової частини СМЕ № 4878 від 13.11.2014 року на рентгенограмі лівої кісті ОСОБА_9 від 21.11.2014 року виявлено перелам 1-ї п`ясної кісті по типу переламу ОСОБА_16 з ознаками початкової консолідації, який може відповідати даті заявленої травми (т. 1, ас. 137-140). Оскілки будь-яких даних, яки б свідчили про можливість отримання вказаного тілесного ушкодження потерпілим після події ДТП матеріали провадження не містять, а також беручи до уваги відомості з довідки від 21 жовтня 2014 року (т. 1, а.с. 141), згідно якої вже під час госпіталізації потерпілого в нього були виявлені забійні садни як тіла, так і кінцівок, враховуючи час його лікування, судова колегія приходить до висновку, що факт отримання цього тілесного ушкодження потерпілим саме внаслідок ДТП 10 жовтня 2014 року сумнівів не викликає. Крім того, оспорюючи факт отримання вказаного тілесного ушкодження, апелянт не ставить під сумнів утворення внаслідок ДТП у потерпілого інших тілесних ушкоджень, які також мають ознаки середнього ступеню тяжкості.

Апеляційний довід обвинуваченого з приводу того, що в разі дотримання потерпілим дозволеного у межах міста швидкісного режиму він не отримав би взагалі тілесних ушкоджень має характер власних міркувань обвинуваченого з приводу наслідків події, які повністю спростовані дослідженими в суді першої інстанції доказами, в тому числі й тими, які довели суспільно-небезпечні наслідки порушення обвинуваченим вимог ПДР України.

Апеляційні доводи обвинуваченого з приводу того, що висновок комплексної фототехнічної, авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 12919/15-52/14010/15-35/2373/16-52 від 29.02.2016 року не є прямим доказом його вини і передбачає його оцінку у сукупності з іншими доказами, а він виконав всі вимоги ПДР і подія сталася лише з вини водія ОСОБА_9 судова колегія вважає також необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи провадження в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оцінив всі докази не окремо, а в їх сукупності і пришов до вірного висновку про наявність в діях обох водіїв невідповідностей вимогам ПДР України, але саме в діях водія ОСОБА_7 , в тому числі і з огляду на вказану експертизу, є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Що стосується апеляційного доводу обвинуваченого з приводу того, що суд в основу обвинувального вироку поклав дані, отримані під час проведення слідчого експерименту від 26.06.2015 року, які згідно комплексної експертизи є такими, що суперечать об`єктивним даним, то дійсно згідно описової частини цієї експертизи показання обох водіїв експертами в певній частині визнані неспроможними з технічної точки зору, в інші частині неповними, разом з тим, згідно описової частини цієї експертизи експертами досліджені були не лише дані, отримані в результаті проведення слідчого експерименту, а і дані з протоколу огляду місця події, запис відео реєстратора, дані отримані в результаті огляду транспортних засобів, з яких було встановлено невідповідність з технічної точки зору в діях водія Toyota вимогам п.п. 10.1, 10.4 ПДР України. З урахуванням наведеного на вимогу процесуального закону суд першої інстанції був повинен оцінити дані з протоколу слідчого експерименту та надати йому оцінку у сукупності з іншими доказами, що суд і зробив.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини, які суд першої інстанції повинен був враховувати на його користь, судова колегія до уваги не приймає, оскільки досліджені в судом першої інстанції докази в їх сукупності в достатній мірі доводять вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4