АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1301/16 Справа № 205/2081/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2016 року про задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та часткове задоволення клопотання ОСОБА_9 про зарахування засудженому ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк покарання, -

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_10 , апелянта ОСОБА_6 , захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На ухвалу суду ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у строк відбування покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року в повному обсязі, тобто 923 дні, а саме з 29 березня 2012 року по 12 листопада 2013 року, що становить 594 дні, та з 24 січня 2015 року по 18 грудня 2015 року, що становить 329 днів.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав:

-через неповноту судового розгляду, яку вбачає у тому, що під час судового розгляду клопотання судом було досліджено лише особову справу ОСОБА_7 , яка була витребувана з Дніпропетровської ВК № 89, яка не містила жодних відомостей щодо вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2012 року, а саме відомостей про відбування покарання за даним вироком ОСОБА_7 в Солонянській ВК № 21 з 29 березня 2012 року по 26 травня 2014 року, та ухвали Солонянського районного суду від 16 травня 2014 року, відповідно до якої ОСОБА_7 був звільнений від відбування покарання умовно-достроково, згідно ст. 81 КК України;

-невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду щодо «відсутності підстав для зарахування в строк відбування покарання інших періодів часу, як це зазначено у клопотання ОСОБА_6 » не підтверджено жодними доказами, дослідженими під час судового засідання, судом не було взято до уваги та не досліджено в судовому засіданні докази, які могли істотно вплинути на рішення суду;

-неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке вбачає у тому, що судом не було застосовано до ОСОБА_7 в повному обсязі Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Вказує, що 26 червня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив вирок щодо ОСОБА_7 за ст. 186 ч. 2 КК України та призначив йому покарання, із застосуванням ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року даний вирок суду залишено буз змін.

22 листопада 2012 року Бабушкінський районний м. Дніпропетровська визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.1 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2013 року даний вирок суду залишено без зміни. Покарання за даним вироком ОСОБА_7 відбував в Солонянській ВК № 21 з 29 березня 2012 року по 26 травня 2014 року, відповідно до ухвали Солонянського районного суду від 16 травня 2014 року, ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання умовно-достроково, згідно ст.81 КК України.

Зазначає, що покарання, призначене Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 22 листопада 2012 року реально (фактично) ОСОБА_7 відбуто не було, тому до ОСОБА_7 повинен застосовуватися Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», тобто ОСОБА_7 перебував у СІЗО № 3 м. Дніпропетровська з 29 березня 2012 року по 12 листопада 2013 року, що становить 594 дні, та з 24 січня 2015 року по 18 грудня 2015 року, що становить 329 днів, всього 923 дні, посилаючись на те, що відмовляючи в задоволенні її клопотання суд не дотримався положень ст. 24 ч.ч.1, 2. ст. 129 Конституції України та ст. 10 КПК України про рівні конституційні права і свободи та рівність перед законом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2016 року було задоволено клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , частково задоволено клопотання ОСОБА_9 та зараховано ОСОБА_7 у строк покарання, призначеного йому вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, строк попереднього ув`язнення з 24 січня 2015 року до дня набрання вироком законної сили, тобто по 18 грудня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині клопотання ОСОБА_9 залишено без задоволення.

Рішення суду обґрунтовано наступним.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Вирок суду набрав законної сили 18 грудня 2015 року.

Врахувавши, що ОСОБА_7 тримався під вартою у кримінальному провадженні, в якому ухвалено вирок, з 24 січня 2015 року, суд прийшов до висновку, що вказаний строк попереднього ув`язнення до дня набрання вироком законної сили підлягає зарахуванню в строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Оскільки у кримінальному провадженні строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , згідно до протоколу затримання від 24 січня 2015 року, розпочався з вказаної дати, а відповідно до вимог ст. 71 КК України покарання йому призначалось за сукупністю вироків, з приєднанням не відбутої частини покарання за попереднім вироком суду, підстави для зарахування зазначеним чином в строк відбутого покарання інших періодів часу, як це зазначено у клопотання ОСОБА_9 - відсутні.

Заслухавши доповідь судді, апелянта ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу суду від 17 травня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 923 дні строку попереднього ув`язнення останнього; захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_6 в повному обсязі; думку прокурора ОСОБА_10 , яка заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_6 та вважала законною та обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції; перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , часткове задоволення клопотання ОСОБА_9 та зарахування в строк відбування покарання ОСОБА_7 за вироком від 26 червня 2015 року строку його попереднього ув`язнення з 24 січня 2015 року по 18 грудня 2015 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі ґрунтуються на наявних у матеріалах даних та відповідають ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
При надходженні до суду клопотань про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення особи у разі її засудження до покарання у виді позбавлення волі, суди повинні забезпечити точне та неухильне дотримання законодавства та керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеним вище Законом № 838 YІІІ від 26 листопада 2015 року, Законом України «Про попереднє ув`язнення», міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року в статтю 72 КК України були внесені зміни, що стосуються зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Так, згідно ст. 72 ч. 5 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Виходячи з вказаної норми закону, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_6 в частині зарахування ОСОБА_7 в строк відбування покарання за вироком від 26 червня 2015 року строку перебування його у попередньому ув`язненні з 02 березня 2012 року по 12 листопада 2013 року, що становить 594 дні із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі по кримінальному провадженні за вироком суду від 22 листопада 2012 року, пославшись на те, що це попереднє ув`язнення ОСОБА_7 було застосовано не по кримінальному провадженню, за вироком по якому ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання.

Як убачається з наданих матеріалів, вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року ОСОБА_7 був засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 роки та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків йому остаточно призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Зазначений вирок вступив в законну силу 18 грудня 2015 року і саме за ним засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання.

Увесь час перебування ОСОБА_7 під вартою по кримінальному провадженню, по якому засуджений відбуває покарання йому судом першої інстанції був зарахований у строк відбування покарання відповідно до Закону України № 838 YІІІ 26 листопада 2015 року.

Що стосується посилань апеляційної скарги ОСОБА_6 на рішення судів першої та апеляційної інстанцій при розгляді клопотань аналогічних з її клопотанням, то у відповідності до чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції не бере їх до уваги, оскільки у відповідності з чинним законодавством тільки рішення ЄСПЛ та Постанови Верховного Суду України підлягають застосуванню у практиці місцевих, апеляційних та касаційного суду.

Ставлячи питання про зарахування засудженому ОСОБА_7 594 днів в рахунок відбування покарання за вироком суду від 26 червня 2016 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, заявниця ігнорує той факт, що до покарання, призначеного судом за вчинення нового кримінального правопорушення у виді 5 років позбавлення волі, засудженому ОСОБА_7 було приєднано лише 6 місяців позбавлення волі, що в рази менше ніж той, строк, який просить зарахувати ОСОБА_6 в рахунок відбування йому покарання, тому посилання заявниці на порушення судом першої інстанції положень ст. 10 КПК України є безпідставним, оскільки Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року не має вищої юридичної сили над іншими Законами України.
Безпідставними є і доводи ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та не підтвердив свої висновки доказами, оскільки суд першої інстанції мав усі відомості, необхідні для прийняття рішення по клопотанню захисника ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і відсутність особової справи з Солонянської ВК № 21, де ОСОБА_7 відбував покарання з 29 березня 2012 року по 26 травня 2014 року, та ухвали Солонянського районного суду від 16 травня 2014 року про його умовно дострокове звільнення не вплинуло і не могло вплинути на висновки суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1 інстанції залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2016 року про задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та часткове задоволення клопотання ОСОБА_9 про зарахування засудженому ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: