Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000180, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у цьому суді на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. Стверджує, що зазначений суд, залишаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, всупереч вимогам ст. 419 вказаного Кодексу не навів обґрунтованих мотивів, не зважив на порушення місцевим судом положень ст. 65 КК та на неправильне застосування ст. 69 цього Кодексу, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. На думку прокурора, місцевий суд безпідставно визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття ОСОБА_6 та добровільне відшкодування завданих збитків; також суд залишив поза увагою наявність обставини протилежного змісту рецидиву злочину; крім того, не врахував усіх даних, які характеризують особу ОСОБА_6 , котрий, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний тяжкий злочин. Тому прокурор вважає, що немає правових підстав для призначення засудженому більш м`якого заходу примусу, ніж установлено в санкції ч. 2 ст. 186 КК. Оскільки апеляційний суд не усунув допущених порушень норм матеріального права, оскаржувана ухвала є незаконною.
ЗасудженогоОСОБА_6 було повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду відповідно до ст. 430 КПК. Клопотань пройого доставку та про відкладення розгляду до суду касаційної інстанції не надходило.

За вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
ОСОБА_6 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно за обставин, викладених у вироку.

Як установив суд, 12 квітня 2015 року близько 19.00 год. на вул. Франка у с. Заріччі Надвірнянського району Івано-Франківської області ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зустрів ОСОБА_7 . Під час розмови з останнім ОСОБА_6 взяв у нього телефон Fly DS104D та з метою заволодіти ним почав утікати. ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_6 і спробував вихопити у нього телефон. Однак ОСОБА_6 декілька разів ударив потерпілого в обличчя, заподіявши йому легких тілесних ушкоджень, після чого втік з місця події. Таким чином, ОСОБА_6 відкрито заволодів належним ОСОБА_7 майном, завдавши йому матеріальної шкоди на загальну суму 349 грн.

Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 02 листопада 2015 року залишив без змін указаний вирок.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК прокурор у касаційній скарзі не оспорює.
У силу ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною,обґрунтованою і вмотивованою.

Зважаючи на приписи ст. 419 вказаного Кодексу суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права; при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено належні правові підстави, на яких подану скаргу визнано необґрунтованою.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині свого рішення зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Цих вимог закону апеляційний суд при перегляді вироку щодо ОСОБА_6 не дотримався.

Як убачається з кримінального провадження, розглянутого в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, на вирок місцевого суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій наводив конкретні доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання. Просив апеляційний суд скасувати у відповідній частині ухвалений вирок і постановити новий, яким призначити засудженому захід примусу в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК.
Під час перевірки оспорюваного вироку апеляційний суд в порушення ст. 419 КПК без викладення ґрунтовних мотивів на спростування доводів сторони обвинувачення погодився з рішенням місцевого суду про призначення ОСОБА_6 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК. При цьому в ухвалі суд послався на те, що обвинувачений хоча раніше й був судимий і у стані алкогольного сп`яніння вчинив тяжкий злочин, однак має постійне місце реєстрації, позитивно характеризується, на спеціальних обліках не перебуває, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, а також послався на думку потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_6 . За висновком апеляційного суду, ці обставини правильно визнано такими, що істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення заходу примусу, а тому призначене обвинуваченому покарання відповідає положенням статей 50, 65 КК.

Разом із тим, згідно з наявними у справі фактичними даними ОСОБА_6 не можна визнати особою, котра характеризується позитивно. Навпаки, як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 у минулому неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та є схильним до кримінальних правопорушень, після звільнення з місць позбавлення волі він на шлях виправлення не став, будучи працездатним, суспільно корисною працею не займався і знову вчинив аналогічний попередньому умисний тяжкий корисливий злочин. Ці відомості про особу винного, що за приписами ст. 69 КК підлягали обов`язковому врахуванню, фактично не отримали належної оцінки суду.
До того ж апеляційний суд не зважив на те, що місцевий, обираючи ОСОБА_6 захід примусу нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК, не розмежував і не вказав, які саме обставини пом`якшують покарання, а які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально караного діяння і дали підстави для застосування ст. 69 цього Кодексу.
З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали та про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а звідси, й про невиправдану м`якість призначеного засудженому покарання.

Допущені порушення норм матеріального і процесуального права тягнуть за собою скасування ухвали щодо ОСОБА_6 на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Тому касаційну скаргу слід задовольнити.

Під час нового розгляду апеляційний суд повиненретельно перевірити доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі, належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на визначення заходу примусу, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та пом`якшуючих обставин призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК є неправильним, отже, й покарання явно несправедливим через м`якість.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3