Справа № 1-463/11 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/43/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 1-463/11 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 16 лютого 2016 року,

за участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_9

потерпілої: ОСОБА_7

представника: ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 16 лютого 2016 року на підставі ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальну справу щодо нього, закрито.

На постанову суду потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить судове рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням вимог кримінального процесуального закону. Суд допустив неправильне застосування ст. 49 КК України, оскільки обвинувачений не визнавав вину, а суд не встановив факту скоєння ним злочину, не вирішив її цивільної вимоги.

ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а подану, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_10 у підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги, виступ прокурора, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційні доводи потерпілої про порушення по даній справі вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів визнає безпідставними, виходячи з наступного.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме в тому, що він 27.10.2011 року о 21.30 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження, які згідно ступеня тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.1 ст. 125 К України, мав місце 27 жовтня 2011 року й відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

У такому разі відповідно до положень п.5 ч.1 ст.7-1, ч.1 ст.248 КПК України (1960 року) кримінальна справа у зв`язку із закінченням строків давності підлягає закриттю.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність станом на 16 лютого 2016 року законних підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінальної справи.

Покликання апелянта на те, що обвинувачений не визнає вину, а суд не встановив скоєння ним злочину, тому положення ст. 49 КК України не можуть бути застосовані, не ґрунтуються на нормах закону й колегія суддів їх до уваги не бере.

Статтею 49 КК України передбачені умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно невизнання особою вини не є перешкодою для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Причини, з яких до закінчення визначеного законом строку не було ухвалено обвинувального вироку, не позбавляють особу права на застосування щодо неї ст. 49 КК України та не звільняють суд від обов`язку її застосування.

Процесуальний порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності встановлений нормами КПК України й передбачає, за наявності згоди особи, закриття кримінального провадження постановою суду, а не ухвалення обвинувального вироку.

Тому щодо обвинуваченого (який просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України й кримінальну справу закрити) не міг бути постановлений обвинувальний вирок.

Крім того, виходячи із змісту ч.1 ст.62 Конституції України, особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину лише обвинувальним вироком суду, а в даному випадку кримінальна справа підлягає закриттю постановою суду.

У разі закриття справи із звільненням особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається й підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже потерпіла має право на відшкодування моральної і іншої шкоди, яке за нею зберігається і може бути реалізоване у встановленому процесуальним законом порядку.

Ухвалення судом щодо обвинуваченого законного рішення про звільнення останнього від кримінальної відповідальності не може розцінюватись як порушення прав потерпілої на доступ до правосуддя та на ефективний засіб судового захисту.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й правових підстав для скасування судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 377, 379 КПК України (1960 року), колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Постанову Галицького районного суду м. Львова від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4