Єдиний унікальний номер 1-кп/243/8378/2015
Номер провадження 1-кп/243/551/2015
В И Р О К
Іменем України
27 жовтня 2015 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Каховського району Херсонської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, водія відділення зв`язку взводу управління командира мінометної батареї першого автомобільно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2014 року, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України №1225-VІІ від 17 березня 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат запасу ОСОБА_5 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та був направлений на перепідготовку до військової частини, яка дислокувалась в АДРЕСА_2 .

Після проходження перепідготовки 12 вересня 2014 року був переведений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де цього ж дня наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначений на посаду водія відділення зв`язку взводу управління командира мінометної батареї першого аеромобільно-десантного батальйону зазначеної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок,

суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

02 лютого 2015 року так і в подальшому солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 під час мобілізації, умисно, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у АДРЕСА_1 , про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

14 вересня 2015 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 проходячи військову службу під час мобілізації та виконуючи обов`язки водія відділення зв`язку взводу управління командира мінометної батареї першого аеромобільно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , діючи умисно, з 02 лютого 2015 року по 14 вересня 2015 року самовільно залишив місце служби без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у висунутому обвинуваченні визнав повністю, і суду пояснив, що дійсно, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, скоїв інкриміноване діяння. Так, 28 серпня 2014 року він був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та був направлений на перепідготовку до військової частини, яка дислокувалась в АДРЕСА_2 . З 16 вересня 2014 року він був переведений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де був призначений на посаду водія відділення зв`язку взводу управління командира мінометної батареї першого аеромобільно-десантного батальйону зазначеної військової частини. З 16 вересня 2014 року по 02 лютого 2015 року він приймав участь антитерористичній операції, був поранений під час бойових дій.

Приблизно наприкінці січня 2015 року йому зателефонувала дружина та повідомила, що стан здоров`я його батька дуже погіршився і він знаходиться в лікарні. При першій же можливості, 02 лютого 2015 року він виїхав додому у АДРЕСА_1 . По прибутті він виявив, що батько дуже хворий, з лютого 2015 року і по теперішній час батько майже постійно перебуває у лікарні, стан його здоров`я тільки погіршується, він потребує стороннього догляду.

Про те що він залишив військову частині ОСОБА_5 нікого не повідомив, оскільки боявся, що його не відпустять додому.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Під час судового розгляду відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорювалися. Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Крім повного визнання своєї провини, вина обвинуваченого також підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_3 від 12 вересня 2014 року №128 вбачається, що військовослужбовців, які прибули для подальшого проходження служби з військової частини польова пошта НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , призначених розпорядженням начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 09.09.2014 року №116/9/9790 у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , з 12 вересня 2014 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення з обіду 13 вересня 2014 року при військовій частині польова пошта НОМЕР_5 і визнано призначеними: 7.9. Рядового ОСОБА_5 водієм відділення зв`язку взводу управління командира мінометної батареї першого автомобільно-десантного батальйону, ВОС-837037Д, призваний з ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважати таким, що з 12 вересня 2014 року посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Зі змісту Акту проведення службового розслідування з приводу самовільного залишення

військової частини в районі виконання завдань рядовим ОСОБА_5 , затвердженого Командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 15 лютого 2015 року, вбачається наступне. Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №89 від 02.02.2015 року командиром вогневого взводу мінометної батареї аемдб. старшим лейтенантом ОСОБА_6 , було проведено службове розслідування з приводу самовільного залишення військової частини в районі виконання завдань рядовим ОСОБА_5 . В ході розслідування було встановлено, що 02.02.2015 року сержантом з матеріального забезпечення, старшиной ОСОБА_7 о 08.00 годині під час ранкового шикування для перевірки наявності особового складу роти, було виявлено відсутність рядового ОСОБА_5 , водія взводу управління мінометної батареї першого аемдб. Під час пошуків місце знаходження даного військовослужбовця не встановлено. Під час перевірки було виявлено відсутність рядового ОСОБА_5 , про що була здійснення доповідь по команді. Дані пояснення можуть підтвердити старшина ОСОБА_7 та старший сержант ОСОБА_8 . Пошуки та з`ясування причини відсутності рядового ОСОБА_5 результатів не дали. Про свою можливу відсутність рядовий ОСОБА_5 командування роти не попередив. Особисте пояснення у рядового ОСОБА_5 взяти не вдалось у зв`язку з його відсутністю станом на 12.00 години 03.02.2015 року. Таким чином встановлено, що з 02.02.2015 року рядовий ОСОБА_5 самовільно залишив частину в районі виконання завдань, чим здійснив грубе порушення військової дисципліни згідно пункту 1 додатку 11 до Інструкції про порядок надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, адміністративні корупційні правопорушення, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, та порушив ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в наслідок особистої недисциплінованості.

З повідомлення військового коменданту м. Слов`янськ №56 від 13 лютого 2015 року вбачається, що перевіркою, проведеною військовою комендатурою м. Слов`янськ встановлено, що військовослужбовець призваний за мобілізацією військової частини П/П НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , у період часу з 8.00 02.02.2015 самовільно залишив базовий табір військової частини. Так, з матеріалів перевірки вбачається, що 22.08.2014 Каховським ОМВК, Херсонської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний за мобілізацією на військову службу, яку з 12.09.2014 проходить у військовій частині П/П НОМЕР_1 на посаді водія відділення зв`язку взводу управління командира мінометної батареї першого аеромобільно-десантного батальйону у військовому званні солдат. Станом на 02.02.2015 згідно наказу командира військова частина П/П НОМЕР_1 ОСОБА_5 в складі підрозділу виконував завдання у базовому таборі військової частини АДРЕСА_2 . Під час шикування особового складу 02.02.2015, близько 08.00 виявлено відсутність. Останній раз співслужбовці на території базового табору бачили його ввечері 01.02.2015 року. Організовані командуванням військової частини розшукові заходи на території базового табору та поблизу нього позитивних результатів не дали. Телефонний зв`язок з військовослужбовцем підтримувався. Станом на 13.02.2015 місце перебування військовослужбовця не встановлено.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину без поважних причин тривалістю понад один місяць і його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який є раніше не судимим; на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває; приймав участь в захисті територіальної цілісності України в ході проведення антитерористичної операції з 16 вересня 2014 року по 02 лютого 2015 року, був поранений під час бойових дій; має тісні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні дітей: сина - ОСОБА_9 , 2006 року народження, доньку ОСОБА_10 , 1999 року народження.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає з`явлення із зізнанням, щире розкаяння у скоєному злочині, повне визнання своєї вини, наявність на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, виключні обставини що склалися у родині обвинуваченого в період військової служби.

Обставин, згідно з положеннями статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, органом досудового розслідування та судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Аналізуючи викладене, суд, призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, вважає, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуте без ізоляції його від

суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку.

Більш того, відбуваючи покарання з випробуванням, обвинувачений, виконуючи належним чином покладені на нього судом обов`язки буде мати можливість утримувати свою родину, працевлаштуватися на надавати користь державі у важкій обстановці, яка сталася та триває внаслідок боротьби з тероризмом.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Судових витрат та речових доказів в кримінальному провадженні немає.

Запобіжний захід на стадії досудового розслідування до ОСОБА_5 не обирався, необхідності у його застосуванні у судовому провадженні не вбачається.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання за цією статтею Кримінального Закону у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Застосувати ст. ст. 75, 76 КК України та у відповідності з цими статтями Кримінального Закону звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за цим вироком з випробуванням на строк 2 (два) роки, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтися до органів кримінально - виконавчої інспекції для реєстрації.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя ОСОБА_1