АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1468/15 Справа № 183/1958/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0000219 за апеляцією прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка народилась в м.Новомосковськ

Дніпропетровської області,

проживає за адресою

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої за ч.3 ст.358 КК України,

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2

яка народилась в с.Бозієни Хинчештського району

Республіка Молдова,

проживає за адресою

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої за ч.3, ч.4 ст.358 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_9

обвинуваченої - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Прокурором принесена апеляційна скарга на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 , в якій він просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити свій, яким ОСОБА_7 за ч.3 ст.358 КК України призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Щодо обвинуваченої ОСОБА_8 вирок не оскаржено.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.358 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнено її від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги прокурор вказує, що вирок суду відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, оскільки на час ухвалення вироку обвинувачена ОСОБА_7 достягла пенсійного віку, в той же час їй було призначено покарання у виді обмеження волі всупереч вимогам ч.3 ст.61 КК України.
Вироком суду встановлено, що на початку серпня 2014 року ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що відповідно до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №559 від 23.05.2001, технічний персонал гуртожитків навчальних закладів 3-4 рівнів акредитації підлягає обов`язковому періодичному профілактичному огляду та видачі особистої медичної книжки, маючи умисел, спрямований на підробку офіційного документа, який видається підприємством, установою, організацією, а саме особової медичної книжки, порядок видачі та ведення якої визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 559 від 23.05.2001 р., який надає права на зайняття відповідної посади, передбаченої у вищезазначеному Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, з метою подальшого його використання, вступила в попередню змовою з комендантом гуртожитку Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету ОСОБА_7 , розподіливши ролі у вчиненні злочину.

07 серпня 2014 року ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи відповідно до відведеної їй ролі у вчиненні злочину, придбала бланк особової медичної книжки серії НОМЕР_1 та передала її разом з власною фотографією розміром 3x4 співучасниці вчинення злочину ОСОБА_7 , яка вклеїла фотографію із зображенням ОСОБА_8 , надану їй ОСОБА_8 , і заповнила зазначений бланк на ім`я ОСОБА_10 , тим самим внесла до офіційного документу неправдиві відомості.

Після чого ОСОБА_7 надала підроблений офіційний документ, медичну книжку серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_8 для проходження медичного огляду, яка, видаючи себе за ОСОБА_10 , протягом 7 та 8 серпня 2014 року, надаючи вищевказаний документ, пройшла обов`язковий медичний огляд у комунальному закладі «Новомосковська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради.

Після цього, на початку серпня 2014 р. ОСОБА_8 , маючи умисел, спрямований на використання завідомо підробленого офіційного документу особової медичної книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що особова медична книжка на ім`я ОСОБА_10 підроблена, видаючи себе за працевлаштовану у вказаному закладі на посаді чергової гуртожитку №3 ОСОБА_10 , надала завідомо підроблений офіційний документ особову медичну книжку на ім`я ОСОБА_10 до відділу кадрів Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, розташованого за адресою вул.Радянська 236, м.Новомосковськ, Дніпропетровської області.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.358 КК України за ознаками підроблення офіційного документу, який видається підприємством, установою, організацією та який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_9 підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, просила вирок суду скасувати та ухвалити свій, яким ОСОБА_7 за ч.3 ст.358 КК України призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік.

Обвинувачена ОСОБА_7 не заперечувала проти доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріли кримінального провадження разом з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення за яке вона засуджена, кваліфікація її дій, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає слушними з огляду на наступне.

Відповідно до норми ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Так, санкцією ч.3 ст.358 КК України, за якою ОСОБА_7 визнано винною, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Згідно вимог ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Відповідно до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року обвинуваченій ОСОБА_7 за ч.3 ст.358 КК України призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік. В той же час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на день ухвалення вироку досягла пенсійного віку, тому щодо неї не могло бути призначено покарання у виді обмеження волі.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу згідно до вимог п.4 ч.1ст.409, ч.1 ст.413 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

У силу приписів ст.420 КПК України в разі необхідності застосування більш суворого покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

Враховуючи, що санкцією ч.3 ст.358 КК України передбачено два види покарання, одне з яких - обмеження волі - не може бути застосовано до обвинуваченої ОСОБА_7 з вищезазначених підстав, а другий передбачений вид покарання є більш суворим, колегія суддів у силу приписів ст.420 КПК України приходить до необхідності в разі застосування більш суворого покарання суд скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 і ухвалити свій вирок.

Відповідно до вимог ст.65 КК України - суду при призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначення покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_11 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченої. Суд відповідно ст.66 КК України визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, яке виразилося у беззаперечному визнані вини обвинуваченою. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. З чим погоджується і колегія суддів.

Оскільки санкцією ч.3 ст.358 КК України окрім покарання у виді обмеження волі, передбачено покарання лише у виді позбавлення волі, колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченій ОСОБА_7 саме такий вид покарання. Враховуючи вимоги ст.65 КК України, а також, що обвинувачена характеризується позитивно, досягла пенсійного віку, є інвалідом третьої групи безстроково, колегії суддів вважає, що покарання повинно бути призначено у мінімальному його розмірі.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, врахувавши тяжкість злочину, особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючої покарання обставини, дійшла висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 можливе без відбування покарання, тому вважає, що обвинувачену може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно ч.1 ст.75 КК України, з встановленням мінімального іспитового строку, передбаченого ч.4 ст.75 КК України.

Керуючись ст. ст.404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати.

ОСОБА_7 за ч.3 ст.358 КК України призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді