Справа № 750/5319/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1000/2015
Категорія - ч.3 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000134, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 жовтня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Сядрине Корюківського району Чернігівської області, громадянки України, з вищою освітою, яка працює головою Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, одруженої, що має на утриманні малолітню дитину дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 368 КК України.

За участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 368 КК України з призначенням покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу в сумі 1 700 гривень з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на два роки; за ч. 3 ст. 368 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на три роки з конфіскацією всього майна, що належить обвинуваченій.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на три роки з конфіскацією всього майна, що належить обвинуваченій.

Згідно ст. 54 КК України ОСОБА_6 позбавлено 9 рангу 4 категорії посадової особи місцевого самоврядування.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь держави 1228 грн. 80 коп. процесуальних витрат.

Питання речових доказів вирішено у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 звернулась з апеляційною скаргою, в якій не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності своєї вини, просить вирок Деснянського районного суду м. Чернігова в частині призначеного покарання змінити та застосувати щодо неї вимоги ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши від реальної міри покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на певний іспитовий строк, поклавши ряд певних обов`язків. В решті вирок суду залишити без зміни.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував ряд пом`якшуючих її вину обставин, щире каяття і сприяння у розкритті злочину, наявність на її утриманні малолітньої дитини, а також те, що вона раніше не судима і на даний час перебуває у стані вагітності. Крім того, судом взагалі не були враховані тяжкі сімейні обставини, а саме те, що її чоловік приймає участь в бойових діях в зоні АТО. Просить врахувати всі викладені обставини та застосувати щодо неї вимоги ст.ст. 75, 76 КК України звільнивши від відбуття призначеного покарання з випробуванням.

Як встановив суд, ОСОБА_6 , перебуваючи з 10.06.2014 року на посаді Сядринського сільського голови Корюківського району Чернігівської області, будучи посадовою особою місцевого самоврядування 4 категорії 9 рангу та згідно примітки 2 до ст. 368 КК України службовою особою, яка займає відповідальне становище, одержала від громадянина ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 1000 доларів США за наступних обставин.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України; організація землеустрою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності на права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Питання регулювання земельних відносин згідно вимог п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 2.3 посадової інструкції Сядринського сільського голови, затвердженої 10.06.2014 року, до функціональних обов`язків сільського голови віднесено підписання рішень ради та її виконавчого комітету.

Так, 12.03.2015 року до Сядринського сільського голови ОСОБА_6 звернувся ОСОБА_10 з приводу можливості отримання ним дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки в центральній частині с. Сядрине та подальшого набуття у власність вказаної земельної ділянки.

У свою чергу ОСОБА_6 повідомила, що готова надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за рахунок державної власності в адміністративних межах Сядринської сільської ради орієнтовною площею 0,04 га, зробивши це в найкоротший термін. При цьому, ОСОБА_6 висловила прохання надати їй особисто за вчинення зазначених дій неправомірну вигоду в розмірі 1000 доларів США.

Погодившись на такі умови. ОСОБА_10 того ж дня 12.03.2015 року подав голові Сядринської сільської ради заяву про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території с. Сядрине.

Після цього ОСОБА_6 , використовуючи своє службове становище, з метою особистого збагачення, переслідуючи корисливий мотив, достовірно знаючи про те, що на сорок четвертій сесії шостого скликання Сядринської сільської ради, засідання якої відбулося 16.07.2014 року, питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_10 на території с. Сядрине не виносилося і не розглядалося, та не могло бути розглянуто, оскільки ОСОБА_10 з відповідною заявою до Сядринської сільської ради звернувся лише в березні 2015 року, 23.03.2015 року перебуваючи у власному помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , на особистому комп`ютері, виготовила рішення сорок четвертої сесії шостого скликання Сядринської сільської ради, датоване 16.03.2015 р., про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в адміністративних межах Сядринської сільської ради, підписала його як сільській голова, та поставила відбиток печатки Сядринської сільської ради, надавши йому статус офіційного документу, який засвідчує факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, тим самим, будучи службовою особою, склала завідомо неправдивий офіційний документ, що містить інформацію, яка не відповідає дійсності, котрий 23.03.2015 року передала ОСОБА_10 , тобто видала його.

У подальшому, 23.03.2015 року близько 15 години, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні ресторану «Авеню 33» за адресою: проспект Миру, 33, м. Чернігів, умисно одержала від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України складає 23 149, 87 грн., за видачу йому рішення сорок четвертої сесії шостого скликання Сядринської сільської ради, датованого 16.03.2015 р., про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в адміністративних межах Сядринської сільської ради. Безпосередньо після цього ОСОБА_6 була викрита на місці скоєння злочину працівниками міліції.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим та просив залишити його без зміни, мотивуючи свої доводи тим, що відповідно до внесених до кримінального кодексу змін, звільнення від відбуття призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, осіб які вчини корупції правопорушення неможливе, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 свою вину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях визнала частково і лише в останньому слові вину свою визнала повністю та розкаялась у вчиненому.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченої ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 366 КК України, як службове підроблення, тобто умисні дії, що виразились у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу; за частиною третьою статті 368 КК України, як умисні дії, що виразились у проханні та одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища.

При обранні обвинуваченій ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості та тяжкого злочину, особу винної, її вік, сімейний стан та стан здоров`я, що за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні малолітню дочку, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась. Прийняв до уваги відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується, що виправлення ОСОБА_6 дійсно можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому, призначене покарання вважає достатнім і необхідним для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, і не вбачає підстав для його пом`якшення, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченої.

Такими, що не можуть бути прийняті до уваги, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що вона щиросердно розкаюється у вчиненому і сприяла у розкритті злочину, але суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано не визнав це пом`якшуючою вину обставиною та не врахував під час визначення міри покарання.

Так, щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. В даному випадку, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачена розкаялась у вчиненому лише після детального дослідження судом першої інстанції всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні, після обвинувальної промови прокурора, під час надання їй останнього слова, тобто після усвідомлення того, що їй загрожує покарання у виді реального позбавлення волі, що вказує на її не усвідомлення наслідків вчинених нею кримінальних правопорушень.

При цьому, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що поведінка обвинуваченої під час досудового розслідування та судового розгляду жодним чином не свідчить про її каяття та активне сприяння у розкритті злочину, як про це йдеться в апеляційній скарзі, а тому, суд першої інстанції вірно не визнав це пом`якшуючою обставиною.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченої про те, що суд не врахував, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина та її сімейний стан також не заслуговують на увагу, оскільки протирічать мотивувальній частині вироку суду першої інстанції.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги і доводи обвинуваченої в тій частині, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що вона є вагітною та не визнав це пом`якшуючою обставиною. Так, матеріали кримінального провадження не містять жодних медичних документів з того приводу, що ОСОБА_6 перебуває у стані вагітності, тому суд першої інстанції жодним чином при визначенні міри покарання не міг врахувати тих даних, якими не володіє. Звертаючись з апеляційною скаргою та стверджуючи про те, що перебуває у стані вагітності, ОСОБА_6 не додала жодного доказу викладеному факту, а тому колегія суддів також не може його врахувати під час вирішення її апеляційної скарги по суті.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до частини першої статті 75 КК України з урахуванням змін, внесених Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1698-VII, які набрали чинності 25 січня 2015 року, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Аналогічні обмеження містяться і в ст. 79 КК України.

Приміткою до статті 45 КК України визначено, що корупційними злочинами відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.

Отже, ОСОБА_6 визнана винною та засуджена за вчинення корупційного кримінального правопорушення, що позбавляє суд законних підстав для застосування щодо неї положень статті 75 КК України, як про це йдеться в апеляційній скарзі.

Наразі, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та зміни вироку суду першої інстанції у зв`язку з суворістю призначеного ОСОБА_6 покарання, оскільки не вважає обране їй покарання занадто жорстоким за пред`явленим обсягом обвинувачення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченої судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13