АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/197/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Справа: №615/787/15-к
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК
Іменем України
12 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року,у відповідності з яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ахангаран Ташкентської області Узбекистану, громадянин України, не працюючий, одружений, в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , апеляційні скарги щодо якого не надходили.
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 04.05.2015 року близько 12 год. 00 хв., він, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, через огорожу - металеву сітку, проникли до території дачного домоволодіння ОСОБА_9 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та у подальшому до приміщення незакритої літньої кухні, на якій відсутні вхідні двері, звідки скоїли крадіжку виробів із чорного металу, а саме: труби із чорного металу, яка знаходилась на вулиці з тилової частини будинку, вартість якої становить 213,00 гривень; труби із чорного металу, яка знаходилась на вулиці з лицевої сторони будинку, частково вмонтована у землю, вартість якої становить 45,00 гривень; труби із чорного металу, яка знаходилась на вулиці з лицевої сторони будинку, частково забетонована в поріг будинку, вартість якої становить 53,00 гривні; лому чорного металу масою 41 кілограм, який знаходився у приміщенні незакритої літньої кухні, вартість якого становить 90,20 гривень.
Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 місце скоєння злочину покинули, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим спричинили ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 401,20 гривень.
В апеляційній скарзі з доповненням обвинувачений ОСОБА_7 просить, по суті, про зміну вироку в частині призначеного йому покарання, а саме про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, з застосуванням ст.ст. 69, 75, 89 КК України, посилаючись при цьому на щире каяття, повне визнання своєї вини, повне відшкодування потерпілій завданої шкоди, погашення попередньої судимості, а також безпідставне неприйняття до уваги судом першої інстанції його стану здоров`я - перебуває на диспансерному обліку в медичному закладі у зв`язку з захворюванням на туберкульоз, а також наявність під його опікою матері, 1938 року народження, про що в матеріалах справи відсутні документи, хоча в суді першої інстанції вони надавалися.
Суд першої інстанції розглянув провадження у відповідності з ч. 3 ст. 349 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Положення ч. 1 ст. 69 КК України передбачають, що при наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий, або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання нижче від нижчої межі, встановленої в санкції Особливої частини цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Перевіряючи можливість застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України, колегія суддів зазначає, що покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням характеру, ступеня тяжкості скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого не працюючий, за місцем проживання характеризується негативно, в силу ст. 89 КК України не судимий, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відшкодування завданої злочином шкоди, відсутність обставин, що його обтяжують, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, і дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією частини 3 статті 185 КК України, за якою його засуджено.
Посилання обвинуваченого на наявність у нього захворювання на туберкульоз та перебування під його опікою матері, 1938 року народження, не є такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як того вимагає ст. 69 КК України.
З урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого, а також ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, колегія суддів також враховує, що будучи раніше судимим за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, який закінчився в березні 2014 року, вже через рік після закінчення цього строку, знов скоїв умисний корисливий злочин. Тому підстав для призначення йому більш м`якого за видом та розміром покарання, а тим більше звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не вбачається.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, за якою його засуджено, а доводи його апеляційної скарги правильності цього висновку не спростовують.
Оскарження обвинуваченим фактичних обставин кримінального правопорушення проникнення до житла та наявність змови, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки кримінальне провадження в суді першої інстанції розглядалося в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє обвинуваченого права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Істотні порушення кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку, в тому числі права обвинуваченого на захист, відсутні.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряв вирок суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Валківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: