Справа №11-753/11 01.12.2011 01.12.2011 01.12.2011
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-753/11 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.121 ч.2 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2011 року м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Маркової Т.О.

суддів: Гребенюк В.І., Міняйло М.П.

за участю прокурора: Краснікової К.Г.

захисника: ОСОБА_3

Розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 вересня 2011 року, яким

ОСОБА_4, 30 січня 1986

року народження, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1

Первомайського району Миколаївської області, громадянин України, раніше не судимий,

- засуджений по ст.121 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком на 7 років.

ОСОБА_5,14 березня 1970

року народження, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2

Первомайського району Миколаївської області, раніше не судимий,

- засуджений по ст. 121 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком на 7 років.

Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 і ОСОБА_4, на користь Первомайської центральної лікарні Миколаївської області 722 грв. 90 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Вироком суду ОСОБА_5А і ОСОБА_4 визнані винними та засудженими за те, що близько 18 години 13 березня 2011 року в будинку, що знаходиться по вулиці Молодіжна-26 с. Чаусове-1 Первомайського району Миколаївської області, знаходячись в стані алкогольного спяніння, попередньо домовившись, на підставі особистих неприязних відносин, нанесли ОСОБА_6 декілька ударів руками та ногами в область голови.

Завданими ударами, ОСОБА_6 були спричинені: травматична субдуральна гематома; крововиливи обох повік, слизової верхньої губи, в шкіряно-мязові клапті голови; забійна рана верхньої губи; садно надбрівної ділянки - тяжкі тілесні ушкодження, що привело до закритої черепно-мозкової травми, внаслідок якої ОСОБА_6 помер.

В апеляції і доповненнях до неї захисник ОСОБА_3 просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_4 змінити як такий, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості і призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Зазначає, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_4 раніше не судимий, до кримінальної і адміністративної відповідальності не притягувався, характеризується виключно позитивно, одружений, має на утриманні малолітнього сина, на обліку у лікарів не знаходиться, повністю відшкодував матеріальну і моральну шкоду, прохання потерпілої про призначення покарання ОСОБА_4 не звязаного з позбавленням волі.

Також адвокат посилається, що вказані обставини і щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину давали суду підстави застосувати до його підзахисного ст. 69 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ст. 121 ч 2 того ж кримінального кодексу і звільнити його від відбування покарання.

Апелянт наголошує, що від одного удару, який наніс ОСОБА_4 в область голови потерпілому, його смерть не могла наступити. Для підтвердження цієї тези він посилається на допит експерта в суді, який зазначив, що тілесне ушкодження у вигляді садна надбрівної ділянки справа дуже незначне і малоймовірне для настання смерті, оскільки не потягло за собою крововилив з внутрішньої сторони.

Захисник ОСОБА_3 зазначає, що приймаючи рішення про винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, суд не врахував, не тільки свідчення експерта, а і покази його підзахисного даних в судовому засіданні і під час відтворення обстановки та обставин події про те, що він наніс удар потерпілому лише в праву сторону голови.

Крім того, на думку апелянта, суд безпідставно визнав ОСОБА_4 винним в скоєнні злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки він і ОСОБА_5 заздалегідь, тобто до початку злочину не домовлялися про спільне його вчинення.

В запереченнях на апеляцію прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок міськрайонного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 без задоволення, оскільки вважає вирок законним, справедливим, обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_3 на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляції без задоволення, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_6 ґрунтується на доказах, які були всебічно перевірені в судовому засіданні та отримали відповідну оцінку у вироку.

Викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_3 доводи про недоведеність вини ОСОБА_4 у зазначеному злочині є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю доказів у справі.

З приводу подій, які відбулися 13 березня 2011 року в будинку, де мешкав потерпілий, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 під час досудового слідства зазначали, що вони прийшли до потерпілого з метою примирення з ним за раніше виниклі конфлікти і лише після сварки між ОСОБА_6 і ОСОБА_5, останній почав наносити йому удари кулаками в область голови, а коли

ОСОБА_6 впав, то вони продовжили наносити йому удари в область голови і тулуба.

В судовому засіданні ОСОБА_5 і ОСОБА_4 дали аналогічні покази.

Крім того, показання засуджених повністю підтверджуються показами очевидця злочину ОСОБА_7

Згідно висновкам судово-медичного експерта смерть ОСОБА_6 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася субдуральною гематомою.

Безпідставним є і посилання у скарзі захисника на те, що удар нанесений ОСОБА_4 потерпілому в надбрівну область з права не міг заподіяти його смерть.

Як вбачається з протоколу судового засідання експерт, який проводив судово-медичну експертизу для встановлення причин смерті ОСОБА_6, розяснюючи висновки медичного дослідження підтвердив, що смерть потерпілого наступила від сукупності ударів в область голови і виділити від якого саме удару помер потерпілий неможливо, що спростовує твердження апелянта в цій частині.

Таким чином, правильно проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, зокрема ті, що зазначені в апеляції та давши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні ним за викладеними у вироку обставин злочину, за який його засуджено.

Дії ОСОБА_4 по ст. 121 ч. 2 КК України кваліфіковані правильно.

При призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, дані про його особу, обставини справи , які впливають на ступінь його відповідальності, зокрема ті, що помякшують його відповідальність і зазначені в апеляційній скарзі, призначив йому справедливе покарання.

Доводи в апеляції захисника про застосування до ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України є безпідставними, оскільки відповідно до вимог вищезазначеної норми кримінального кодексу і розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 8 постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24. 10. 2003 року № 7 (зі змінами) призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за такий злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як вбачається із матеріалів справи, достатніх підстав для призначення ОСОБА_4 який скоїв тяжкий злочин в стані алкогольного спяніння, більш мякого покарання, ніж передбачено законом не має.

Не має підстав і для застосування до нього ст. 75 КК України, оскільки наведені захисником в апеляції обставини в достатній мірі враховані судом під час призначення конкретного строку покарання.

Тому підстав для зміни вироку, про що порушено питання в апеляції захисника та помякшення ОСОБА_4 покарання, колегія суддів не знаходить.

В той же час, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виключення із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилання на вчинення злочину за попередньою змовою ОСОБА_4 з ОСОБА_5, оскільки їм таке обвинувачення органом досудового слідства не предявлялося і диспозиція ст. 121 ч. 2 КК України як кваліфікованої ознаки «попередньої змови» не передбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 задовольнити частково.

З формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, виключити посилання на вчинення злочину за «попередньою змовою».

В решті вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 вересня 2011 року відносно ОСОБА_4 залишити без змін.

Головуюча:

Судді: