АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/1795/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/13/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене, 30.01.2013р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000764 відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополя
Дніпропетровської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-12.09.2007р. Нікопольським міськрайонним судом

за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді

позбавлення волі строком на 7 р.

27.06.2012р. на підставі 81 КК України звільненого

умовно-достроково на 2 р. 2міс. 2 дні.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.190 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015р.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушеннь і призначено покарання: за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1р., за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1р., на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., на підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднана не відбута частина покарання за попереднім вироком Нікопольського міськрайонного суду від 12.09.2007р., остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2р.3 міс.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , просить змінити вирок суду першої інстанції, призначивши йому більш м`яке покарання, ніж призначено судом.
Прокурор в порядку ст.403 КПК України перед початком апеляційного розгляду, відмовився від своєї апеляційної скарги.
За обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів за наступних обставин.
ОСОБА_6 , 29.01.2013р., перебуваючи біля будинку № 4 по вул. Краснодонська в м. Нікополі, шляхом вільного доступу, із автомобіля «Москвич 2141» д/н. НОМЕР_1 , таємно, умисно, з корисливих мотивів, заволодів особистими документами ОСОБА_9 , а саме: технічним паспортом «БЖ 577997» від 29.12.1991 року та довіреністю на вказаний автомобіль, після чого розпорядився ними на власний розсуд.

Також, 29.01.2013р., ОСОБА_6 за попередньою змовою, групою осіб із ОСОБА_10 , маючі єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння шляхом обману чужим майном, повідомивши ОСОБА_11 неправдиві відомості, що ОСОБА_10 , є власником автомобіля «Москвич 2141» д/н. НОМЕР_1 , тим самим ввели ОСОБА_11 в оману, після чого під приводом внесення задатку за авто, яке ОСОБА_11 збирався придбати, переслідуючи корисливу мету, біля буд. АДРЕСА_2 , умисно, шляхом обману, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_11 в сумі 1000 грн., заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання згідно домовленостей.

В подальшому ОСОБА_6 за ОСОБА_10 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись грошима отриманими шахрайським шляхом на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_6 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи і ухвалення вироку допустив однобічність та неповноту судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до невідповідності призначеного йому судом покарання ступеню тяжкості злочинів та його особі.
При цьому, обвинувачений стверджує, що в його діях в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.357 КК України відсутня суб`єктивна сторона злочину, оскільки у нього не було ніякого мотиву та цілеспрямованості у викраденні документів ОСОБА_9 з корисливих мотивів.
Крім того, ОСОБА_6 вказує на те, що він примирився з потерпілими, вони не мають до нього жодних претензій, відмовилися від обвинувачення і у такому разі суд повинен був закрити кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення.
Обвинувачений вважає ухвалений вирок занадто суворим, оскільки на його думку, суд першої інстанції при призначенні йому покарання не в достатній мірі врахував його щире каяття у скоєному злочині, задовільну характеристику за місцем проживання, те, що він має стійкі соціальні зв`язки, так, як проживає разом із матір`ю, у якої перебуває на повному утриманні, що пов`язано з втратою місця роботи, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, що давало суду усі підстави для призначення йому менш суворого покарання в межах санкції інкримінованих йому статей, тому просить змінити рішення суду, призначивши більш м`яке покарання.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримав свою апеляційну скаргу, просив її змінити вирок суду, призначивши йому більш м`яке покарання ніж призначено судом першої інстанції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення.
Прокурор, який брав участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, апеляційну скаргу обвинуваченого просила залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, перевіривши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
З матеріалів кримінального провадження видно, що вирок суду першої інстанції був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 та ст.382 КПК України, тому обвинувачений не має права оскаржувати обставини, які ніким не оспорювалися, у зв`язку з чим, колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляції ОСОБА_6 щодо відсутності у нього умислу на викрадення офіційних документів з корисливих мотивів.
Вивчивши та проаналізувавши матеріали кримінального провадження, особу ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і призначив йому покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, оскільки воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Оскільки обвинувачений був визнаний судом винним у вчиненні кількох злочинів, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 за кожний злочин окремо покарання в мінімальних межах, передбачених санкціями інкримінованих йому частин і статей кримінального кодексу України.
Так за ч.1 ст.357 КК України, суд призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на 1р., за ч.2 ст.190 КК України, суд призначив покарання у виді позбавлення волі строком 1р., після чого, керуючись нормами ч.1 ст.70 КК України, суд призначив покарання за сукупністю злочинів, при цьому застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно, визначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 1р.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 , 12.09.2007р. був засуджений Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 187 КК України і йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7р.
З довідки про звільнення (ар. пр.86, т.2) убачається, що 27.06.2012р. ОСОБА_6 умовно-достроково звільнено від відбування покарання за постановою суду Дзержинського району м.Кривого Рогу від 21.06.2012р. на не відбутий строк 2р. 2міс. 2 дні.
Злочини за які ОСОБА_6 засуджено оскаржуваним вироком він вчинив 29.01.2013р., тобто в період не відбутої частини покарання - 2р. 2 міс. 2 дні.
Встановивши вид і розмір не відбутої частини покарання за попереднім вироком, суд першої інстанції на підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання призначеного новим вироком, частково приєднав не відбуту частину покарання за попереднім вироком і у відповідності з вимогами ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків призначив у розмірі більшому від призначеного покарання за новий злочин і від не відбутої частини покарання за попереднім вироком, що відповідає вимогам закону.
Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які у відповідності до вимог ст.12 КК України, є злочинами середнього ступеня тяжкості, особу винного, який посередньо характеризується за місцем мешкання (ар.пр.87, т.2), раніше судимий (ар.пр.88, т.2), скоїв новий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ар. пр. 86,т.2), обставинами, що пом`якшують покарання, суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, визнав щире каяття, обставини, що обтяжують покарання, суд не встановив і дослідивши зазначені обставини у їх сукупності, обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання, яке відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції в резолютивній частині вироку допустив описку, зазначивши, що призначає покарання ОСОБА_6 за обвинуваченням, передбаченим ч.1 ст.190 КК України, тоді, як визнав доведеним обвинувачення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.
Допущену описку суд має право виправити за власною ініціативою у відповідності з вимогами ст.379 КПК України.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_6 , є законним, а призначене покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, тому підстав для його зміни, як про це просить обвинувачений, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2015р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.190 КК України - без змін.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 не застосовувалася.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 відраховувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку суду.
Рекомендувати суду першої інстанції виправити в резолютивній частині вироку допущену описку, відповідно до ст.379 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4