АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія:справа № 621/627/14-к Головуючий суду 1 інстанції
провадження №11-кп/790/2018/15 ОСОБА_1
категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/2018/15 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 06 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цім вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В. Бишкин Первомайського району Харківської області, громадянина України, не працюючого, із середньою освітою, розлученого, судимого 09.07.2010 року вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, 23.04.2013 року звільненого із Холодногірської ВК Харківської області (№18) згідно постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.04.2013 року умовно - достроково на не відбутий термін 1 рік 7 місяців 10 днів на підставі ст. 81 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю до призначеного покарання частково приєднана не відбута частина покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 09 липня 2010 року та остаточно призначено 4 роки позбавлення волі.

Стягнено з ОСОБА_7 на користь: ОСОБА_8 2734,10 матеріальної шкоди та 5000 гривень морально шкоди; ОСОБА_9 750 гривень матеріально шкоди; ОСОБА_10 950 гривень матеріально шкоди та 450 гривень витрат на відновлювальний ремонт.

Як встановив суд, 02 травня 2013 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 з умислом на таємне викрадення чужого майна, прийшов до двору дачного домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , де шляхом пошкодження дверей в приміщенні сараю та проникнення до нього повторно таємно викрав майно на загальну суму 1197, 10 гривень. Заволодівши викраденим майном ОСОБА_7 покинув вказане дачне домоволодіння та розпорядився викраденим майном на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1 197,10 грн.

Крім того, 13 травня 2013 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , з умислом на таємне викрадення чужого майна, прийшов до двору дачного домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_9 , де шляхом пошкодження навісного замка на дверях гаражу та наступним проникненням до нього повторно таємно викрав майно на загальну суму 750 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 750 грн. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.

Крім того, в ніч на 12 серпня 2013 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, прийшов до двору дачного домоволодіння АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_8 . Шляхом пошкодження вхідних дверей, ОСОБА_7 здійснив проникнення в приміщення сараю, звідки повторно таємно викрав майно на загальну суму 1537 гривень. Заволодівши викраденим майном ОСОБА_7 покинув приміщення вищевказаного дачного домоволодіння та розпорядився викраденим майном на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1537 грн.

Крім того, 03 вересня 2013 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , з умислом на таємне викрадення чужого майна, прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_11 .. Впевнившись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, шляхом проникнення через вікно в приміщення будинку, повторно таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , спричинивши йому майнову шкоду на загальну суму 782,3 грн.. Заволодівши викраденим майном ОСОБА_7 покинув приміщення вищевказаного домоволодіння та розпорядився викраденим майном на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 782,3 грн.

Крім того, 07 вересня 2013 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 з умислом на таємне викрадення чужого майна, прийшов на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_5 , яке належить ОСОБА_10 .. Через вікно ОСОБА_7 здійснив проникнення до будинку звідки повторно таємно викрав майно на загальну суму 2095, 79 гривень. Заволодівши викраденим майном ОСОБА_7 покинув приміщення вищевказаного домоволодіння та розпорядився викраденим майном на свій розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2095,70 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений порушив питання про зміну судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і його особі. На обґрунтування своїх доводів посилається на визнання вини та щире каяття в скоєнні злочинів, а також на стан свого здоров`я захворювання на туберкульоз та на наявність у нього на утриманні малолітньої доньки. Просить призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, вислухавши обвинуваченого про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи, які наведені в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, та кваліфікація скоєних злочинів в апеляційному порядку не заперечуються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Призначаючи покарання, місцевий суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке в силу ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, стан здоров`я та перебування на утриманні дитини, а також дані про особу винного, в тому числі ті, на які посилається останній в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 раніше судимий, знову вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується як особа, відносно якої не має компрометуючих даних.

З урахуванням цих обставин, суд за ч. 3 ст. 185 КК України призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією статті цього кримінального закону, а також призначив йому покарання за сукупністю вироків.

З огляду на наведене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого злочину і його особі внаслідок суворості та підстав для застосування ст. 69 КК України не вбачає.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує кількість вчинених ОСОБА_7 крадіжок, негативні наслідки від яких фактично не усунені.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 06 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді