САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 206/1612/15-к
26.03.2015 року Провадження № 1-кс/206/166/15
Слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, маючого середню освіту, маючого на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , не одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-15.01.2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, ч. 1 ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді позбавлення на строк один рік один місяць;
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України,
26 березня 2015 року слідчий СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області лейтенант міліції ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим, останній раз 14.01.2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 358 ч. 4 ст. 358 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, на шлях виправлення не встав, належних висновків для себе не зробив, та в період відбування покарання за попереднім вироком, вчинив новий умисний злочин з корисливих мотивів.26.02.2015 року приблизно о 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_3 . В цей же день, у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, у зв`язку з чим останній, шляхом вільного доступу через не зачинену хвіртку вищевказаного домоволодіння, вільно зайшов на прибудинкову територію, д,е реалізуючи свій злочинний намір, у той же день о 7 годині 10 хвилин впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих,проник через не замкнені вхідні двері до вищевказаного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , а саме: міні-мийку марки «KARHER», вартістю 2000 грн.; будівельно побутовий пістолет вартістю 384,38 грн.; ліхтар з пластикову обшивку марки YJ-9980 вартістю 60,00 грн.; рулетка з пластикову обшивку, загальною довжиною 5 м вартістю 32,48 грн.; ножиці металеві побутово-господарські вартістю 57,50 грн.; геодезичну рулетку довжиною 30 метрів вартістю 113 грн.; напівавтоматичний вимірювач артеріального тиску марки «Microlіfe» вартістю 1109, 50 грн.; балон на 5 л. червоного кольору, вартістю 909, 95 грн.;газову горілку марки «ГВДМ 254», вартістю 306,50 грн.; сумку чорного кольору з штучної тканини вартістю 485, 54 грн.; пластиковий кейс зеленого кольору вартістю 238 грн.; дриль марки «Бикор» моделі «БДУ 720» вартістю 369 грн. 50 коп.; комплект сверл в кількості 7 шт. вартістю 540 грн.; розкладний стілець марки «NORDKAR» з чохлом, вартістю 427 грн.50 коп.
Слідчий зазначає, що ОСОБА_5 , таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_7 , на загальну суму 7025 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.
Клопотання слідчого погодженого із прокурором прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська ОСОБА_3 , оформлене відповідно до вимог ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів є недостатньою мірою, оскільки підозрюваний знаючи про покарання за вчинений злочин, може сховатися від органу слідства, прокуратури та суду, перешкоджати виконанню процесуальних рішень.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні поклав вирішення вказаного питання на розсуд суду.
Вислухавши доводи та пояснення слідчого, доводи прокурора щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, пояснення підозрюваного, дослідивши подані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотання та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
26.03.2015 року о 11 годині 00 хв. ОСОБА_5 в порядку ст.ст. 276-279 Кримінального процесуального кодексу України було письмово повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України.
Копію клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із доданими матеріалами було вручено ОСОБА_5 26.03.2015 року о 11 год. 00 хв.
У відповідності до ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
За змістом ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2, ч. 3 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейський суд з прав людини слідує, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Врахувавши дійсні обставини справи, суд схиляється та приймає за дійсні доводи прокурора про те, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Зазначені висновки суду засновані перед усім на тому, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, в період відбування покарання за попереднім вироком, вчинив новий умисний злочин з корисливих мотивів, знаходячись на волі може перешкоджати встановленню істини по справі, незаконно впливати на свідків, а також знаючи про покарання за вчинений їм злочин, може сховатися від органу слідства, прокуратури та суду, перешкоджати виконанню процесуальних рішень.
Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.
Передбачений статтею 181 КПК України запобіжний захід домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, вважаю за неможливе застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки підозрюваний не має постійного місця проживання та враховуючи те, що підозрюваний переховувався від органів слідства та прокуратури, є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що він знаючи про покарання за вчинений їм злочин, може повторно сховатися від органу слідства, прокуратури та суду, перешкоджати виконанню процесуальних рішень.
Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.
У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двацяти до восьмидесяти розмірів мінімальної заробітної плати.
В силу ч. 3 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-184, 193-194, 196, 197, 369, 370, 371, 372, 376 ч. 2 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Клопотання слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк в 60 (шістдесят) днів, який обраховувати з моменту взяття під варту, тобто з 26 березня 2015 року по 24 травня 2015 року включно.
В разі внесення визначеної застави в даному кримінальному провадженні, негайно звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти, про що невідкладно повідомити слідчого, прокурора та/або суд.
Зобов`язати уповноважену службову особу місця ув`язнення, де попередньо утримуватиметься ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі звільнення останнього під заставу, роз`яснити йому положення ч. 8 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, що: у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Крім того, при звільненні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під заставу, покласти на нього наступні обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом для проведення процесуальних дій;
2) не відлучатися із м. Дніпропетровська без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
6) докласти зусиль до пошуку роботи.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області

Слідчий суддя ОСОБА_1