УХВАЛА

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина
України, зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження щодо останнього на підставі ст. 48 КК України закрити, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень.

За доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду із закриттям кримінального провадження з тих підстав, що суд не задовольнив її клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки. На її думку, обвинувачений на час розгляду провадження в суді перестав бути суспільно небезпечною особою, він змінив умови життя, діяльності, які позитивно і суттєво вплинули на нього і свідчать про те, що він не вчинятиме злочинів у майбутньому. Крім того, ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому злочині, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання в Київському національному економічному університеті ім. В.Гетьмана, має значні досягнення в спорті, після вчинення злочину почав активно займатись суспільно корисною роботою, потерпіла сторона не має до нього жодних претензій, і також клопотала про закриття кримінального провадження. Зазначені обставини, на думку апелянта, дають підстави для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 48 КК України.
Посилаючись на положення ст. 412 КПК України, захисник вважає, що не прийняття рішення про закриття кримінального провадження за наявності для цього підстав, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що судовий розгляд відбувався відповідно до ст. 349 КПК України, проте у вироку суду про це не зазначено. Мотивувальна чистина вироку не містить висновків суду про неможливість звільнення ОСОБА_5 від відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 07 лютого 2015 року приблизно в 19 год. 50 хв., перебуваючи у приміщенні ТЦ «Ашан Гіпермаркет Україна», розташованому в м. Києві, по проспекту Московського, 15-а, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, взяв із полиці товар, загальною вартістю 651 грн. 78 коп., помістив вказаний товар у сумку, яка була при ньому, та направився до виходу з магазину.
Після чого ОСОБА_5 пройшов повз сигнальні рамки, не розрахувавшись за викрадене майно, та направився до виходу із гіпермаркету «Ашан», однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони даного торгового центру.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити, прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок суду не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України як замах на таємне викрадення чужого майна.
Висновки суду підтверджені сукупністю наведених у вироку доказів і в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до матеріалів провадження, під час судового засідання захисником ОСОБА_7 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України ( а.с.124-166), яке було судом розглянуте 03 листопада 2015 року, що підтверджується ухвалою суду. Апелянт зазначає, що в судових дебатах вона повторно заявила клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності з тих же підстав, але у вироку суду нічого не вказано про відмову у прийнятті такого рішення.
Колегія суддів вважає, що такі доводи захисника не ґрунтуються на законі.
Відповідно до ст. 369 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку, а судове рішення, в якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.
Дотримуючись приписів вказаної норми закону, суд під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 спочатку розглянув клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, постановивши ухвалу про відмову в його задоволенні, а потім за результатами розгляду обвинувачення по суті, ухвалив обвинувальний вирок.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушень норм кримінального процесуального закону судом першої інстанції.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому злочині визнав повністю, тому за клопотанням прокурора, з яким погодились обвинувачений та його захисник, судом прийняте рішення про недоцільність дослідження всіх доказів.
Стаття 374 КПК України передбачає вичерпний перелік того, що має бути зазначено у вироку суду. Вимог про необхідність вказувати у вироку суду про розгляд провадження відповідно до ст. 349 КПК України закон не передбачає. Крім того, законом не передбачено ухвалення такого рішення в нарадчій кімнаті.
В той же час, як слідує із запису судового засідання, суд не роз`яснив учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини в апеляційному порядку.
Проте, з урахуванням позиції обвинуваченого, який визнав вину в повному обсязі, захисником не оскаржуються ці обставини, а лише ставиться питання про скасування вироку у зв`язку з безпідставною відмовою у звільненні від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 та призначенням покаранням.
Апелянт не вказує про обмеження права на оскарження, у зв`язку з викладеними вище обставинами. Крім того, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 заявила, що судом були роз`яснені наслідки, передбачені ст. 349 КПК України.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що недотримання в повній мірі визначеної процедури ніяким чином не вплинуло на прийняття судом законного та обґрунтованого рішення.
Згідно ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду провадження в суді внаслідок зміни обстановки, вчинене нею діяння втрачає суспільну небезпечність, або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист усіх суб`єктів права власності.
В апеляційній скарзі не наведено жодних доводів того, що діяння, відповідальність за яке передбачене ст. 185 ч. 1 КК України, перестало бути суспільно небезпечним як в межах держави, так і безпосередньо те, яке вчинив ОСОБА_5 .
Особу можна вважати такою, що перестала бути суспільно небезпечною у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, після вчинення злочину працевлаштувався, проте згодом звільнився, має значні досягнення в спорті, але зазначені обставини існували як до вчинення ним злочину, так і після нього.
Будь-яких доказів того, що сам ОСОБА_5 , або обстановка навколо нього зазнали таких змін, що він перестав бути суспільно небезпечним не надано.
Зазначені обставини, а також його щире каяття, відсутність будь-яких претензій у потерпілого, враховуються при призначенні покарання, що і було зроблено судом.
Виконавши вимоги ст. 65 КК України, суд призначив ОСОБА_5 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, яке на думку колегії суддів є необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду провадження судом істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, а тому підстав для скасування вироку суду, та закриття кримінального провадження немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404 ,407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3