Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/181/15 Головуючий в суді І-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК: 348 КК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
іменем України

03.06.2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

представників потерпілого - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000064 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях про корупційні злочини Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільського Вінницької області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого директором ПО КФФ «Економ Сервіс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 14, ст. 348 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 15.02.2013 року

Стягнуто з ОСОБА_9 процесуальні витрати за проведення дактилоскопічних і комплексно-технічної експертиз в сумі 7 514 грн. 26 коп. на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_9 залишений без змін тримання під вартою.

За цим вироком ОСОБА_9 визнаний винним у готуванні до вбивства працівника правоохоронного органу у зв`язку виконанням цим працівником службових обов`язків за ч. 1 ст. 348 КК України ( в редакції Закону України № 721-VІІ від 16.01.2014 року) за таких обставин.

25 квітня 2007 року ОСОБА_12 за усною домовленістю з ОСОБА_9 одноособово створила, зареєструвала на власне ім`я та очолила Товариство з обмеженою відповідальністю «Грааль». Згідно з досягнутою домовленістю, ОСОБА_12 була номінальним керівником та засновником товариства, а фактично власником підприємства та усіх його активів був ОСОБА_9 .

У зв`язку із внесенням ОСОБА_9 власних коштів у розвиток підприємства, а саме основних засобів вартістю 1,1 млн. гривень та додатково грошових коштів в сумі 340 тис. гривень, придбання згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 1 червня 2007 року ТОВ «Грааль!» комплексу будівель та споруд у місті Чугуєві Харківської області вартістю 141 тис. гривень, які прийняті на баланс вказаного підприємства, він вважав себе фактичним власником ТОВ «Грааль!» разом з усім його майном, а ОСОБА_12 , на його думку, згідно з усною домовленістю між ними виступила номінальним засновником і керівником товариства та не мала права розпоряджатися товариством і його майном.

Юридична та фактична адреса ТОВ «Грааль!» - вул. Добролюбова, 52-Г у місті Чугуєві Харківської області. За тією ж адресою фактично знаходилися виробничі площі іншого підприємства - ТОВ «Виробниче об`єднання Економ-Сервіс», номінальним засновником та керівником якого згідно з усною домовленістю також є ОСОБА_12 , а фактичним власником - ОСОБА_9 .

8 листопада 2011 року слідчим відділом Московського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області порушено кримінальну справу № 67112709 за ч. 2 ст. 190 КК України щодо службових осіб ТОВ «ВО Економ-Сервіс», які шахрайським шляхом заволоділи чужим майном. В ході досудового слідства у даній кримінальній справі 24 листопада 2011 року працівниками органів внутрішніх справ було проведено обшуки усіх приміщень ТОВ «ВО Економ-Сервіс», в ході яких вилучено продукцію та обладнання, а також установчі документи ТОВ «Грааль !».

У зв`язку з цим ОСОБА_9 , вважав, що таким чином його конкуренти за сприяння працівників органів внутрішніх справ, діючи з метою заволодіння належним йому майном - ТОВ «Грааль !» та усіма його активами, намагаються змусити ОСОБА_12 продати товариство.

Крім цього, 31 травня 2012 року ОСОБА_12 уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу (відступлення) частки в статутному фонді ТОВ «Грааль !», згідно з умовами якого вона продала за 1,5 млн. гривень свою частку в статутному фонді товариства у розмірі 100% ОСОБА_13 , сім`я якого перебуває у дружніх стосунках із заступником прокурора Харківської області ОСОБА_14 .

З огляду на викладені обставини, ОСОБА_9 протягом 2012 року неодноразово оскаржував дії конкурентів, працівників органів внутрішніх справ, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прокурорам Чугуївського району Харківської області, Московського району міста Харкова та Харківської області. Оскільки неодноразові скарги не принесли бажаного для нього результату, ОСОБА_9 , вважав, що незаконні дії конкурентів та працівників органів внутрішніх справ ініціює та прикриває заступник прокурора Харківської області ОСОБА_14 , використовуючи при цьому надані йому службові повноваження.

Зважаючи на неодноразові невдалі спроби повернути собі ТОВ «Грааль !» і на відмови у задоволенні скарг, в кінці серпня - на початку вересня 2012 року у ОСОБА_9 виник намір вбити працівника правоохоронного органу - заступника прокурора Харківської області ОСОБА_14 у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків.

Діючи з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на вбивство ОСОБА_14 , ОСОБА_9 із жовтня 2012 року до початку січня 2013 року неодноразово звертався до свого знайомого ОСОБА_15 із проханням допомогти йому підшукати особу, яка за грошову винагороду погодиться вбити заступника прокурора Харківської області ОСОБА_14 . Зважаючи на таке прохання ОСОБА_9 , усвідомивши серйозність його намірів і незаконність дій, ОСОБА_15 у січні 2013 року повідомив про це в Службу безпеки України.

З метою перевірки намірів ОСОБА_9 та припинення його злочинних дій, працівники Служби безпеки України запланували операцію, до участі в якій задіяли ОСОБА_16 (анкетні дані змінені). Згідно з одержаним спеціальним завданням, ОСОБА_16 повинен був видати себе за вбивцю, зустрітися із ОСОБА_9 і домовитися з ним про вбивство ОСОБА_14 за грошову винагороду. Про операцію був повідомлений ОСОБА_15 , який повинен був познайомити ОСОБА_17 з ОСОБА_16 .

19 січня 2013 року ОСОБА_15 під час чергової зустрічі із ОСОБА_18 повідомив останньому, що він підшукав особу, яка погодилася вчинити вбивство ОСОБА_14 і через кілька днів ця особа йому зателефонує.

25 січня 2013 року близько 14 год. 34 хв. ОСОБА_16 , діючи згідно з одержаним спеціальним завданням з метою викриття та припинення злочинних намірів ОСОБА_9 , зателефонував йому і в телефонній розмові вони домовилися зустрітися 31 січня 2013 року у місті Києві.

31 січня 2013 року близько 14 год. 40 хв., згідно з досягнутою раніше домовленістю, ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на вбивство ОСОБА_14 , зустрівся із ОСОБА_16 в приміщенні ресторану «Опанас» у місті Києві, по вулиці Терещенківській, 10. В ході зустрічі ОСОБА_9 розповів ОСОБА_16 про незаконні, на його думку, дії конкурентів, працівників міліції і ОСОБА_14 , який ініціював захоплення ТОВ «Грааль !» та із використанням наданих йому службових обов`язків прикриває незаконні дії невстановлених осіб і працівників міліції. В цей же час, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_16 вчинити вбивство ОСОБА_14 , пообіцявши йому за це винагороду в сумі 30 тисяч доларів США. ОСОБА_16 , діючи з метою викриття злочинних намірів ОСОБА_9 і припинення його злочинних дій, не маючи на меті вчиняти вбивство, погодився на пропозицію ОСОБА_9 і вони домовилися, що ОСОБА_9 передасть частину винагороди до вбивства, а решту - одразу після вбивства. В ході зустрічі ОСОБА_9 , діючи з метою реалізації свого злочинного плану, передав ОСОБА_16 для полегшення вчинення ним злочину фотознімки ОСОБА_14 і його будинку, а також інформацію про місце його проживання, маршрути поїздок на роботу і з роботи, транспортні засоби, створивши умови для вчинення злочину.

10 лютого 2013 року близько 16 год. 10 хв., ОСОБА_16 за домовленістю з ОСОБА_9 зателефонував останньому і вони дійшли згоди зустрітися з приводу передачі першої половини винагороди 15 лютого 2013 року у місті Києві.

Згідно із цією домовленістю, 15 лютого 2013 року, в період часу із 13 год. 32 з. до 13 год. 57 хв., у місті Києві, неподалік супермаркету "BILLA" по вулиці Гришка, 3, ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на вбивство працівника правоохоронного органу - заступника прокурора Харківської області ОСОБА_14 , зустрівся із ОСОБА_16 . Під час зустрічі ОСОБА_9 підтвердив свій намір вчинити вбивство працівника правоохоронного органу ОСОБА_14 . В ході зустрічі ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, передав ОСОБА_16 частину винагороди у сумі 16 тис. гривень за вбивство працівника правоохоронного органу - заступника прокурора Харківської області ОСОБА_14 у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, запевнивши його, що решту винагороди він одержить наступного після вбивства дня. Одразу після передачі частини винагороди ОСОБА_9 був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України (в редакції Законом України № 721-VII від 16.01.2014) та призначити йому покарання у виді 12років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що висновки суду про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_9 за ст. 348 КК України на готування до вчинення вказаного злочину за ч. 1 ст. 14 ст. 348 КК України не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, оскільки судом не дана оцінка встановленому факту, що ОСОБА_9 був фактично організатором злочину, що виявилося у підшукуванні ним особи для вчинення злочину - ОСОБА_16 , передання останньому інформації про марки автомобілів та маршрути пересування потерпілого ОСОБА_14 , фотознімків ОСОБА_14 та його будинку, інформації щодо розташування камер відеоспостереження і відповідно до відведеної собі ролі та домовленості із ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , організувавши вчинення злочину та вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, безпосередньо і не повинен був здійснювати посягання на об`єкт злочину, а саме на життя потерпілого ОСОБА_14 , оскільки в цей час мав знаходитися в іншому місці.

На думку прокурора, така невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи мала наслідком неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставну перекваліфікацію дій ОСОБА_9 на ч. 1 ст. 14 ст. 348 КК України та відповідно призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення через м`якість, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставами для скасування вироку.

Також, прокурор зазначає, що при призначенні ОСОБА_9 покарання суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного і призначив покарання, яке є явно несправедливим, оскільки ОСОБА_9 вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких та предметом посягання якого було людське життя та безпідставно врахував, як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки ОСОБА_9 під час досудового розслідування та до завершення дослідження доказів судом своєї вини у вчиненні злочину не визнавав та намагався у будь-який спосіб уникнути відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи встановлені обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_9 , просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_19 положення ст. 69 КК України і призначити йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 348 КК України, а саме 5 років позбавлення волі та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_19 положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи підстави для зміни вироку в частині призначеного покарання, захисник просить визнати обставиною, що пом`якшує покарання вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 злочину внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, та перебування на утриманні у обвинуваченого двох малолітніх дітей - дочки ІНФОРМАЦІЯ_2 і сина ІНФОРМАЦІЯ_3 , непрацюючої дружини, яка виховує дітей, хворої непрацездатної матері та наявність у нього самого хронічних захворювань, зазначає при цьому, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема його повне визнання вини, переконливо показує, що він глибоко усвідомив тяжкість провини, про щире каяття додатково вказує факт його звернення до потерпілого в судовому засіданні з проханням пробачити його. Це свідчить про відсутність суспільної небезпеки з боку обвинуваченого і можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, представників потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, захисника ОСОБА_20 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, та підтримали апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні та апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильної кваліфікації дії обвинуваченого, оскільки судом першої інстанції не дана оцінка встановлену факту, що ОСОБА_9 був фактично організатором злочину, колегія суддів, визнає їх необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 14, ст. 348 КК України, оскільки судом першої інстанції було достовірно встановлені фактичні обставини кримінального провадження, які ніхто з учасників судового процесу не оскаржував, та з врахуванням положень ч. 1 ст. 14 КК України, суд встановив, що ОСОБА_9 усвідомлював, що він створює умови для вбивства працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків і бажав створити такі умови, але йому не вдалось реалізувати свій умисел, оскільки його злочинна діяльність була припинена, та займався підшукуванням засобів чи знарядь, підшукуванням виконавця злочину, усунення перешкод для реалізації злочинних дій, проте особисто безпосередньо не посягав на об`єкт, який знаходився під охороною, а лише створював умови для вчинення злочину.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в апеляції прокурора не наведено переконливих підстав для задоволення апеляції прокурора та скасування вироку в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону.

Крім того, аналізуючи доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, в частині невідповідності призначеного покарання колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність та надуманість, оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру та виду покарання були враховані всі зазначені в апеляційних скаргах доводи.

Так, судом відповідно до положень ст. 65 КК України, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також даних про особу ОСОБА_9 , з врахуванням перебування у нього на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючої дружини та матері пенсіонерки, стану здоров`я, який значно погіршився за час утримання під вартою, про що свідчать довідки Київського СІЗО № 1, думки потерпілого в частині визначення розміру покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції, обґрунтовано, на думку колегії суддів, прийшов до висновку про можливість призначення основного покарання, в мінімальних межах санкції ст. 348 КК України, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 5 КК України, в зв`язку з неодноразовими законодавчими змінами мінімального розміру покарання в санкції ст. 348 КК України.

Також, колегія суддів приходить до висновку, що в ході апеляційного розгляду кримінального провадження не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, та не було встановлено підстав для застосування положень статті 69 КК України та статті 75 КК України, оскільки ті підстави, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були належним чином перевірені судом першої інстанції та враховані при визначенні виду та розміру покарання, а саме, щире каяття та наявність у обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, непрацюючої дружини та непрацездатної матері пенсіонерки, та не дають достовірних підстав для призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 348 КК України, та прийняття рішення про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 55 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як засудженим так і іншими особами.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни вироку, та задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях про корупційні злочини Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року у кримінальному провадженні № № 0000064 щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Судді:

_____________ _____________ _______________