ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/745/15-к
провадження № 1-кп/691/19/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 04.06.2015 року за № 0000274, по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербівка Городищенського району Черкаської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, військовозобов`язаного, працюючого охоронником СТОВ АФ «Злагода», раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 , перебуваючи на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним, у зв`язку з оголошенням часткової мобілізації і призовом на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією у відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VІІІ від 15.01.2015 року, пройшов 05.05.2015 року медичний огляд, за наслідками якого, військово-лікарською комісією ОСОБА_7 визнано придатним для проходження військової служби.

Цього ж дня, ОСОБА_7 , повернувшись до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VІІІ від 15.01.2015 року, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних на те причин (з особистих міркувань), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбачену ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився від подальшого призову за мобілізацією, про що власноруч зазначив у відповідній заяві на ім`я ІНФОРМАЦІЯ_4 та самовільно покинув приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Своїми умисними діями ОСОБА_7 порушив порядок комплектування Збройних Сил України, а також вимоги аб. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до яких, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибути за викликом районного військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав повністю та пояснив, що дійсно близько 26 - 27.04.2015 року до нього прибули голова та секретар сільської ради та вручили повістку про виклик до військового комісаріату для проходження медичної комісії. Наступного дня, він з`явився до військомату, де йому вручили необхідні документи і він проходив медичну комісію в Городищенському РТМО. За наслідками медичного огляду його визнали придатним до військової служби. 05.05.2015 року, після проходження медичної комісії, він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де, у кабінеті № 6, йому повідомили, щоб він зібрав речі та з`явився для направлення на військові навчання до м. Рівне. Однак, він відмовився від мобілізації про що написав відповідну заяву. На даний час, він також не бажає проходити військову службу.

Крім повного визнання своєї вини, вина ОСОБА_7 в ухиленні від призову за мобілізацією, підтверджується зібраними по справі доказами:

- показами свідка ОСОБА_8 , який працює заступником військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що починаючи з лютого місяця 2015 року, в ІНФОРМАЦІЯ_5 було проведено часткову мобілізацію до лав Збройних Сил України. ОСОБА_7 був викликаний для проходження військово-лікарської комісії. Встановивши, що останній, за станом здоров`я, придатний для проходження військової служби та не має відповідної відстрочки, свідок особисто повідомив ОСОБА_7 , що згідно Указу Президента «Про часткову мобілізацію» № 113-VІІІ від 15.01.2015 року, він мобілізовується до лав Збройних сил України. Йому було виписано бойову повістку та мобілізаційне розпорядження, де військовозобов`язаний особисто повинен був розписатися. Однак, ОСОБА_7 категорично відмовився отримувати повістку, розписуватися за мобілізаційне розпорядження та написав заяву про відмову від проходження військової служби. При цьому, останньому роз`яснювалися наслідки вчинення таких дій.;

- показами свідка ОСОБА_9 , яка працює головним спеціалістом мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 05.05.2015 року заступник військового комісара ОСОБА_10 проводив бесіди з призовниками. Близько 10 год. 00 хв., за вказівкою останнього, вона виписала повістку призовнику ОСОБА_7 про його мобілізацію. Однак, ОСОБА_7 відмовився її отримувати та написав заяву про відмову від мобілізації.

- картою обстеження медичного огляду та довідкою військово-лікарської комісії, згідно яких, 05.05.2015 року лікарями комунального закладу Городищенського РТМО було проведено обстеження та медичний огляд ОСОБА_7 , 1992 р.н., якого визнано придатним до військової служби.;

- військовим квитком серії НОМЕР_1 , виданим 27.04.2011 року та обліковою карткою до військового квитка, згідно яких ОСОБА_7 призовною комісією Городищенського району визнаний придатним та призивався на строкову військову службу.;

- заявою ОСОБА_7 від 05.05.2015 року про відмову від проходження військової служби за мобілізацією.;

- повісткою Городищенського РВК від 05.05.2015 року.

Суд вважає, що повістка Городищенського РВК від 05.05.2015 року є належним та допустимим доказом у справі.

Так, зі змісту повістки вбачається, що вона виписана о 10-00 год. 05.05.2015 року. В той же час, у ній зазначено, що ОСОБА_7 необхідно з`явитися до військомату на 08-00 год. 05.05.2015 року.

Допитана судом свідок ОСОБА_9 показала, що вона дійсно виписувала повістку 05.05.2015 року, а зранку наступного дня, тобто 06.05.2015 року, ОСОБА_7 повинен був з`явитися для відправки до військової частини. Зазначення в повістці про необхідність явки ОСОБА_7 05.05.2015 року є технічною помилкою. Дані свідчення також підтверджуються показами свідка ОСОБА_8 .. Крім цього, відповідно довідки Городищенського РВК № 1832 від 04.12.2015 року, 05.05.2015 року відправки військовослужбовців для проходження військової служби не відбувалося. Натомість, згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 95 від 06.05.2015 року, призов та направлення для проходження військової служби відбувалося саме 06.05.2015 року. Одночасно, суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_7 також не заперечує факт перебування 05.05.2015 року у військоматі та виписання йому повістки для проходження військової служби.

Таким чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 ухилився від призову за мобілізацією, його дії слід кваліфікувати за ст. 336 КК України.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Суд не приймає до уваги в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття, про що зазначено в обвинувальному акті та висловлено у промові прокурора в судових дебатах, виходячи з наступного.

Щире каяття передбачає, що особа дає критичну оцінку своїй протиправній поведінці, засуджує її, висловлює готовність понести за вчинене передбачену законом відповідальність.

У той же час, ОСОБА_7 лише визнає факт вчинення ним злочину та просить передати його на поруки трудовому колективу. Крім цього, протягом судового розгляду справи, на неодноразові запитання головуючого, ОСОБА_7 постійно та чітко давав відповідь, що він категорично відмовляється від проходження військової служби та призову за мобілізацією.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути розцінена судом як щире каяття, а сам лише факт визнання вини, в тому числі, за наявності його викриття та підтвердження вини відповідними доказами, свідчить лише про підтвердження ОСОБА_7 своєї участі у вчиненні злочину.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд також враховує, що ОСОБА_7 порушив свій конституційний обов`язок на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання цих наслідків, свідомо та цілеспрямовано вчинив дії спрямовані на недоукомплектування складу Збройних Сил України та послаблення обороноздатності країни. Таким чином, суд приходить до висновку, що необхідним покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 , з метою його виправлення та усвідомлення протиправності своїх дій, буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 скоїв злочин середньої тяжкості, має молодий вік, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, раніше не судимий, суд вважає за можливе призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ст. 336 КК України.

За вище зазначених обставин, суд не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України, про що прохав прокурор у судових дебатах. Так, виправлення засудженого означає досягнення, завдяки покаранню, певних позитивних змін у його особі, появою в нього властивостей, що утримують його від вчинення нових злочинів, обумовлюють дотримання правил правослухняної поведінки та співжиття в суспільстві. Обвинувачений же ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що в країні відбуваються бойові дії, умисно та свідомо відмовився виконувати свій обов`язок по захисту незалежності та територіальної цілісності України. Протиправність своїх дій обвинувачений ОСОБА_7 не усвідомив як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду кримінального провадження, відмовляючись і в подальшому призиватись до лав ЗСУ. Навіть у останньому слові обвинувачений ОСОБА_7 заявив лише про те, що «прошу випустити мене на поруки», що свідчить про відношення обвинуваченого ОСОБА_7 до свого вчинку, а саме, його переконання в тому, що він відбудеться лише «формальним» покаранням у вигляді передачі його на поруки чи застосування щодо нього міри покарання з випробуванням. Таким чином, застосування вимог ст. 75 КК України буде прямо суперечити меті покарання. Крім цього, суд враховує, що прокурор, просячи застосувати вимоги ст. 75 КК України, не навів жодних підстав для її застосування, обмежившись лише посиланням на дану норму закону.

Із урахуванням того, що суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді реального позбавлення волі, а також того, що після проголошення вироку, останній може ухилятися від відбуття покарання, суд вважає за необхідне обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

По кримінальному провадженню судові витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368-370, ч. 2 ст. 373, 374, 395 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

Визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 336 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Повідомити родичів ОСОБА_7 про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області, шляхом подачі апеляції через Городищенський районний суд, на протязі тридцяти днів, з моменту його проголошення.

Копію вироку, негайно після проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1