АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієво Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 25.08.2014 року, приблизно о 00 годин 10 хвилин, перебуваючи на АДРЕСА_3 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_6 та вихопив з його руки належний останньому мобільний телефон "Нокіа 300", вартістю 460 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку "Київстар" вартістю 25 грн., з грошима на рахунку в сумі 10 грн., тим самим, повторно відкрито викрав чуже майно загальною вартістю 495 грн., з яким з місця вчинення злочину зник.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з недоведеністю його участі у вчинені кримінального правопорушення та прийняти рішення відповідно до законодавства.Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_8 посилається на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, він не вчиняв, кримінальне провадження розглянуто однобічно та упереджено, а під вартою його тримають незаконно.

Захисник ОСОБА_9 подав в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості останнього і вичерпанням можливості їх отримати.Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Зокрема, ОСОБА_9 зазначає, що ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення не вчиняв. При цьому, вирок суду ґрунтується на неналежних, недопустимих і недостовірних доказах, здобутих з порушенням Закону. Свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 під час події знаходились у стані алкогольного сп`яніння, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 не були очевидцями події. Протокол заяви потерпілого ОСОБА_6 про вчинення злочину є недопустимим доказом, оскільки він на час його написання перебував у стані алкогольного сп`яніння. Протокол огляду місця події від 25.08.2014 року є недопустимим доказом, оскільки у ньому зазначено адресу ( АДРЕСА_4 ), якої взагалі не існує. Протокол пред`явлення осіб для впізнання від 23.04.2015 року слід також визнати недопустимим доказом, оскільки вказана слідча дія відбувалась через 9 місяців після події, яка є предметом розслідування у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_6 перед впізнанням не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а сам ОСОБА_8 істотно відрізнявся за зовнішніми ознаками від статистів, які брали участь в проведенні впізнання. Будь-яких доказів, які б об`єктивно підтверджували вину ОСОБА_8 , матеріали кримінального провадження не містять.

Прокурор прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Розглядаючи справу відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтуються на:

показаннях свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які в судовому засіданні підтвердили факт відкритого викрадення ОСОБА_8 у потерпілого ОСОБА_6 мобільного телефону за вказаних в обвинувальному акті обставин;

протоколі заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 25.08.2014, у якому він повідомив правоохоронні органи про відкрите викрадення його мобільного телефону невстановленою на той час особою;

протоколі огляду місця події від 25.08.2014, який підтверджує факт виявлення та вилучення викраденого у ОСОБА_6 мобільного телефону неподалік будинку № 16/12 по вул. Драйзера в м. Києві;

показаннях слідчого ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що помилково зазначив у протоколі огляду місця події від 25.08.2014 про вилучення телефону неподалік будинку № 16/12 по вул. Драйзера в м. Києві, тоді як насправді телефон було вилучена неподалік будинку АДРЕСА_4 . Помилка була допущена внаслідок того, що вказаний будинок є кутовим та розташовується на розі просп. Маяковського та вул. Драйзера. Також свідок зазначив, що на момент виявлення телефон потерпілого був замаскований присипаний піском та накритий травою;

протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого, в ході якого ОСОБА_6 вказав на місцевості на конкретні обставини відкритого викрадення у нього мобільного телефону та подальшого його виявлення і вилучення;

протоколі пред`явлення осіб для впізнання від 23.04.2015, в ході якого ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка заволоділа його мобільним телефоном;

показаннях свідка ОСОБА_17 про обставини затримання ним ОСОБА_8 25.08.2014 за повідомленням ОСОБА_6 про відкрите викрадення мобільного телефону, а також про обставини подальшого виявлення та вилучення вказаного телефону.

Наведені докази у своїй сукупності спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не викрадав телефон у ОСОБА_6 , а лише вибив його з рук, щоб потерпілий не зміг зателефонувати в міліцію.
Що стосується показань потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні, в яких він заперечив факт відкритого викрадення у нього мобільного телефону ОСОБА_8 , то колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції про їх недостовірність, оскільки вони містять очевидні і істотних суперечності як з його власними показаннями, даними в ході досудового слідства під час слідчого експерименту, так і з даними, що містяться у його заяві про вчинення кримінального правопорушення, протоколі пред`явлення йому осіб впізнання, показаннях допитаних в судовому засіданні свідків.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, та кваліфікацією його дій за ч.2 ст.186 КК України.
Доводи апеляційної скарги захисника про неналежність, недопустимість і недостовірність доказів, на яких ґрунтується вирок суду, є надуманими та безпідставними.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, у якій він просить призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання у середньому розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка обтяжує покарання рецидиву злочинів, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово скоював злочини, за місцем відбування покарання характеризується негативно.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а тому доводи апеляцій прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості є необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3