Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
підготовчого судового засідання

"21" травня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши в закритому підготовчому судовому засіданні клопотання захисника про направлення обвинувального акту до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001749 від 17 березня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України, -

в с т а н о в и в:
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України надійшло в провадження суду 13 травня 2014 року.
Ухвалою суду від 13.05.2014 року у провадженні було призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого було заявлено клопотання про направлення обвинувального акту до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001749 від 17 березня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України Жмеринському міськрайонному суду Вінницької області, оскільки більшість свідків у проваджені та потерпілий проживають на території юридикції даного місцевого суду, а з обвинувального акту не можливо достовірно встановити місце вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувачений підтримав думку захисника у повному обсязі з підстав зазначених останнім та просив суд його задовольнити.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України, останні за часом дії ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_5 було вчинено на територої Дніпровського району м. Києва. Частиною 1 статті 34 КПК України регламентовані виняткові випадки, які дають право передати провадження до суду за місцем проживання свідків. У даному ж провадженні судом питання свідків, взагалі на даний час, не розглядалося.
Представник потерпілого та потерпілий, кожен окремо, підтримали думку прокурора та просили суд розглядати провадження саме Дніпровським районним судом м. Києва.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, приходить до наступного.
Частиною 1 статті 32 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд, який здійснював судове провадження. До початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження.
Тобто, абз. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України допускає переданя на розгляд іншого суду за місцем проживання більшості потерпілих та свідків кримінального провадження за одночасної наявності таких умов: 1) у виняткових випадках (тобто така практика не може бути поширеною і допускається лише якщо іншим чином забезпечити виконання завдань кримінального провадження неможливо); 2) до початку судового розгляду; 3) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження (тобто визначальною у таких випадках є вимога доцільності).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001749 від 17 березня 2014 року, досудовим розслідуванням встановлено, що у листопаді 2010 року ОСОБА_7 , познайомившись через мережу Інтернет, з неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на той час не досяг шістнадцятирічного віку та ОСОБА_7 про це було відомо, з метою задоволення статевої пристрасті, надав неповнолітньому ОСОБА_5 інформацію щодо можливих статевих зносин між ними та умов за яких вони можливі. В подальшому, неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 погодився на запропоновані умови та в задоволенні статевої пристрасті разом із ОСОБА_7 .
За заздалегідь обумовлених умов ОСОБА_7 , з листопада 2010 року, перебуваючи за місцем проживання потерпілого на території АДРЕСА_1 , вчиняв з неповнолітнім ОСОБА_5 дії пов`язані з оголенням статевих органів як своїх, так і потерпілого, здійснення непристойних дотиків, які викликають статеве збудження, вчинення інших дій для задоволення статевої пристрасті неприродним способом та схилення неповнолітнього потерпілого до вчинення певних сексуальних дій та вступу в статевий зв`язок неприроднім способом. Крім того, у зазначений період, ОСОБА_7 також використовував мережу Інтернет та за допомогою передачі відеотрансляції, отримував зображення потерпілого ОСОБА_5 під час здійснення останнім демонстрації оголених статевих органів та проведення розмов на тему сексуального спілкування.
Використовуючи довіру неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , неодноразово вчиняв з ним вищезазначені розпусні дії у період з листопада 2010 до початку 2012 року. Зокрема починаючи з листопада 2010 року на території селища Браїлів, Вінницької області та в подальшому, перебуваючи на території міста Києва, використовував для досягнення своєї мети відеозв`язок в мережі Інтернет.
В період кінця 2011 року та до моменту досягнення неповнолітнім потерпілим ОСОБА_5 шістнадцятирічного віку, а саме до 14.04.2012 року, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем реєстрації в АДРЕСА_2 , та за місцем тимчасового проживання в АДРЕСА_3 , до місця проживання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 не виїздив, а вчинював розпусні дії щодо неповнолітнього з використанням відеозв`язку в мережі Інтернет для демонстрації оголених статевих органів один одному та проведення розмов на тему сексуального спілкування.
При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював, що він вчинює розпусні дії щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. У подальшому, після 14.04.2012 року ОСОБА_7 продовжував підтримувати сексуальні відносини з ОСОБА_5 , при сумісній поїздці до міста Одеса в червні 2013 року, при зустрічах в місті Жмеринка, Вінницької області та в місті Києві за місцем його тимчасового проживання.
Частиною 1 статті 156 КК України, передбачена кримінальна відповідальність особи за вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку.
Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» № 5 від 30.05.2008 року (далі Постанова), розпусні дії, відповідальність за які передбачено статтею 156 КК ( 2341-14 ), повинні мати сексуальний характер і можуть бути у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення. Такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту.
Під фізичними розпусними діями слід розуміти оголення статевих органів винної чи потерпілої особи, непристойні доторкання до статевих органів, які викликають статеві збудження, навчання статевим збоченням, імітація статевого акту, схиляння або примушування потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою, вчинення статевих зносин, акту онанізму у присутності потерпілої особи тощо (абз. 2 п. 17 Постанови).
Інтелектуальними розпусними діями є, зокрема, ознайомлення потерпілої особи із порнографічними зображеннями, відеофільмами, цинічні розмови з нею на сексуальні теми тощо (абз. 3 п. 17 Постанови), тобто розповіді відвертих, натуралістичних сексуальних історій, фотографуванні потерпілих в різних сексуальних позах, демонстрації порнографічних предметів та інше.
Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно адміністративно-територіального поділу м. Києва вул. Кібальчича відноситься до Дніпровського району м. Києва.
В свою чергу, п. 3 ч. 2 ст. 315 КПК України, з метою підготовки до судового розгляду суд з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.
Судом, на даному етапі, у підготовчому судовому засіданні, питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, в тому числі стосовно свідків, не розглядалося.
З обвинувального акту випливає лише, що потерпілий ОСОБА_5 проживає по АДРЕСА_4 , однак відомостей про певних свідків та адреси їх місця перебування взагалі не виявлено.
За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає, оскільки обставин регламентованих абз. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, судом встановлено не було, а саме провадження, виходячи з норм ч. 1 ст. 32 КПК України, підсудне Дніпровському районному суду м. Києва.
Керуючись ст. ст. 28, 31-34, 314-316, 369-372 КПК України, Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» № 5 від 30.05.2008 року суд,
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання захисника про направлення обвинувального акту до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001749 від 17 березня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я: ОСОБА_1