АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2153/15 Справа № 205/5075/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року щодо нього,

встановила:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

раніше неодноразово судимому:

-17 грудня 2010 р. за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК на 2 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки на підставі ст.75 КК України;

-26 травня 2011 р. за ч.2 ст.309, ч.1 ст.122 КК на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 07 березня 2013 р. звільненого умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 29 днів;

-10 січня 2014 р. за ч.1 ст.187 КК на 3 роки 3 місяці, а на підставі ст.71 КК за сукупністю з вироком від 26 травня 2011 р. на 3 роки 8 місяців позбавлення волі;

-13 лютого 2014 р. за ч.2 ст.185 КК на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, а із застосуванням ч.4 ст.70 КК до 4 років позбавлення волі;

-26 березня 2014 р. за ч.1 ст.317, ч.2 ст.309 КК на 3 роки 8 місяців позбавлення волі, а із застосуванням ч.4 ст.70 КК 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

-20 серпня 2014 р. за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК на 4 роки позбавлення волі, а на підставі ч.4 ст.70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців,

відмовлено в застосуванні Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 р.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції та наполовину скоротити йому невідбуту частину покарання згідно зі ст.6 названого Закону про амністію. Свої доводи ОСОБА_7 мотивує тим, що суд першої інстанції, відмовляючи йому в застосуванні амністії, не врахував, що на момент прийняття Закону «Про амністію у 2014 році» він вже відбував покарання за вироком суду за вчинений злочин, який не є тяжким. Посилається на незадовільний стан свого здоров`я. Стверджує, що на нього поширюється дія ст.6 Закону про амністію, оскільки він відбуває покарання за злочини, які відносяться до злочинів середньої тяжкості, а тому вважає, що він не належить до категорій осіб, визначених у ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», яка містить застереження щодо незастосування амністії для певного кола осіб.

Згідно з ухвалою суд першої інстанції відмовив ОСОБА_7 в застосуванні щодо нього амністії на тій підставі, що засуджений відбуває покарання за декількома вироками, одним з яких є розбій (ст.187 КК ), внаслідок чого відповідно до п. «є» ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія до нього не може бути застосована.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свої апеляційні вимоги, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважав, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, та просив апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк або інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, та які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 Закону України «Про амністію у 2014 році», тобто дія цієї статті розповсюджується на засуджених за вчинення злочинів будь-якої тяжкості, в тому числі й тяжких та особливо тяжких, але за винятком обмежень, визначених у ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» та у ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», незалежно від строку відбутого ними покарання.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також, зокрема, до осіб, яких засуджено за розбій (стаття 187 КК України 2001 р.).

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає доводи засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про необхідність скасування судового рішення та застосування щодо нього статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджено за злочини:

-17 грудня 2010 р. за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК на 2 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки на підставі ст.75 КК України;

-26 травня 2011 р. за ч.2 ст.309, ч.1 ст.122 КК на підставі ст.71 КК за сукупністю вироків на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 07 березня 2013 р. звільненого умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 29 днів;

-10 січня 2014 р. за ч.1 ст.187 КК на 3 роки 3 місяці, а на підставі ст.71 КК за сукупністю з вироком від 26 травня 2011 р. на 3 роки 8 місяців позбавлення волі;

-13 лютого 2014 р. за ч.2 ст.185 КК на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, а із застосуванням ч.4 ст.70 КК до 4 років позбавлення волі;

-26 березня 2014 р. за ч.1 ст.317, ч.2 ст.309 КК на 3 роки 8 місяців позбавлення волі, а із застосуванням ч.4 ст.70 КК 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

-20 серпня 2014 р. за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК на 4 роки позбавлення волі, а на підставі ч.4 ст.70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців.

Отже, на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» (19 квітня 2014 року) ОСОБА_7 відбував покарання за вироками від 17 грудня 2010 р., 26 травня 2011 р., 10 січня і 13 лютого 2014 р. При чому за вироком від 10 січня 2014 р. його засуджено за злочин, передбачений ч.1 ст. 187 КК України.

З цих підстав доводи засудженого про те, що на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» він відбував покарання за злочини, які не є тяжкими, а тому до нього можна застосувати амністію на підставі ст.8 названого Закону, є необґрунтованими.

Виходячи з цього та зважаючи на положення пункту «є» ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», яка визначає заборону щодо застосування амністії відносно осіб, які вчинили, зокрема, розбій (ст.187 КК України), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення від відбування покарання або скорочення не відбутої частини покарання засудженого ОСОБА_7 по амністії за названим законом.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для його зміни або скасування на підставах, зазначених в апеляційній скарзі засудженого.
При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування або зміни ухвали, колегія суддів також не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_7 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4