АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11кп/796/1760/2015 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- з участю прокурора ОСОБА_6
- захисника ОСОБА_7
- обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження №0001387 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року щодо ОСОБА_8 , згідно з яким:

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Молдова, громадянин Республіки Молдова, з середньою освітою, не одружений, має доньку ОСОБА_9 2007 року народження, не працює, зареєстрований в с. Мерешовка, Окницького р-ну Республіки Молдова та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 19.09.2013 року Святошинським райсудом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуванням строком на 2 роки,
- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у виді 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києві від 19.09.2013 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, і остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків визначено у виді 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Також цим же вироком, який будь-ким із учасників провадження в цій частині неоскаржений:
- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Червонозаводське, Лохвицького р-ну, Полтавської обл., громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, який зареєстрований в АДРЕСА_2 , та проживає в АДРЕСА_3 , раніше не судимий,
- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у виді 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбуття покарання з випробуванням, строком на 3 роки. В силу ст. 76 КК України його зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні, за попередньою змовою групою осіб, закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, при цьому вказані дії обвинувачений ОСОБА_8 вчинив повторно, за таких обставин.

Так, 14.02.2015 року ОСОБА_8 , приблизно о 02 год. 15 хв., разом, зі своїм знайомим ОСОБА_10 , знаходячись біля кіоску, розташованого поблизу буд. №4 по б-ру Академіка Вернадського в м. Києві, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_11 , майном якого вирішили відкрито заволодіти, вступивши тим самим між собою в злочинну змову.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 , запропонували ОСОБА_11 разом відпочити в кафе, для чого необхідно було пройти в напрямку бул. Вернадського в м. Києві, і коли ОСОБА_11 погодився, вони стали разом слідувати в напрямку бул. Вернадського в м. Києві. При цьому ОСОБА_11 йшов попереду, а обвинувачені позаду нього.

В цей час ОСОБА_10 , наблизившись до ОСОБА_11 та, з метою виконання злочинного умислу, наніс ОСОБА_11 удар рукою в область голови та повалив його на землю, заволодівши його сумкою, вартістю 239 грн., в якій знаходились: шкіряний гаманець, вартістю 208 грн., в якому знаходились посвідчення водія на його ім`я та гроші в сумі 200 грн., шкіряні рукавиці, вартістю 228 грн. При цьому ОСОБА_11 лежав на землі обличчям донизу, а обвинувачені, діючи погоджено між собою, утримували його в такому положенні, не даючи йому змоги піднятись. Одночасно з цим ОСОБА_8 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 , подолавши волю ОСОБА_11 до опору, став обшукувати кишені його верхнього одягу, де виявив мобільний телефон «LG G-2», ІМЕІ НОМЕР_1 , який належить потерпілому, вартістю 2.699 гривень та заволодів ним.

Таким чином, відкрито викравши майно ОСОБА_11 на загальну суму 3.574 гривні, обвинувачені з місця скоєння злочину намагались втекти, однак були затримані працівниками міліції.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, посилаючись на істотне порушення норм кримінально-процесуального закону, обвинувачений ОСОБА_8 звернувся із апеляційною скаргою, в якій, просить скасувати вирок суду та ухвалили новий виправдувальний вирок щодо нього.
Як зазначено в апеляційній скарзі, під час розгляду справи судом першої інстанції фактично не надано належної оцінки всім доказам, що мають суттєве значення для правильного її вирішення. При цьому суд першої інстанції, односторонньо розглянувши справу, в основу вироку поклав лише показання потерпілого, який у судовому засіданні заявив про те, що усіх подій на даний час він згадати не може, а також свідків, які дещо різняться за змістом між собою, залишивши поза увагою його показання щодо його непричетності до будь-яких злочинних дій, і зокрема те, що бійка між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_10 виникла з ініціативи останнього, а ОСОБА_8 участі у цьому конфлікті не приймав, а лише хотів їх розборонити. Апелянт також зазначає, що в цей момент він побачив на землі мобільний телефон і, припускаючи, що цей предмет може належати або потерпілому, або ОСОБА_10 підняв телефон та став утримувати у себе з метою подальшого повернення майна його власнику, проте не встиг цього зробити, оскільки був разом з ОСОБА_10 затриманий працівниками міліції.
Крім того апелянт, вказуючи на порушення його права на захист, заявляв про ненаданням йому судом першої інстанції можливості укласти з потерпілим угоду про примирення та висловитись з останнім словом.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , по якій апелянтом не були усунуті недоліки відповідно до ухвали від 14.09.2015 року, була повернута захиснику згідно з ухвалою судді-доповідача від 30.09.2015 року.

Іншими учасниками судового провадження вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року в цілому, а також щодо ОСОБА_10 не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 ; пояснення обвинуваченого, який підтримавши та уточнивши свої вимоги щодо необхідності закриття провадження у справі відносно нього, просив скасувати судове рішення; його захисника, який просив задовольнити апеляційні вимоги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому у тому числі ОСОБА_8 повторно, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені зібраними по справі, дослідженими у судовому засіданні та належним чином оціненими судом та викладеними у вироку доказами, у тому числі:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який у категоричній формі стверджував, що його пограбували обидна обвинувачені; при цьому після того, як йому був нанесений удар в область голови, та він опинився на землі, один з грабіжників утримував його лежачим на землі, а другий обшукував його одяг, більш того, перемовляючись між собою з приводу застосування сили, обвинувачені заволоділи сумкою з речами та мобільним телефоном ОСОБА_11 .

При цьому, всупереч заявам обвинуваченого та його захисника про недостовірність свідчень ОСОБА_11 в силу його перебування у стані алкогольного сп`яніння, показання потерпілого були обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку, оскільки є логічними, послідовними та знайшли своє повне підтвердження іншими доказами, що були досліджені у судовому засіданні, а саме:

- показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за якими, виявивши бійку, працівники міліції затримали обвинувачених та ОСОБА_11 , від якого дізнались про пограбування потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а також про зникнення його речей. При цьому, не зважаючи на заперечення обвинувачених, сумка потерпілого була виявлена у ОСОБА_10 , а мобільний телефон у ОСОБА_8 , у зв`язку із чим вказані особи та виявлене майно були доставлені до райуправління міліції.

Такі свідчення ОСОБА_11 та вказаних свідків повністю відповідали і даним, що містились:

- у протоколі огляду місця події від 14.02.2015 року, за яким при зовнішньому огляді обвинуваченого ОСОБА_8 , у правій задній кишені джинсів останнього, було виявлено майно ОСОБА_11 ,

- у протоколі огляду місця події від 14.02.2015 року, відповідно до якого у працівника міліції ОСОБА_12 була вилучена сумка з іншими речами, належними потерпілому, яка була виявлена свідком при затриманні ОСОБА_10 , на якого, як грабіжника вказав ОСОБА_11

- у висновку судово-медичної експертизи, згідно з яким у потерпілого були виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді садна в лобній ділянці з ліва, на спинці носа в середній третині, двох на задній поверхні шиї в середній третині, в між лопатковій ділянці зліва, що були спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 14.02.2015 року та не були небезпечними для життя;

- у висновку спеціаліста щодо вартості викраденого у потерпілого майна на суму 3.374 грн.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , що він не вчиняв грабежу відносно потерпілого за попередньою змовою групою осіб, а лише, з метою виконання громадського обов`язку хотів розборонити потерпілого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 , між якими виник конфлікт за ініціативи останнього, та те, що із потерпілим він в бійку не вступав, які також ретельно перевірялись і судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, є неспроможними, оскільки повністю спростовуються наявними у справі та наведеними у вироку доказами, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що конкретні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під час заволодіння майном потерпілого, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я останнього, носили спільний та узгоджений між собою характер, що беззаперечно свідчить про наявність і у ОСОБА_8 умислу на заволодіння чужим майном.
При цьому заяви ОСОБА_8 про те, що він лише намагався розборонити осіб, які вчинили між собою бійку, що він підібрав мобільний телефон, не знаючи кому саме він належить, саме з метою збереження цього майна, колегія суддів розцінює як спробу обвинуваченого уникнути відповідальності за фактично ним скоєне. Такі заяви спростовуються не тільки показаннями потерпілого та свідків узгодженість дій обох обвинувачених та сприяння кожним із них один одному у досягненні спільної злочинної мети, а й свідченнями самого ОСОБА_8 , який не заперечував того, що мобільний телефон йому не належав, а міг бути майном потерпілого, біля якого він виявив цей предмет, чи іншого обвинуваченого. Проте, маючи реальну можливість з`ясувати ці обставини, ОСОБА_8 цього не зробив, а навпаки намагався разом з ОСОБА_10 після появи працівників міліції зникнути з місця скоєння злочину, а у подальшому не повідомив співробітників правоохоронних органів про наявність у нього фактично чужого майна.

Крім того, не зважаючи, що апеляційна скарга захисника була повернута апелянту, з огляду на те, що захисником ОСОБА_7 фактично були подані доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів для забезпечення права на захист останнього, вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, враховуючи те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не заперечували тих обставин, що майно потерпілого було виявлено працівниками міліції саме у них, всупереч заявам захисника, оформлення слідчими органами вилучення у обвинувачених цього майна шляхом оформлення протоколів огляду місця події від 14.02.2015 року, будь-яким чином не вказує на недопустимість цих доказів та будь-які порушення при складанні цих процесуальних документів.
Що стосується доводів сторони захисту про те, що з огляду на зимовий період та час подій, потерпілий міг сам впасти на землю, то вони спростовуються не тільки показаннями ОСОБА_11 , який наполягав на застосуванні до нього насильства, а також об`єктивними даними, що містились у висновках судово-медичної експертизи, а й є фактично припущеннями захисника, що не знайшли свого підтвердження.

Заяви ж адвоката про можливість в діях ОСОБА_8 ознак іншого кримінального правопорушення, а саме таємного викрадення чужого майна, а також про виникнення у обвинувачених, у кожного окремо, умислу на заволодіння майном потерпілого, взагалі не узгоджуються з позицією самого обвинуваченого у справі та фактично направлені на погіршення його становища.

Таким чином районним судом були правильно встановлені усі фактичні обставини у справі щодо участі ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, у тому числі і відносно направленості його умислу щодо заволодіння майном потерпілого за попередньою змовою з ОСОБА_10 , а тому твердження апелянта про те, що під час судового слідства не були перевірені усі обставини, які мають суттєве значення для справи, є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши усі доводи обвинуваченого, висунуті ним на свій захист, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 186 КК України.

Будь-яких інших суттєвих порушень вимог кримінального закону, які б були безумовними підставами для скасування постановленого судом першої інстанції по цій справі судового рішення відносно ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

При цьому відповідно до матеріалів кримінального провадження, які не заперечувались і самим ОСОБА_8 , судом першої інстанції його право на звернення до суду з останнім словом не було порушено, і таке право обвинувачений реалізував у судовому засіданні 16.07.2015 року.

Крім того, всупереч доводам обвинуваченого ОСОБА_8 та поясненням його захисника щодо даних про особу обвинуваченого, покарання за скоєне кримінальне правопорушення, а також за сукупністю вироків, ОСОБА_8 було призначено судом першої інстанції з дотримання вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з належним врахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, його відношення до скоєного, ступеню здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, даних про його особу, який не перебував на спецобліках у лікарів нарколога та психіатра, має на утримання неповнолітню дитину, проте суспільно-корисною працею не займався, вчинив злочин в період іспитового строку за вироком від 19.09.2013 року, за яким обвинувачений був засуджений за скоєння аналогічного кримінального правопорушення.

Таким чином, не вбачаючи передбачених законом підстав для зміни чи скасування постановленого по справі судового рішення відносно ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та залишення вироку суду першої інстанції без змін.

З огляду на наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4