Ухвала
іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2014 року засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вахнівка Липовецького району, Вінницької області, який мешкає у цьому населеному пункті на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 03 січня 2012 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані виконанням функцій держави, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 03 січня 2012 року Староміського районного суду м. Вінниці і остаточно йому визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням державних функцій, строком на 2 роки.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який мешкає на АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 19 червня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 395 КК України на 1 місяця арешту, засуджено

за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року вирок районного суду змінено.
Пом`якшено призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного йому покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 03 січня 2012 року Староміського районного суду м. Вінниці і остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням державних функцій, строком на 2 роки.
У вступній частині цього вироку уточнено термін іспитового строку, визначеного ОСОБА_7 за вироком від 03 січня 2012 року Староміського районного суду м. Вінниці, та правильність написання прізвища потерпілого і розмір спричиненої тому матеріальної шкоди.
У іншій частині вирок суду залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винними у тому, що вони 27 березня 2014 року приблизно о 00.30 год. за попередньою змовою між собою після спільного вживання алкогольних напоїв з потерпілим ОСОБА_8 з метою відкритого заволодіння його майном, наздогнали того біля будинку АДРЕСА_3 та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, за обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, відкрито заволоділи його майном, а саме: годинником марки «Омах» з металевим браслетом, каблучкою, гаманцем з грошима в сумі 400 грн., його мобільним телефоном марки Флай у комплекті з сім картами операторів «Київстар», «МТС» та картою пам`яті Мікро CD 2Гб та кредитною карткою A-Банк, а всього заволоділи майном потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 1 469,90 грн.

У зміненій касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, просить ухвалені стосовно нього судові рішення змінити, пом`якшити призначене йому з урахуванням внесених апеляційним судом змін покарання, врахувавши його роль у вчиненому, а також віктимну поведінку потерпілого, що він свою вину визнав, у вчиненому розкаявся, є соціально адаптованою людиною, утримує двох малолітніх дітей, а також батьків похилого віку, з потерпілим примирився й відшкодував завдану шкоду.

Потерпілий ОСОБА_8 у касаційній скарзі просить змінити постановлені судові рішення щодо ОСОБА_7 та пом`якшити призначене тому покарання, стверджуючи про його суворість. Вказує, що він засудженого вибачив і йому було відшкодовано завдану злочином шкоду.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого та його захисника на підтримку поданої засудженим і потерпілим касаційних скарг, з підстав, викладених у них, заперечення прокурора, який наголошував, що наведені у касаційних скаргах потерпілого й засудженого доводи стосовно невідповідності призначеного ОСОБА_10 покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі були враховані апеляційним судом, який пом`якшив ОСОБА_7 покарання, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, і правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України в касаційному порядку засудженим ОСОБА_7 і потерпілим не оспорюються, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового розгляду.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів покарання.
Розглядаючи апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 , який оспорював як правильність його засудження за ч. 2 ст. 186 КК України, так і призначене йому покарання, вважаючи його занадто суворим, а також апеляційну скаргу потерпілого, апеляційний суд у частині перевірки доводів потерпілого і засудженого стосовно обґрунтованості призначеного судом ОСОБА_10 покарання пом`якшив його, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його скоєння, позицію потерпілого, а також дані про особу засудженого, а саме: що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та має на утриманні малолітніх дітей, що цей злочин вчинив в період встановленого вироком Староміського районного суду м. Вінницівід 03 січня 2012 рокуіспитового строку.

При цьому апеляційний суд погодився із рішенням суду першої інстанції, що обтяжуючою покарання ОСОБА_7 обставиною є вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів бере до уваги пояснення засудженого у суді касаційної інстанції, який дотепер свою вину не визнавав й заперечував про свою участь у злочині, втім вважає, що ця його позиція не може вплинути на розмір призначеного йому за ч. 2 ст. 186 КК Країни покарання з урахуванням внесених апеляційним судом змін.
Твердження засудженого про віктимну поведінку потерпілого спростовуються дослідженим у провадженні доказами. Його ж твердження про утримання батьків похилого віку нічим не підтверджені.
З урахуванням наведеного покарання за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_7 визначено у розмірі, максимально наближеному до мінімального, встановленого санкцією цього закону, яке колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим та достатнім і підстав для його подальшого пом`якшення колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а його та потерпілого ОСОБА_8 касаційні скарги без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3