Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/833/15 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.11.2015 року. м. Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0000585 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , судимого:
-12 квітня 2000 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч.2 ст.81 КК України ( в редакції 1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та зі штрафом 150 грн.;
- 29 серпня 2001 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч.2 ст.140, ст..43 КК України ( в редакції 1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та зі штрафом 150 грн.;
- 28 лютого 2007 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 185 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.10.2012 року звільненого умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 12 днів,
визнано винуватим та засуджено ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за таких обставин.
Так, 25 лютого 2015 року близько 18 год. 30 хв., ОСОБА_8 , знаходячись на вул. Героїв Сталінграда, неподалік від кафе «У Міши» м. Олександрії, на дільниці дороги, що проходить уздовж лісопосадки, зустрів раніше знайомого потерпілого ОСОБА_9 та вирішив заволодіти його майном. З цією метою ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 185 КК України, діючи повторно, схопив потерпілого за руку і, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, штовхнув ОСОБА_9 від дороги на схил узбіччя. Від поштовху останній впав на землю, після чого ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та наніс йому удар ногою по тулубу і відкрито викрав належну останньому сумку із тканини вартістю 68 грн., в якій знаходились чоловіча сорочка вартістю 95 грн., шкіряне портмоне вартістю 73 грн. 50 коп., мобільний телефон «Nokia 1208» вартістю 72 грн. 30 коп. разом із сім-картою мобільного оператора і балансом у 25 грн. та гроші в сумі 50 грн., а всього викрав майна на загальну суму 383 грн. 80 коп. З місця скоєння кримінального правопорушення зник викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким дії обвинуваченого кваліфікувати за ст. 185 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.75, 76 КК України. Посилаючись на те, що висновки суду щодо обставин події базуються лише на свідченнях потерпілого, які більше ніякими доказами не підтверджені, і нікого більше, та повністю не відповідають фактичним обставинам справи. Вказав, що суд без належної оцінки та мотивування відкинув свідчення продавця ОСОБА_10 , продавця магазину, в якої потерпілий ОСОБА_9 купував чоловічу сорочку, при цьому був дуже п`яний, ледь тримався на ногах. Саме ця обставина опущена у вироку суду. Через кілька днів ОСОБА_9 , поскаржився їй, що в нього вкрали сорочку та мобільний телефон, на що вона йому сказала, що треба менше питии Потерпілий звернувся до МВ УМВС із заявою наступного дня тому, що він в день зникнення його речей був не в стані оцінювати обстановку та спілкуватися, через алкогольне оп`яніння, що підтверджено як обвинуваченим так і свідком. Усі інші докази доводять те, що обвинувачений і так не заперечує, - що він взяв речі потерпілого. Зазначив, що судом та досудовим слідством не визначено куди ж саме на їхню думку, в яку саме частину тулуба було нанесено удар потерпілому, які тілесні ушкодження в результаті цього були нанесені, ні суд ні прокурор не навели відповідних доказів.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити подану апеляцію, прокурора, який просив відмовити в апеляції захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, у колегії суддів сумнівів не викликає.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції винним себе визнав частково та показав, що забрав сумку у потерпілого ОСОБА_9 , яку в подальшому намагався повернути, потерпілого не штовхав, будь-якого іншого насильства до нього не вчиняв. 25 лютого 2015 року у вечірній час на ділянці дороги по вул. Героїв Сталінграда м. Олександрії зустрів раніше знайомого ОСОБА_9 , який був п`яний і не міг самостійно йти. Деякий час вони йшли разом, потім ОСОБА_9 раптом сіпнувся і впав на землю. Він, ОСОБА_8 , почав тормошити його, але потерпілий мовчав. Тоді він взяв сумку потерпілого та пішов, удару ногою ОСОБА_9 не наносив. Пояснити, чому залишив отсаннього на місці, не може, але сумку з речами забрав з тією метою, щоб її не забрали інші. По дорозі додому сумку потерпілого викинув, забравши собі мобільний телефон, який потім хотів повернути потерпілому, але не знав його місця проживання.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_8 його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, повністю доведена, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, які зібрані у передбаченому кримінально процесуальним законом порядку та належно оціненими судом першої інстанції і, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, який показав, що 25 лютого 2015 року у вечірній час, пішки із сумкою через плече йшов додому по вул. Героїв Сталінграда м. Олександрії. В цей день вживав спиртне, але п`яним себе не вважав. По дорозі зустрів раніше знайомого ОСОБА_8 , який деякий час йшов разом з ним, а потім раптово рукою штовхнув його з узбіччя дороги у прірву. Від поштовху він, ОСОБА_9 , упав на землю. До нього підійшов ОСОБА_8 , вдарив його лежачого ногою по тілу, потім перевірив кишені, забрав сумку з речами, в якій були куплена в цей день чоловіча сорочка, портмоне з грошима, мобільний телефон, і, нічого не сказавши, пішов. Він, ОСОБА_9 , деякий час ще лежав на землі, а потім пішов додому, і на другий день звернувся із заявою в міліцію про притягнення ОСОБА_8 до відповідальності. Пояснення ОСОБА_8 щодо обставин справи та того факту, що ніби він не знав його місця проживання, вважає неправдивим, знає ОСОБА_8 , а ОСОБА_8 його протягом тривалого часу та знає місце його проживання.

-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка показала, що працює продавцем магазину. Пам`ятає, як в один з днів 2015 року до неї в магазин зайшов потерпілий ОСОБА_9 і купив чоловічу сорочку. На другий чи третій день після цього до неї в магазин знову зайшов ОСОБА_9 і повідомив, що в нього викрали куплену сорочку і мобільний телефон. У відповідь сказала йому, що «потрібно менше пити».
Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_8 , і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції підтверджується іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема:

-заявою потерпілого ОСОБА_9 від 26 лютого 2015 року в Олександрійський МВ УМВС про вчинення щодо нього кримінального правопорушення(т.1 а. с. 2-4)

-протоколом огляду місця події від 26 лютого 2015 року з участю потерпілого ОСОБА_9 згідно якого оглянута ділянка місцевості в лісосмузі біля проїзної частини дороги по вул. Героїв Сталінграда на відстані близько 100 м від кафе «У Міши» м. Олександрії, де відбулося пограбування потерпілого ОСОБА_9 (т.1 а.с. 7-8);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 20.03.2015 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 підтвердив свої показання щодо обставин заволодіння його майном обвинуваченим ОСОБА_8 (т.1 а.с.21-23)
-протоколом огляду місця події від 19.03.2015 року - квартири АДРЕСА_2 , де мешкає мати обвинуваченого - ОСОБА_11 . В одній з кімнат квартири виявлено та вилучено мобільний телефон «Nokia 1208» ІМЕІ № НОМЕР_1 , належного потерпілому ОСОБА_9 (т.1 а.с.41-43);
-постановою про визнання і долучення до кримінального провадження як речових доказів мобільного телефону «Nokia 1208» і картонної коробки, на якій співпадають номери мобільного телефону, а саме НОМЕР_1 .( Т1. а.с.39)
-висновком товарознавчої експертизи про вартість викраденого майна у потерпілого ОСОБА_9 (т.1 а.с.32-37)
Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 за, що його засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі, є належними і допустимими, взаємоузгодженими між собою та відповідають дійсним встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Доводи сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильної кваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, так як останній не викрадав майно у потерпілого відкрито, а викрав його таємно, при цьому не штовхав та не наносив удару по тілу, а висновки суду базуються тільки на показаннях потерпілого ОСОБА_9 який 25.02.2015 року був дуже п`яним та не міг адекватно сприймати події, є необґрунтованими та спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , згідно яких 25 лютого 2015 року у вечірній час, він вжив спиртне але п`яним не був, раніше знайомий ОСОБА_8 рукою штовхнув його з узбіччя у прірву, від поштовху він упав, а потім ОСОБА_8 вдарив його ногою по тілу, після чого перевірив кишені та забрав сумку із речами, які підтверджують, що ОСОБА_8 відкрито викрав належне потерпілому майно із застосуванням насильства. Вказані показання потерпілого ОСОБА_9 , на переконання колегії суддів, є послідовними та достовірними, повністю узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами зібраними під час досудового слідства та дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні.

Також, доводи сторони захисту з приводу того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що потерпілий звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення не в день скоєння, а пізніше та не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_10 , продавця магазину, яка пояснила, що ОСОБА_9 купував у неї чоловічу сорочку, при цьому був дуже п`яний, ледь тримався на ногах, через кільки днів поскаржився їй, що в нього вкрали сорочку та мобільний телефон, що підтверджує те, що у потерпілого майно було викрадено не відкрито, а таємно, є також необґрунтованими та безпідставними, на переконання колегії суддів вказаним доказам у справі суд першої інстанції надав належну оцінку та правильно врахував як докази, що в сукупності із іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої, із дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочин, який відноситься до категорії тяжких, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив умисний тяжкий злочин маючи непогашену судимість, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, за місцем проживання характеризується посередньо. Врахував обставини, що пом`якшують покарання - добровільне відшкодування потерпілому заподіяних збитків та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а тому дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в ізоляції від суспільства. призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбування у межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону, у мінімальному розмірі, яке повністю відповідає за своїм видом та розміром тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необхідним і достатнім для його виправлення і перевиховання та попередження скоєння нових злочинів.

А тому, доводи сторони захисну з приводу того, що судом першої інстанції не враховано в повній мірі особу обвинуваченого та всі пом`якшуючі обставини покарання та призначено надто суворе покарання є необґрунтованими та безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування, перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком відсутні, а тому апеляція захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4