Справа №11а-884 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Категорія ст.ст.93п"е", ст.17-93п."г" ст.101ч.1 Доповідач: Романюк М.Ф.
102, 106 ч.1, 106 ч.2, 145 ч.2, 222ч.1 КК України
(в редакції 1960 року)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - судді Галина В.П.,

суддів: Романюка М.Ф., Урдюк Т.М.

з участю прокурора Максимчука А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 21 липня 2010 року, -

встановила:

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 21.07.2010 року, відмовлено в задоволенні подання про приведення вироку судової колегії у кримінальних справах Львівського обласного суду від 23.10.1998 року та ухвали судової колегії у кримінальних справах Львівського обласного суду від 18.09.2000 року щодо ОСОБА_1 у відповідність до чинного законодавства і призначення йому покарання позбавлення волі на строк до 15 років.

Засуджений ОСОБА_1 подав до суду заяву про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства України з наступних підстав: згідно вироку судової колегії Львівського обласного суду від 23.10.1998 року, його було засуджено за ст.ст. 93 п. «е», 17-93 п. «г», 101 ч. 1, 102, 106 ч.2, 145 ч.2, 222 ч.1, 42 КК України до найвищої міри покарання - смертної кари. Ухвалою Львівського обласного суду від 18.09.2000 року засудженому ОСОБА_1 замінено виняткову міру покарання - смертну кару на довічне позбавлення волі. На даний час він отримав право на пом'якшення міри покарання на строк позбавлення волі до 15 років, у відповідності до ч. 4 ст. 5 КК України, оскільки 05 червня 2008 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до кримінального та кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15 квітня 2008 року. Пункт 4 ст. 5 вказаного закону встановлює, що якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом'якшує, кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи. На момент винесення вироку 23.10.1998 року, ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) передбачала покарання у вигляді позбавлення волі від 8 до 15 років або смертну кару. Рішенням Конституційного суду України від 29.12.1999 року було визнано неконституційність існування і застосування в Україні виключної міри покарання - смертної кари. Оскільки рішення Конституційного суду є нормою прямої дії, то на підставі п.2 постановочної частини Рішення Конституційного суду України від 29.12.1999 року та ч. 2 ст. 152 Конституції України положення кримінального кодексу України, що визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення. Тому, з 29 грудня 1999 року санкція ст. 93 КК України (редакція 1960 року) передбачала найвище покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. 29 березня 2000 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до кримінального кодексу, процесуального та виправно-трудового кодексу України », від 22 лютого 2000 року, яким було встановлено більш суворе покарання - довічне ув'язнення Частина 1 ст. 58 Конституції України гарантує, що зворотну силу в часі має закон, який пом'якшує відповідальність особи, незалежно від того, чи є він дійсний на момент застосування. Таким чином, доведеним фактом є те, що Закон про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 93 Карного кодексу України (редакція 1960 року), змінювався тричі, а саме : 1) до 29 грудня 1999 року - смертна кара; 2) з 29 грудня 1999 року до 29 березня 2000 року - позбавлення волі від 8 до 15 років; 3) з 29 березня 2000 року - довічне ув'язнення. Таким чином, в період часу з 29 грудня 1999 року до 29 березня 2000 року (після набрання чинності рішення Конституційного суду України і до введення в КК України змін про встановлення в якості покарання - довічного ув'язнення), єдиним покаранням, яке було передбачене санкцією ст. 93 КК України було позбавлення волі від 8 до 15 років. Це покарання є найбільш м'яким і у відповідності зазначеної ч.4 ст.5 КК України останній має право на пом'якшення йому вироку.

На цю постанову суду, засудженим подано апеляцію в якій він просить постанову Сокальського районного суду Львівської області від 21.07.2010 року, про відмову в задоволенні подання скасувати, привести його вирок у відповідність до чинного законодавства і призначення йому покарання позбавлення волі на строк до 15 років.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про необхідність відмови в задоволенні| апеляції, колегія суддів вважає що апеляція не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно п.4 ст. 5 КК України встановлює, що якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався декілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння пом'якшу кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно ст. 93 КК України (редакція 1960 року) передбачала покарання у вигляді позбавлення волі від 8 до 15 років або смертну кару.

Згідно, рішення Конституційного суду України від 29.12.1999 року було визнано неконституційність існування і застосування в Україні виключної міри покарання смертної кари.

Таким чином за злочини, які були вчинені в період з 29 грудня 1999 року по 4 квітня 2000 року і за які кримінальним кодексом України передбачалося покарання у виді смертної кари, до введення нового виду покарання - довічного позбавлення волі на підставі закону України від 22 лютого 2000 року «Про внесення змін до кримінального, кримінальні процесуального та виправно-трудового кодексів України засудженим могло бути призначене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Засудженим ОСОБА_1 було вчинено злочин у 1998 році. Особи, які вчинили злочини до 29 грудня 1999 року і були засуджені до виняткової міри у вигляді смертної кари і стосовно яких вироки не було виконано, та такі судові рішення було приведено у відповідність з чинним законодавством із заміною смертної кари на довічне позбавлення волі. Застосування санкції у вигляді довічного позбавлення волі є пом'якшенням покарання у порівняні зі смертною карою.

Керуючись ст. 362, 365, 366, 382, 409 КПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 21 липня 2010 року відносно засудженого ОСОБА_1 - залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4