АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1749/15 Справа № 209/5103/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002474, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 серпня 2013 року за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, ухвалений стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 КК України та призначено йому покарання 1 рік обмеження волі, за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України -2 роки позбавлення волі.
Відповідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки із застосуванням положень ст.76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_10 350 грн., ОСОБА_11 350 грн., ОСОБА_12 150 грн., ОСОБА_13 300 грн., ОСОБА_14 1150 грн., ОСОБА_15 250 грн., ОСОБА_16 175 грн., ОСОБА_17 250 грн., ОСОБА_9 600 грн., ОСОБА_18 500 грн., ОСОБА_19 500 грн., ОСОБА_20 600 грн., ОСОБА_21 320 грн.
Вирішено долю речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 приблизно в 10-х числах липня 2013 року в денний час, прийшов до квартири АДРЕСА_2 , де мешкає гр. ОСОБА_10 та реалізуючи свої злочинні наміри запропонував їй провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання згоди потерпілої, взяв у неї завдаток в сумі 350 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати обіцяне. Своїми діями ОСОБА_7 , шляхом обману, заволодів грошима потерпілої ОСОБА_10 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши їй тим самим майнову шкоду на суму 350 гривень.

Повторно, на початку серпня 2013 року в денний час ОСОБА_7 прийшов до квартири АДРЕСА_3 , де мешкає гр. ОСОБА_11 та реалізуючи злочинний умисел запропонував їй провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання її згоди взяв у неї завдаток в сумі 350 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати обіцяне зобовязання. Таким чином

ОСОБА_7 шляхом обману, заволодів грошима потерпілої ОСОБА_11 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілій майнову шкоду на суму 350 гривень.

Повторно, 14.02.2013 року в денний час ОСОБА_7 , прийшов до квартири АДРЕСА_4 , де мешкає гр. ОСОБА_12 запропонував їй провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання її згоди взяв у неї завдаток в сумі 150 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати обіцяне взяте на себе зобов?язання, завдавши потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на вищевказану суму.

Повторно, на початку серпня 2013 року в денний час ОСОБА_7 прийшов до квартири АДРЕСА_5 , де мешкає гр. ОСОБА_13 та реалізуючи злочинний умисел запропонував їй провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання її згоди взяв у неї завдаток в сумі 300 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконати взяте на себе зобов?язання, завдавши потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду в сумі 300 гривень.

Повторно, на початку березня 2013 року в денний час ОСОБА_7 , прийшов до квартири АДРЕСА_6 , де мешкає гр. ОСОБА_14 запропонував їй провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання її згоди взяв у неї завдаток в сумі 1150 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати взяте на себе зобов?язання. Таким чином ОСОБА_7 , шляхом обману, заволодів грошима гр. ОСОБА_14 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілій майнову шкоду в сумі 1150 гривень.

Повторно, 01.06.2013 року в денний час ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_7 , де мешкає гр. ОСОБА_15 запропонував їй провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання її згоди взяв у неї завдаток в сумі 250 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати взяте на себе зобов?язання, завдавши потерпілій майнову шкоду в сумі 250 гривень.

Повторно, 02.09.2013 року в денний час ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_8 , де мешкає гр. ОСОБА_16 та запропонував йому провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання згоди взяв у нього завдаток в сумі 175 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати обіцяне, взяте на себе зобовязання, чим шляхом обману, заволодів грошима потерпілого, завдавши йому майнову шкоду на вищевказану суму.

Повторно, 02.09.2013 року в денний час ОСОБА_7 прийшов до квартири АДРЕСА_9 , де проживає гр. ОСОБА_17 та запропонував провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання її згоди взяв у неї завдаток в сумі 250 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати взяте на себе зобов?язання. Таким чином ОСОБА_7 , шляхом обману, заволодів грошима потерпілої, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_17 майнову шкоду в сумі 250 гривень.

Повторно, 02.09.2013 року в денний час ОСОБА_7 прийшов до квартири АДРЕСА_10 , де мешкає гр. ОСОБА_9 , запропонував провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання її згоди взяв завдаток в сумі 600 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати взяте на себе зобовязання, завдавши потерпілій майнову шкоду в сумі 600 гривень.

Повторно, 23.09.2013 року в денний час ОСОБА_7 прийшов до квартири АДРЕСА_11 , де мешкає гр. ОСОБА_18 та запропонував їй провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання її згоди взяв у неї завдаток в сумі 500 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати взяте на себе зобов?язання, чим завдав потерпілій майнову шкоду в сумі 500 гривень.

Повторно, 01.10.2013 року в денний час ОСОБА_7 прийшов до квартири АДРЕСА_12 , де мешкає гр. ОСОБА_19 та запропонував їй провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання її згоди взяв завдаток в сумі 500 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати взяте на себе зобовязання, чим спричинив потерпілій ОСОБА_19 майнову шкоду в сумі 500 гривень.

Повторно, 05.10.2013 року в денний час ОСОБА_7 , прийшов до квартири АДРЕСА_13 , де мешкає гр. ОСОБА_20 та запропонував йому провести ремонтні роботи в квартирі, а після отримання його згоди, взяв завдаток в сумі 600 гривень, хоча в дійсності не мав наміру виконувати взяте на себе зобов?язання, чим спричинив потерпілому майнову шкоду в сумі 600 гривень.

Повторно, 13.11.2013 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_7 знаходився за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_14 , де побачив планшет марки GOCLEVER ТАВ R974,2 імей № НОМЕР_1 , що належав гр. ОСОБА_22 і знаючи про те, що невідомих ОСОБА_23 хоче завантажити фільми на планшет, завірив її, що він може завантажити фільми на її планшет, але для цього йому необхідно забрати планшет з собою, хоча в дійсності не мав наміру виконувати свою обіцянку.Таким чином, зловживаючи довірою ОСОБА_22 та обманюючи її, ОСОБА_7 заволодів її майном, яким в подальшому розпорядився на свій розсуд, заподіявши тим самим потерпілій матеріальну шкоду в сумі 3800 гривень.

Повторно 19.07.2014 року приблизно о 14.00 годині гр. ОСОБА_7 прийшов до квартири АДРЕСА_15 , запропонував ОСОБА_21 свої послуги по виконанню ремонтних робіт і взяв у неї для цього грошові кошти в сумі 170 грн., хоча в дійсності не мав наміру виконувати, використавши отримані гроші на власні потреби, завдавши тим самим потерпілій майнову шкоду в сумі 170 гривень.

20.07.2014 року близько 17.00 години ОСОБА_7 прийшов до гр. ОСОБА_21 в квартиру АДРЕСА_15 , з приводу домовленості про виконання у неї ремонтних робіт. Виходячи з вказаної квартири, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав ключі від квартири ОСОБА_21 , а потім за допомогою викрадених ключів, проник у квартиру за вищевказаною адресою, з гаманця ОСОБА_21 таємно, умисно викрав грошові кошти в сумі 150 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

В своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, як незаконний через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого та ухвалити свій вирок. На її думку обвинуваченим було скоєно численні кримінальні правопорушення, серед яких є тяжкий злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, який передбачає більш суворе покарання, ніж призначено судом. Зазначила, що в судовому засіданні ОСОБА_7 визнав винним себе частково, поводив себе зухвало, що не може свідчити про його каяття та сприяння розкриття злочинів, як зазначено у вироку. Крім того, кримінальні правопорушення були скоєні стосовно жінок, осіб похилого віку та інвалідів, що свідчить про більш зухвалу поведінку засудженого.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, як незаконний та необґрунтований через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України покарання 1 рік обмеження волі, за ч.2 ст.190 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань остаточно призначити ОСОБА_7 - 4 роки позбавлення волі, взявши його під варту негайно в залі суду. Стягнути з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочинами на користь ОСОБА_10 350 грн., ОСОБА_11 350 грн., ОСОБА_12 150 грн., ОСОБА_13 300 грн., ОСОБА_14 1150 грн., ОСОБА_15 250 грн., ОСОБА_16 175 грн., ОСОБА_17 250 грн., ОСОБА_9 600 грн., ОСОБА_18 500 грн., ОСОБА_19 500 грн., ОСОБА_20 600 грн., ОСОБА_21 320 грн.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу прокурора та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг прокурора та потерпілої підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

На підставі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, а також таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, з проникненням у житло за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Як вбачається з апеляційних скарг, прокурор та потерпіла ОСОБА_9 висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185, ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України не оспорюють.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість ОСОБА_7 і на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Що стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання і необхідність призначення йому більш суворого покарання за ч.2 ст.190 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань та остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі, колегія суддів вважає, що вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України достатнім та таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України.

Доводи ж прокурора про безпідставне застосування судом першої інстанції до обвинуваченого ОСОБА_7 звільнення від відбування призначеного покарання на підставі норм ст.75 КК України заслуговують на увагу.

Обґрунтовуючи своє рішення, зокрема, щодо призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України суд першої інстанції послався на наявність обставин, які пом`якшують його покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, визнання цивільних позовів і готовність відшкодувати завдану злочинами шкоду, а також те, що він більше 11 місяців знаходився під вартою в умовах слідчого ізолятора.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_7 покарання на підставі ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України, ч.1 ст.70 КК України, суд остаточно призначив ОСОБА_7 покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі. В рахунок відбування покарання ОСОБА_7 зараховано його попереднє ув`язнення з 22 липня 2014 року по день ухвалення вироку, а на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки із застосуванням положень ст.76 КК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, недостатньо повно врахував дані про особу обвинуваченого і його відношення до вчиненого та обставини справи.

Таким чином, доводи прокурора про те, що суд не врахував стосовно ОСОБА_7 стійку протиправну поведінку, який в період з початку липня 2013 року по 20 липня 2014 року вчинив 15 корисливих злочинів, у тому числі під час перебування обвинувальних актів відносно нього в провадженні Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, що обвинувачений перебуваючи під домашнім арештом не відшкодував потерпілим заподіяну ним матеріальну шкоду, заслуговують на увагу.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, без застосування вимог ст.75 КК України, задовольнивши частково апеляційну скаргу прокурора в частині призначеного обвинуваченому покарання, з ухваленням, в цій частині, свого вироку, оскільки судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України.

Відповідно до ст.420 КПК України колегія суддів визнає вирок стосовно обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Керуючись ст.ст.404,407,420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 в частині звільнення від призначеного йому покарання - скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі, за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Зарахувати в строк відбутого покарання ОСОБА_7 відбуте ним покарання у виді позбавлення волі з 22 липня 2014 року по 25 червня 2015 року.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Взяти ОСОБА_7 під варту негайно в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з 03 листопада 2015 року.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

На ухвалене рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.

Судді: