Ухвала

іменем україни

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000130, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 26 травня 2014 року ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 307 КК - на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК - на строк 5 років без конфіскації майна. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК засудженому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2 - 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 в частині звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 307 КК - на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК - на строк 5 років без конфіскації майна. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК засудженому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про зміну вироку апеляційного суду у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, що на думку засудженого потягло за собою суворість призначеного йому покарання. Вважаючи вирок апеляційної інстанцій занадто суворим посилається на те, що він визнав свою вину, у скоєному щиро розкаявся, позитивно характеризується, вжив заходи щодо створення сім'ї, що на його думку свідчить про його виправлення, і тому вважає, що у суду є достатньо підстав для зменшення йому міри призначеного покарання.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у збуті та повторному збуті наркотичного засобу - трамадолу, обіг якого обмежено, вчиненому у 2014 році в м. Сарнах Рівненської області.

Так, ОСОБА_1 збув ОСОБА_2:

18 лютого приблизно о 15.30 год. на вул. Широкій - за 250 грн. 10 пігулок, що містять трамадол, вагою 0,371 г;

23 березня приблизно о 15.00 год. біля магазину «Престиж» на вул. Котляревського - за 600 грн. повторно 20 пігулок, що містять трамадол, вагою 0,727 г;

02 квітня приблизно о 14.00 год. біля магазину «Смак» на вул. Суворова - за 500 грн. повторно 10 пігулок, що містять трамадол, вагою 0,3627 г.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень за зазначених у вироку обставин та кваліфікація його дій ніким в касаційному порядку не оскаржується.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляцією прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону, а саме, ст.ст. 69, 75 КК України та невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання засудженому внаслідок м'якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частково задовольняючи апеляцію прокурора апеляційний суд правильно зазначив про необхідність призначення ОСОБА_1 покарання, яке він має відбувати реально, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як убачається з матеріалів справи, при вирішенні питання про призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, апеляційний суд дотримався вимог зазначеного закону. Зокрема, суд обґрунтовано визначив ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, корисливий мотив вчиненого, дані про особу винного, обставини вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, апеляційним судом було враховано, що засуджений щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, не судимий, позитивно характеризується та має намір створити сім'ю.

Обираючи покарання ОСОБА_1 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, дані про особу засудженого, а також обставини, що обтяжують і пом'якшують покарання, в тому числі й ті, на які посилається засуджений у своїй касаційній скарзі.

Наведені у касаційній скарзі засудженого доводи не дають підстав для застосування до ОСОБА_1 ст. 75 КК України або більш м'якого покарання.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судового рішення щодо ОСОБА_1 колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_10 ОСОБА_9 ОСОБА_8