УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2016 року м. Житомир.
Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ковалівщина Коростенського району Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.
Апеляційний розгляд відбувся з участю прокурора ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 не оспорює фактичних обставин справи, доведеність вини ОСОБА_7 і правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, просить змінити вирок суду з обставин, що не погіршують становища обвинуваченого. Виключити з мотивувальної частини вироку, як зайву, кваліфікуючу ознаку складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яка не в мінялася обвинуваченому: «або експлуатації транспорту».
Вказує, що при обранні міри покарання ОСОБА_7 судом не враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання та наслідки які настали від злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки посилання суду на вказані обставини у вироку відсутні.
Мотивують тим, що суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, не врахував думки потерпілих та прокурора, які просили призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважають призначене судом покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі засудженого, даним, які характеризують особу обвинуваченого.
На думку апелянтів суд не врахував, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має молодий вік, постійне місце проживання, одружений, утримує двох неповнолітніх дітей, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, спиртними напоями не зловживає, неофіційно працевлаштований на двох роботах, після вчинення злочину, з метою зізнатися у вчиненому, добровільно з`явився до правоохоронних органів, активно сприяв розкриттю злочину, неодноразово просив вибачення у потерпілих, в повному обсязі визнав цивільний позов, добровільно почав відшкодовувати моральну шкоду потерпілим, кримінальне правопорушення вчинив з необережності, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Крім того, призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами позбавить ОСОБА_7 можливості заробляти кошти на утримання сім`ї та відшкодовувати шкоду потерпілим.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок суду в частині стягнення з ПрАТ «СК «Уніка» моральної шкоди та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Мотивує тим, що потерпілими заявлено цивільний позов до обвинуваченого і ПрАТ «СК «Уніка»», однак суд стягнув кошти тільки з обвинуваченого, незважаючи на те, що його автомобіль був застрахований. При призначенні покарання ОСОБА_7 суд не врахував думку потерпілих та прокурора і виніс обвинуваченому сурове покарання.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 06 червня 2015 року близько 02 години 30 хвилин в місті Коростень, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Грушевського у напрямку вулиці Жовтневої, проїжджаючи перехрестя із другорядною дорогою вулицею Івана Франка порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_12 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого передньою правою частиною автомобіля скоїв наїзд на потерпілого.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, які знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, яка настала від відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася крововиливами в м`які покриви голови з внутрішньої поверхні в скронево-тім`яній ділянці зліва і правій тім`яній, лінійним переломом кісток основи з роз`єднанням кісток черепа, крововиливом під тверду мозкову оболонку, крововиливами в м`які мозкові оболонки обох півкуль мозку, крововиливом у вигляді рідкої крові в шлуночках мозку, крововиливами в мозочок, довгастий мозок, геморагічним забоєм головного мозку, набряком і набуханням головного мозку, саднами волосистої частини голови, обличчя, тулуба, кінцівок, в сукупності з забоєм легенів.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3. «б», 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 розуміючи, що здійснив дорожньо-транспортну пригоду та маючи реальну можливість впевнитись у тому, що потерпілий ОСОБА_12 перебуває в небезпечному для його життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, умисно не виконав вимоги пункту 2.10 «а, г» Правил порожнього руху України, не залишився на місці події, не надав допомогу ОСОБА_12 , а з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого і призначив покарання у виді у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
Дії ОСОБА_7 , які виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, що перебуває у небезпечному для життя стані і яка позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, суд кваліфікував за ч. 1 ст. 135 КК України і призначив покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 визначене покарання 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 моральної шкоди на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 по 100000 гривень та по 2000 гривень витрат за отриману юридичну допомогу, кожному.
В частині стягнення моральної шкоди з страхової компанії з ПрАТ «СК «Уніка», позов залишений без розгляду. Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що стягнення коштів з страхової компанії можливе, після вступу вироку в законну силу.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_6 про необхідність задоволення апеляційних скарг, адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги всіх апеляційних скарг, заперечення потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 проти задоволення поданих апеляцій, перевіривши матеріали справи в межах визначених ст. 404 КПК України, обговоривши доводи учасників судового розгляду, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, за обставин наведених у вироку, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України і не оспорюється в апеляційних скаргах будь-ким із учасників судового розгляду.
Апеляційним судом з матеріалів кримінального провадження встановлено, що в судовому засіданні ОСОБА_7 вину та заявлені позови визнав повністю, щиро каявся. Тому, за погодженням з іншими учасниками судового розгляду, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які не заперечувалися сторонами кримінального провадження.
Що стосується доводів прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про суворість призначеного покарання апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції під час постановлення вироку дотримався вимог ст. 65 КК України.
Судом першої інстанції враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його сімейний стан, відсутність судимостей, позитивну характеристику, визнання вини і заявлених позовів, щире каяття, часткове відшкодування заподіяної шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Врахувавши наведене, суд першої інстанції правильно визначив ОСОБА_7 покарання мінімальним розміром, установленим у частині 2 санкції статті 286 КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з призначенням додаткового покарання, оскільки він, як водій не надав допомоги потерпілому, після вчинення транспортної пригоди втік з місця наїзду на пішохода, наслідком вчинених ним дій, є смерть невинної людини.
Враховуючи, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг та зміни вироку суду першої інстанції в частині визначеного ОСОБА_7 покарання.
На думку суддів апеляційного суду, у даному випадку, призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.
Не підлягає задоволенню апеляція прокурора в частині внесення змін до вироку та виправлення наявних у вироку описок, виключення з мотивувальної частини вироку, як зайву вказівку, про порушення обвинуваченим «експлуатації транспорту», так як всі описки і помилки у судовому рішенні має право виправити суд першої інстанції за заявою учасників судового провадження, відповідно до ст. 379 КПК України.
Не підлягає задоволенню апеляційна скарга адвоката потерпілих ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди з страхової компанії з ПрАТ «СК «Уніка», проти задоволення якої в апеляційному суді заперечили потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки стягнення коштів з страхової компанії можливе, після вступу вироку в законну силу і офіційним зверненням потерпілих з такою вимогою до страхової компанії.
За наведених обставин, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-
На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Житомирської області: