1-кп/357/29/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.08.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та його законного представника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001048 від 27.02.2014 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березної, Володарського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою професійною освітою, несудимого, одруженого, військовослужбовця за контрактом в/ч НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
26 лютого 2014 року, близько 15 год. 10 хв., ОСОБА_9 , керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_3 , без полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наявність якого у водія, відповідно до вимог п. 2.1 (ґ) «Правил дорожнього руху України», є обов?язковою, рухався по проїзній частині вул. Воєводіна у м. Білій Церкві, Київської області, у напрямку від вул. Сквирське шосе до вул. Карбишева.

Наблизившись до перехрестя з вул. Залізничною ОСОБА_9 зупинився на перехресті, оскільки мав намір виконати поворот ліворуч на вказану вулицю, після чого, упорушення вимог п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», який вимагає у водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та п. 16.13 зазначених «Правил …», який зобов?язує водія нерейкового транспортного засобу перед поворотом ліворуч і розворотом дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, не переконавшись у тім, що його маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, розпочав рух та, виконуючи поворот ліворуч на вул. Залізничну, не дав дорогу мотоциклу марки «Vірег», без державного номерного знаку, котрий під керуванням неповнолітнього ОСОБА_6 рухався прямо по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, не зупиняючись виїхав на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення з указаним мотоциклом, що рухався по вулиці Воєводіна, зі сторони вулиці Карбишева в напрямку перехрестя з вулицею Сквирське шосе.

В результаті зіткнення неповнолітній водій мотоцикла ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді відкритого перелому обох кісток лівої голінки в області діафіза, котрі з раною на лівій голінці відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію, як небезпечні для життя, та закритого перелому лівої стегнової кістки, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Порушення ОСОБА_10 вимог п.п. 2.1 (ґ), 10.1 та 16.13 «Правил дорожнього руху України» перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками указаної дорожньо-транспортною пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав себе винним у порушенні 26.02.2014 року, близько 15 год. 10 хв., під час керування автомобілем «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_3 , вимог п.п. 2.1 (ґ), 10.1, 16.13 «Правил дорожнього руху України», що призвело до зіткнення на перехресті вул. Воєводіна та вул. П.Запорожця у м. Білій Церкві з мотоциклом марки «Vірег» під керуванням неповнолітнього ОСОБА_6 та спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень.

Ствердив, що, наблизившись до вказаного перехрестя та маючи намір здійснити поворот ліворуч на вул. Залізничну, він зупинився, пропускаючи легковий автомобіль, що рухався в зустрічному напрямку, після чого, не переконавшись належним чином у відсутності інших транспортних засобів, продовжив рух і, виконуючи поворот ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення його автомобіля з мотоциклом під керуванням потерпілого ОСОБА_6 , якого він не помітив. У вчиненому розкаявся.

Повністю визнавши себе винуватим у вчиненому, в повному обсязі погодившись з обвинуваченням та не оспорюючи фактичних обставин інкримінованого йому злочину, будучи належним чином ознайомленим з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідками їх застосування, ОСОБА_9 просив суд не досліджувати зібрані у провадженні докази та обмежитись його власним визнанням своєї винуватості у вчиненому.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненому повністю доведена в ході судового розгляду, і що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

Обираючи покарання для ОСОБА_11 суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, пом?якшуючі відповідальність останнього обставини, як то повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків, участь в АТО та наявність статусу учасника бойових дій, враховує особу обвинуваченого, котрий уперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання і за місцем проходження військової служби, а також відсутність будь-яких обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин, і вважає, що виправлення ОСОБА_11 можливе без ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України і, призначивши останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 286 ч. 2 КК України та додаткове покарання у виді позбавлення на певний строк права керування транспортними засобами, звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням обовязків, передбачених п.п. 2, 3 ст. 76 КК України.

На переконання суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Одночасно суд, зважаючи на те, що даний злочин скоєно 26.02.2014 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», що вказаний злочин відноситься до злочинів, вчинених з необережності, які, відповідно до ст. 12 КК України, не є особливо тяжкими, що обвинувачений уперше притягується до кримінальної відповідальності, має статус учасника бойових дій, свідченням чого є надана суду копія посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 08.05.2015 року /а.п. 35/, вважає, що ОСОБА_9 підпадає під дію п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому підлягає звільненню від призначеного йому основного та додаткового покарань, про що суд просить і сам обвинувачений.

Заявлений у справі прокурором, в інтересах держави (в особі міського фінансового управління Білоцерківської міської ради) та Білоцерківської міської лікарні № 2, цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь Білоцерківського місцевого бюджету 2 565 грн. 13 коп. врахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_12 в Білоцерківській міській лікарні № 2 в умовах стаціонару у період з 26.02.2014 року по 06.03.2014 року обвинувачений визнав у повному обсязі. Тому суд, зважаючи на те, що витрати на лікування потерпілого ОСОБА_6 підтверджені документально, вважає позовні вимоги прокурора обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Цивільний позов, заявлений у даному кримінальному провадженні законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , розгляду не підлягає, оскільке в ході судового розгляду остання від указаного позову відмовилась у зв?язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим ОСОБА_10 завданих потерпілому збитків.

Відповідно до вимог ст. 124 ч. 2 КПК України стягненню з обвинуваченого на користь держави підлягають процесуальні витрати в сумі 1 642 грн. 76 коп. на проведення у даному кримінальному провадженні судових трасологічної та автотехнічної експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374-376 КПК України, п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі з позбавленням на 2 роки права керування транспортними засобами.

В силу ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік, зобовязавши останнього не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну постійного місця проживання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.

На підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» остаточно звільнити ОСОБА_8 від призначеного йому покарання (основного і додаткового).

Стягнути з ОСОБА_11 на користь Білоцерківського місцевого бюджету 2 565 грн. 13 коп. врахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 в Білоцерківській міській лікарні № 2 в умовах стаціонару.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави 1 642 грн. 76 коп. врахунок відшкодування витрат на проведення судово-трасологічної та авто-технічної експертиз.

Речові докази (транспортні засоби) повернути власникам, у котрих вони перебувають на зберіганні: автомобіль «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_3 - ОСОБА_13 ; мотоцикл «Vірег», без державного номерного знаку - ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 30 діб.

Суддя: ОСОБА_1 ,