ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/552/16-к
Провадження № 1-кс/362/46/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.02.2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України,-
08 лютого 2016 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся прокурор Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 .
В червні 2014 року згідно руху коштів на рахунок комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» надійшли грошові кошти в сумі 1 414,06 грн., відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за травень 2014 року ОСОБА_4 , нараховано заробітну плату в сумі 1 644,04 грн., не виплачено, ОСОБА_7 , нараховано заробітну плату в сумі 810,46 грн., не виплачено, ОСОБА_5 , нараховано заробітну плату в сумі 549,18 грн., не виплачено, ОСОБА_6 , нараховано заробітну плату в сумі 810,46 грн., не виплачено, однак вказані кошти які надійшли на рахунок комунального підприємства в сумі 1414,06 грн., витраченні на інші видатки.
В червні 2014 року згідно руху коштів на рахунок комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» грошових надходжень не було, відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за червень 2014 року ОСОБА_4 , нараховано заробітну плату в сумі 2603,07 грн., не виплачено, ОСОБА_7 , нараховано заробітну плату в сумі 1184,53 грн., не виплачено, ОСОБА_5 , нараховано заробітну плату в сумі 1490,65 грн., не виплачено, ОСОБА_6 , нараховано заробітну плату в сумі 1184,53 грн., не виплачено.
В липні 2014 року згідно руху коштів на рахунок комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» надійшли грошові кошти в сумі 5850,72 грн., відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за липень 2014 року ОСОБА_4 , нараховано заробітну плату в сумі 2698,89 грн., не виплачено, ОСОБА_7 , нараховано заробітну плату в сумі 1256,38 грн., не виплачено, ОСОБА_5 , нараховано заробітну плату в сумі 1586,47 грн., не виплачено, ОСОБА_6 , нарахована заробітну плату в сумі 1256,38 грн., не виплачено, однак вказані кошти які надійшли на рахунок комунального підприємства в сумі 5850, 72 грн., витраченні на інші видатки.
В серпні 2014 року згідно руху коштів на рахунок комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» надійшли грошові кошти в сумі 5850,72 грн., відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за серпень 2014 року ОСОБА_4 , нараховано заробітну плату в сумі 2 649,48 грн., не виплачено, ОСОБА_7 , нараховано заробітну плату в сумі 1992,46 грн., не виплачено, ОСОБА_5 , нараховано заробітну плату в сумі 1557,43 грн., не виплачено, ОСОБА_6 , нараховано заробітну плату в сумі 517,40 грн., не виплачено, однак вказані кошти які надійшли на рахунок комунального підприємства в сумі 5850, 72 грн., витраченні на інші видатки.
В вересні 2014 року згідно руху коштів на рахунок комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» грошових надходжень не було, відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за вересень 2014 року ОСОБА_4 , нараховано заробітну плату в сумі 2664,17 грн., не виплачено, ОСОБА_5 , зараховано заробітну плату в сумі 1572,11 грн., не виплачено.
В жовтні 2014 року згідно руху коштів на рахунок комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» надійшли грошові кошти в сумі 5850,72 грн., відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за жовтень 2014 року ОСОБА_4 , зараховано заробітну плату в сумі 5110,84 грн., не виплачено, ОСОБА_5 , зараховано заробітну плату в сумі 2926,73 грн., не виплачено, однак вказані кошти які надійшли на рахунок комунального підприємства в сумі 5850, 72 грн., витраченні на інші видатки.
В листопаді 2014 року згідно руху коштів на рахунок комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» надійшли грошові кошти в сумі 344,25 грн., відповідно до розрахунково-платіжної відомості за листопад 2014 року ОСОБА_4 , зараховано заробітну плату в сумі 7630,05 грн., не виплачено, ОСОБА_5 , зараховано заробітну плату в сумі 2926,73 грн., не виплачено, однак вказані кошти які надійшли на рахунок комунального підприємства в сумі 344,25 грн., витраченні на інші видатки.
Проте, в порушення вимог ч. 5 ст. 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» директором Комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» ОСОБА_4 , оплата праці працівників здійснювалась не в першочерговому порядку.
Колишній директор КП «Васильківкомунікаціясервіс» ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадженню.
21 вересня 2015 року направлено підозру за місцем проживання підозрюваного та повістку для прибуття до СВ Васильківського МВ на 24 вересня 2015 року, проте підозрюваний не з`явився.
24 вересня 2015 року відправлено повістку за місцем проживання підозрюваного на 28 вересня 2015 року, проте останній не з`явився.
06 жовтня 2015 року до СВ Васильківського МВ надійшов рапорт оперуповноваженого УПЗСЕ ГУ МВС України в Київській області про те, що ними було здійснено виїзд за місцем проживання підозрюваного для вручення повістки на 24 вересня 2015 року та 30 вересня 2015 року останній не з`явився.
19 листопада 2015 року відправлено повістки за місцем проживання підозрюваного на 26 листопада 2015 року та 27 листопада 2015, останній не з`явився.
Беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 , після вчинення злочину переховувався від органів досудового розслідування, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 не з`являвся на проведення слідчих дій під час проведення досудового розслідування та повідомлення про підозру йому було відправлено за місцем його проживання та неодноразово були відправленні повістки для явки у проведенні слідчих дій останньому на які він не з`явився, прокурор звернувся до суду із вказаним клопотанням, в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , як це передбачено ст. 194 КПК України, прибувати до слідчого СВ Васильківського ВП майора поліції ОСОБА_8 , повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання, або місця роботи, носити електронний засіб.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, вказавши на те, що підозра ОСОБА_4 вручена відповідно до вимог КПК, а само направлено поштою і її отримала його мати ОСОБА_9 . Клопотання направлено також поштою, яку відповідно до повідомлення про вручення отримала ОСОБА_9 його мати.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 187 КПК України судом було здійснено виклик ОСОБА_4 за адресою вказаної в клопотанні, а саме: АДРЕСА_1 , але вручити останньому не вдалося, оскільки він за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом.
Вислухавши прокурора ОСОБА_3 , який підтримав клопотання, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно з пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. У пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено таке: «слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку статті 206 КПК України».
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_4 , згідно клопотання прокурора ОСОБА_3 , є наступні фактори:
- переховування від органів досудового розслідування, що на думку прокурора свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;
- не явка на проведення слідчих дій під час проведення досудового розслідування;
- направлення за місцем його проживання повідомлення про підозру та неодноразово відправлення повісток для явки у проведенні слідчих дій останньому на які він не з`явився.
Також підставою для застосування запобіжного заходу є, згідно клопотання прокурора, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може вдатися до спроб будь - яким чином перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» запобіжні заходи, затримання у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК. Слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідного клопотання, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;
пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;
- перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;
- враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року ( далі-Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Єдиною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та за наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України.
Його застосування без встановлення наявності підстав та ненадання матеріалів, що підтверджують ризики, передбачені ст. 177 КПК України є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Луценко проти України, в якому зазначено, що достовірність доказів дуже сумнівна, якщо вони отримані з порушенням права не давати показань або не свідчити проти себе, та що право не свідчити проти себе, зокрема, передбачає, що сторона обвинувачення у кримінальній справі намагається довести вину обвинуваченого, не наводячи доказів, отриманих усупереч волі останнього із застосуванням методів примусу або пригнічення. Якщо виникають сумніви в достовірності певного джерела доказів, то відповідно його необхідно підтвердити доказами, отриманими з інших джерел.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄС у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄС у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).
Як вбачається із клопотання, адресою проживання ОСОБА_4 є: АДРЕСА_1 (а.с. 1-4).
Відповідно на цю адресу надсилалися виклики щодо явки останнього до слідчого та повідомлення про підозру (а.с. 5-10).
Разом з тим, матеріали клопотання не містять жодного допустимого доказу проживання ОСОБА_4 за вказаною у клопотанні адресою на час надсилання вказаних вище повідомлень та на час розгляду клопотання, оскільки як вбачається з копії паспорта громадянина України датою його видачі Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області є 16.11.1991р., тобто відомості про реєстрацію особи не є чинними, зокрема не надано: довідки форми 3 або форми картки реєстрації особи наявної у територіальному підрозділі ДМС та адресної картки; відомостей зняття з реєстрації чи про реєстрацію місця проживання особи (в адресно-довідковому підрозділі територіального органу ДМС); витягу з реєстру відносно власника вказаного майна, що ставить під сумнів проживання, реєстрацію чи належність квартири ОСОБА_4 , а тому і належне його повідомлення органами досудового слідства про проведення слідчих дій під час проведення досудового розслідування та отримання ним повідомлення про підозру.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 ЦПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно ч. 1. ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З огляду санкції ч. 1 ст. 175 КК України, за безпідставну невиплату заробітної плати, стипендії, пенсії чи іншої установленої законом виплати громадянам більш як за один місяць, вчиненої умисно керівником підприємства, установи або організації незалежно від форми власності чи громадянином суб`єктом підприємницької діяльності, - карається штрафом від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Тобто, за санкцією даної статті кримінального кодексу позбавлення волі є альтернативною мірою покарання, а не основною.
У відповідності до акту, складеного 09 лютого 2016 року старшим судовим розпорядником Васильківського міськрайоннонгого суду Київської області ОСОБА_10 , ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , не проживає (а.с.17-19).
Вказане виключає ризик переховування ОСОБА_4 , як належно повідомленого про порушення відносно нього кримінального провадження, від органів досудового розслідування.
Крім того, за рапортами адресованими майору міліції ОСОБА_8 та начальнику Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_11 від 06 жовтня 2015 року, місце знаходження та перебування ОСОБА_4 працівникам міліції не відомі (а.с. 11, 12).
Слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання).
У випадку недотримання слідчим, прокурором вимог ст. 184 КПК слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні. Слід мати на увазі, що змінити або доповнити подане до слідчого судді, суду клопотання про застосування запобіжного заходу вправі лише прокурор.
Відповідно до пункту 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам статті 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання); у випадку недотримання слідчим, прокурором вимог статті 184 КПК України слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні.
Вимогами КПК України закріплено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника.
Домашній арешт як вид запобіжного заходу може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд має з`ясувати місце проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Слідчому судді, суду при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід звертати увагу, що вжите законодавцем у ч. 5 ст. 181 КПК словосполучення "житло цієї особи" охоплює випадки, коли підозрюваний, обвинувачений: 1) є власником (співвласником) такого житла; 2) зареєстрований у такому житлі; 3) постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації тощо.
Слідчий суддя при застосовані цього запобіжного заходу повинен з`ясувавати при цьому думку власника житла (якщо він відомий) та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК, зокрема спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду тощо.
Прокурором окрім того, в порушення ч. 2 ст. 177 КПК України, не наведено належних підстав наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, зокрема не надано доказів того, що саме ОСОБА_4 упродовж травня - листопада 2014 року займав посаду директора комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс».
Конституція України визнала права і свободи людини найвищою соціальною
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка згідно положень ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, гарантовано право на справедливий судовий розгляд, кожний підозрюваний, обвинувачений у скоєнні кримінального злочину повинен мати можливість для підготовки свого захисту.
Відповідно до норми ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р, яка за своїм змістом містить і такі елементи:
свобода від свавільного арешту та затримання; позбавлення волі тільки на підставі закону ; право бути повідомленим про причини арешту; право на судовий контроль за арештом та затриманням; право та можливість оспорити законність арешту та затримання.
Основоположні права та свободи людини, зокрема й права на свободу та особисту недоторканність, проголошеного як у ст. 5 Європейської Конвенції з прав людини, так і в ст. 29 Конституції України, та рішеннями Європейського суду. Органи обвинувачення повинні забезпечити дотримання конституційних прав і свобод людини, серед яких особливе місце займає право на свободу та особисту недоторканність, на рівні, якому вони гарантуються Конвенцією і практикою Суду. Звуженням прав людини і громадянина порушує вимоги ст. 22 Конституції, та суперечить вимогам ст. 5 Конвенції.
У відповідності до ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність клопотань з боку прокурора ОСОБА_3 про зміну або доповнення поданого ним клопотання, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 станом на час подання прокурором клопотання до суду, тобто на 15 год. 14 хв. 08 лютого 2016 року та на час розгляду клопотання в суді письмове повідомлення про підозру відповідно до вимог ст..ст. 276-279 КПК не вручалося, копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу вручено також не було, що є недотримання прокурором вимог статті 184 КПК з метою гарантування права на справедливий судовий розгляд та дотримання прав громадянина України, слідчий суддя дійшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання.
Керуючись ст.ст. 9, 29 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. ст. 3, 42, 176, 177, 178, 181, 184, 194, 196, 206, 276-279 КПК України, слідчий суддя, -
В задоволенні клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури юрист 3 класу ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1