Справа № 625/30/14-к
Провадження № 1-кп/625/5/14

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про відмову у в затвердженні угоди про визнання винуватості
04 лютого 2014 року с. Різуненкове
Коломацький районний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попово-Лежачи, Глушківського району Курської області РФ, росіянина, громадянина України, освіта середня, тимчасово не працюючого, раніше судимого: вироком Коломацького районного суду Харківської області від 09.04.2008 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі, у відповідності до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; вироком Коломацького районного суду Харківської області від 28.10.2008 року за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, у відповідності до ст. 71 КК України остаточне покарання призначено у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково, невідбутий строк становить 8 місяців 1 день, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 395 КК України,
ОСОБА_4 , будучі раніше засудженим вироком Коломацького районного суду Харківської області від 09.04.2008 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі, у відповідності до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; вироком Коломацького районного суду Харківської області від 28.10.2008 року за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, у відповідності до ст. 71 КК України остаточне покарання призначено у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з Диканівської виправної колонії № 12 Харківської області 31.08.2012 року.
28.05.2013 року ухвалою Коломацького районного суду Харківської області стосовно ОСОБА_4 було встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік. Крім того, ОСОБА_4 було встановлені наступні обмеження: зобов`язано кожну суботу (чотири рази на місяць) з`являтись до Коломацького СВМ Валківського РВ (по обслуговуванню Валківського та Коломацького районів) ГУМВСУ в Харківській області з 09-00 год. до 14-00 год. на контрольну перевірку; заборонено залишати місце постійного проживання без дозволу Коломацького СВМ Валківського РВ (по обслуговуванню Валківського та Коломацького районів) ГУМВСУ в Харківській області; заборонено виїзд за межі Коломацького району Харківської області без дозволу Коломацького СВМ Валківського РВ (по обслуговуванню Валківського та Коломацького районів) ГУМВСУ в Харківській області; заборонено відвідувати об`єкти торгівлі з метою вжиття спиртних напоїв. З даною ухвалою та встановленими обмеженнями ОСОБА_4 був ознайомлений 28.05.2013 року.
Однак, 30.12.2013 року ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на порушення правил адміністративного нагляду з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без попередження Коломацького СВМ Валківського РВ (по обслуговуванню Валківського та Коломацького районів) ГУМВСУ в Харківській області залишив постійне місце проживання, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 , та виїхав до АДРЕСА_2 , де проживає його знайомий ОСОБА_5 , у якого ОСОБА_4 перебував з 30.12.2013 року по 13.01.2014 року.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ст. 395 КК України як умисні дії, які виразились у самовільному залишенні місця проживання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненому діянні, дав суду показання, аналогічні вищевикладеним, та зазначив, що між ним та прокурором укладено угоду про визнання винуватості, стверджував, що розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид і міру покарання. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклав добровільно, заявивши, що виконає взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечував.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного.
Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
За умовами ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Судом встановлено, що дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ст. 395 КК України, які згідно з ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, потерпілі від яких відсутні.
Згідно з ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
Ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 28.05.2013 року стосовно ОСОБА_4 було встановлено адміністративний нагляд (як особи, яка є раніше судимою), терміном на один рік з покладенням певних обмежень.
Згідно з ст. 395 КК України кримінально караним визнається діяння, яке полягає у самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі.
Судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ст. 395 КК України як умисні дії, які виразились у самовільному залишенні місця проживання, що знайшло своє відображення у обвинувальному акті від 27.01.2014 року (а.с. 3-4) та угоді про визнання винуватості від 23.01.2014 року (а.с. 5-8).
Втім, кваліфікація дій ОСОБА_4 органом досудового розслідування за ст. 395 КК України як умисних дій, які виразились у самовільному залишенні місця проживання, не відповідають ознакам складу злочину, визначеному відповідною нормою, а саме: самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. Враховуючи, що органом досудового розслідування у діянні ОСОБА_4 не встановлено спеціальної мети - ухилення від адміністративного нагляду, склад злочину, передбаченого ст. 395 КК України, відсутній. Само по собі пред`явлення обвинувачення у самовільному залишенні місця проживання, суперечить вимогам КПК України, КК України, оскільки не містить складу злочину (відсутність спеціальної мети, визначеної органом досудового розслідування, тобто неповна правова кваліфікація) та вимогам ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», якою встановлені обмеження дій піднаглядних (зокрема, п. «а» заборона виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу). Оскільки вказане діяння не містить усіх ознак складу злочину, визначених відповідною нормою КК України, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність неможлива.
Відповідно до п.п. 1, 6 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
На підставі викладеного, керуючись ст. 395 КК України, ст.ст. 7, 369-372, 375-376, 468, 469, 472-474 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Роз`яснити прокурору Валківської міжрайонної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та обвинуваченому ОСОБА_4 , що повторне звернення з угодою в одному кримінальному проваджені не допускається.
Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

СУДДЯ : ОСОБА_1