Провадження № 11-кп/792/540/15
Справа № 683/539/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000361 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 9 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 9 липня 2015 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, судимого, засуджено за:

- ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Відповідно ч.1 ст.70 КК України визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на 4 роки 3 місяці.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахується з 9 липня 2015 року, зараховано у відбутий строк покарання, строк перебування під вартою з 20 травня 2015 року по 8 липня 2015 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1267,05 грн. судових витрат за проведення судових експертиз №877т від 15.12.2014 року, №27 від 15.05.2015 року, №60 кт від 03.06.2015 року, №516 т від 10.06.2015 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Як установлено судом першої інстанції 24 листопада 2014 року о 1 год. ОСОБА_7 , знаходячись на прибудинковому майданчику, що розташований у м.Старокостянтинові, по вул.Софійська, біля кафе-бару „777", помітив ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та рухався по пішохідній доріжці у напрямку дошкільного навчального закладу „Зіронька".

Будучи обізнаним про те, що у нього при собі є речі та грошові кошти, переслідуючи мету незаконного збагачення та діючи з метою відкритого викрадення чужого майна, ОСОБА_7 о 1 год. 10 хв. наздогнав ОСОБА_9 , який знаходився напроти автомобільного заїзду у ДНЗ „Зіронька", по вул.Софійська, та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, умисно, повторно, відкрито викрав з його руки мобільний телефон марки „lenovo A-369 і" вартістю 832,8 грн., в якому знаходилися: сім карта оператора мобільного зв`язку „Київ стар" вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходилися кошти в сумі 16 грн.; сім картка оператора мобільного зв`язку „МТС" вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходилися кошти в сумі 65 грн.; флеш картка „Mikro SD"ємністю 16 Гб вартістю 199 грн., а всього на загальну суму 1142,8 грн.

Крім того, 11 травня 2015 року ОСОБА_7 приблизно о 23 год., діючи з корисливих мотивів, зламав навісний замок на вхідних дверях у приміщенні кв. АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_10 , проник у квартиру, звідки, з дерев`яної тумбочки умисно, таємно, повторно, викрав ноутбук „lenovo G 560" із зарядним пристроєм до нього, вартістю 3420 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , як убачається з її змісту, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення ОСОБА_7 покарання, та, на підставі ч.1 ст.70 КК України, визначити йому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків та особі обвинуваченого. Вказує, що судом не було враховано того, що викрадені телефон та ноутбук повернуті потерпілим, які не вимагали від обвинуваченого відшкодування матеріальної чи моральної шкоди та просили суд суворо його не карати.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважає вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Подія злочину, доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не заперечуються. Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання вимогам закону внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про його особу, зокрема, те, що він має непогашені судимості за вчинення умисних тяжких та злочинів середньої тяжкості.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, передбачених ч.2 ст.186 і ч.3 ст.185 КК України, з урахуванням обставин, на які є посилання в апеляційній скарзі, відповідає вимогам статей 65 - 67 цього Кодексу, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

До такого висновку колегія суддів приходить з врахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 , маючи непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, а продовжив злочинну діяльність, через 7 місяців з дня звільнення з місць позбавлення волі вчинив аналогічні два злочини, які відносяться до тяжких, тому при визначенні остаточного покарання суд обгрунтовано не застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Доводи захисту про те, що викрадені телефон і ноутбук повернуті потерпілим, які не вимагали від обвинуваченого відшкодування матеріальної чи моральної шкоди та просили суд суворо його не карати, з врахуванням зазначених даних про особу ОСОБА_7 , не дають колегії підстав для пом`якшення покарання.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.404, 407, 418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 9 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим яким утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2