Справа №489/1807/15-к 04.01.2016 04.01.2016 04.01.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув матеріали кримінального провадження №0000307 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 вересня 2015 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

-обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 321 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 виклав вимогу про скасування вироку суду та закриття провадження за недоведеністю винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 321 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 виклав вимогу про зміну вироку суду та із застосуванням ст. 69 КК України не призначати передбачене санкцією ч.2 ст. 307 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна.
провадження № 11-кп/784/31/16 головуючий першої інстанції: ОСОБА_12

категорія: ч.2 ст.307 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Через викладення у вказаних апеляційний скаргах різних вимог, за згодою обвинуваченого ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 відмовився від поданої ним апеляційної скарги, у зв`язку з чим підлягає розгляду тільки апеляційна скарга, подана захисником ОСОБА_11 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 321 КК України та йому призначено покарання:
-за ч.2 ст. 307 КК України 6 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна
-за ч.1 ст. 321 КК України 3 місяці арешту
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років, з конфіскацією всього майна.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду.

Вважає, що подані стороною обвинувачення докази, на які посилається суд у вироку, не доводять поза розумним сумнівом, що ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому злочини.

Посилаючись на рішення Європейського Суду з прав людини ставить, під сумнів законність протоколу за результатами проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 27.01.2015 року, оскільки відсутнє відтворення частини інформації.

Зазначає, що судом досліджений диск, який є додатком до протоколу за результатами НРСД аудіо- відеоконтролю особи від 27.01.2015 року, на якому не можливо ідентифікувати осіб, які перебувають у підвалі та не видно їх конкретних дій.

Зазначає, що обвинувачений неодноразово звертав увагу суду на те, що відносно нього було проведено провокацію з боку правоохоронних органів, оскільки у нього склалися неприязні стосунки із працівниками СБНОН Ленінського районного відділу міліції.

Звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження, а також в реєстрі відсутні постанови керівника органу досудового розслідування чи прокурора, винесеної в порядку 273 КПК України про надання дозволу на використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) грошових купюр, в порушення вимог ст. 266 КПК України слідчим не складені відповідні протоколи видачі ОСОБА_13 медичних шприців із рідиною коричневого кольору.

Тому вважає, що речові докази, а саме медичні шприці, які були отримані за результатами оперативної закупівлі, здобуті з порушеннями вимог КПК України, а тому є недопустимим доказом.

Також зазначає, що допит в режимі відеоконференції закупника був проведений з порушеннями, оскільки поруч з ним не знаходився працівник суду та йому не вручалася пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки.

Крім того, вказує на те, що у вироку відсутнє обґрунтування того, чому суд бере до уваги одні докази та відкидає інші, зокрема показання свідка ОСОБА_14 .

Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що в невстановлені день та час, ОСОБА_8 , незаконно придбав у невстановленої особи, особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, в невстановленій в ході судового розгляду кількості, але не менше 0, 156 г. в перерахунку на суху речовину, який став незаконно зберігати при собі з метою збуту.
27.01.2015 року в період часу близько з 11.00 год. до 11.45 год. ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на збут наркотичних засобів, знаходячись в підвальному приміщенні буд. АДРЕСА_2 , незаконно збув за 220 грн. ОСОБА_13 особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 0,156г.
В невстановлені в ході судового розгляду день та час ОСОБА_8 придбав у невстановленої особи сильно діючий лікарський засіб димедрол, в невстановленій кількості, але не менше ніж 0,048 г., який став незаконно зберігати при собі з метою його подальшого збуту.
27.01.2015 року, в період часу з 11.00 год. до 11.45 год. ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на збут сильнодіючих лікарських засобів, знаходячись в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , незаконно збув ОСОБА_13 особливо небезпечний лікарський засіб димедрол масою 0,048 г.

Висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційних скарг.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримку поданої захисником ОСОБА_11 апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає апеляційну скаргу необґрунтованою і такою, яка не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції обґрунтував свій висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів отриманими під час проведення негласних слідчих (розшукових дій) доказами, які відповідно до вимог ч.1 ст. 256 КПК України можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових дій) під час досудового розслідування.
Так, за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії 27.01.2015 року був складений протокол про результати контролю за вчиненням злочину, проведеного у формі контрольованої оперативної закупки, який суд першої інстанції дослідив і встановив наступне: для закупки наркотичного засобу опію у ОСОБА_8 особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_13 були вручені помічені грошові купюри в сумі 220 грн. Після чого ОСОБА_13 прибув на перетин вул. Молодогвардійської та пр. Жовтневого, де зустрівся з ОСОБА_8 , який був із своїм знайомим ОСОБА_14 . ОСОБА_15 передав ОСОБА_8 гроші в сумі 220 грн. Після чого ОСОБА_8 пішов, а ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишилися його чекати. Через деякий час ОСОБА_8 повернувся та разом із ОСОБА_15 і ОСОБА_14 зайшли у підвал, розташований у буд. АДРЕСА_2 , де ОСОБА_8 приготував опій, який набрав у медичні шприці та передав їх ОСОБА_13 , ОСОБА_14 для вживання. Частину опію ОСОБА_13 вжив, а залишок добровільно видав працівникам міліції.

Крім опію, ОСОБА_13 отримав від ОСОБА_8 одну пігулку димедролу, яку він теж добровільно видав працівникам міліції.( а.с.77-80).

Вказаний протокол суд першої інстанції обґрунтовано навів у вироку, як допустимий доказ, оскільки він був отриманий у відповідності із вимогами закону, а саме: на підставі постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 21.01.2015 року року, що відповідає вимогам ч.3,4 ст.246 КПК України.

Як зазначено у постанові, прокурором прийнято рішення про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі оперативної закупки особливо небезпечного наркотичного засобу опію у ОСОБА_8 із зазначенням, як того вимагає ч.5 ст.246 КПК України, строку її проведення протягом 30 діб, а також інших даних згідно вимогам, передбаченим ст. 251 КПК України.

В цій же постанові прокурор прийняв рішення про вручення особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_13 грошових коштів в сумі 220 грн., а саме: 100 грн. ЕБ 9125073; 100 грн. КВ 0384740; 20 грн. СА 0898045, тобто прокурором було надано дозвіл на використання вказаних ідентифікованих грошових купюр, що відповідає вимогам ч.1 ст.273 КПК України.

Також судом першої інстанції були взяті до уваги дані протоколу від 27.01.2015 року, згідно якому на підставі постанови №34 т від 21.01.2015 року були помічені спеціальним засобом вказані у постанові прокурора грошові купюри в сумі 220 грн. (а.с.74) , які були вручені особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_13 , який був оглянутий і при ньому сторонніх предметів не було виявлено, що підтверджується даними протоколу огляду від 27.01.2015 року (а.с.76).

З огляду на наведене, є безпідставними доводи захисника про незаконне використання даних ідентифікованих (помічених) грошових купюр під час проведення негласної слідчої (розшукової дії).

Також у постанові прокурора вказано про залучення до проведення оперативної закупки особи із зміненим анкетними даними ОСОБА_13 , якого

суд першої інстанції відповідно до вимог ч.9 ст. 352 КПК України за клопотанням прокурора допитав як свідка дистанційно, з використанням технічних засобів з іншого приміщення, що унеможливлювало його ідентифікацію.

Згідно звукозапису судового засідання від 20.05.2015 року перед початком допиту вказаного свідка було з`ясовано, що поряд із ним знаходився працівник суду та йому вручена пам`ятка про його процесуальні права, що свідчить про виконання вимог ч.4 ст. 336 КПК України.

Таким чином, допит свідка ОСОБА_13 був проведений у відповідності із вимогами закону і тому є допустимим доказом.

Із показань вказаного свідка вбачається, що 27.01.2015 року він дав добровільну згоду на участь в оперативній закупці наркотичного засобу у ОСОБА_8 і для цього йому були вручені гроші в сумі 220 грн. З ОСОБА_8 зустрівся на перетині вул. Молодогвардійської та пр. Жовтневого. З ОСОБА_8 був ОСОБА_14 . Він передав ОСОБА_8 гроші в сумі 220 грн., які йому вручили працівники міліції. За домовленістю ОСОБА_8 повинен був передати йому опій та 2 пігулки димедролу. ОСОБА_8 пішов, а він з ОСОБА_14 залишилися чекати на нього в кафе. ОСОБА_14 заходив в аптеку та купив шприці. Через деякий час вони зустрілися з ОСОБА_8 та зайшли в підвал будинку на вул. Чайковського, де ОСОБА_8 розпалив вогонь, дістав шприц, вилив рідину в жерстяну банку з під пива та виготовив опій для вживання. Після чого ОСОБА_8 передали шприці, які він наповнив опієм. Йому ОСОБА_8 передав 2 шприці з опієм та 1 пігулку димедролу. Частину опію він вжив, а решту опію та 1 пігулку димедролу видав працівникам міліції.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання свідка ОСОБА_13 достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами.

У протоколі за результатами контролю за вчиненням злочину від 27.01.2015 року зазначено про добровільну видачу ОСОБА_13 працівникам міліції рідини коричневого кольору у шприці та 1 пігулки таблетки.

Таким чином, у вказаному протоколі була відтворена відповідна інформація, яка мала значення для досудового розслідування та судового розгляду і у відповідності до вимог ч.1 ст. 256 КПК України може використовуватися в доказуванні.

Тому апеляційний суд не погоджується із доводами захисника про необхідність складання окремого протоколу про вказану дію закупника ОСОБА_13 .

Оскільки добровільна видача ОСОБА_13 рідини коричневого кольору у шприці та 1 пігулки таблетки працівникам міліції відбулася під час проведення оперативної закупки, то виходячи із змісту вимог ч. 7 ст.223 КПК України, поняті не були запрошені.

Проте з протоколу про проведення оперативної закупки від 27.01.2015 року убачається, що добровільно видані ОСОБА_13 рідина коричневого кольору у шприці та 1 пігулка таблетки поміщені у пакет, який був опечатаний.

Згідно даним, які містяться у висновку судової хімічної експертизи №156 від 13.02.2015 року, упаковка не була порушена та забезпечувала зберігання об`єктів дослідження та запобігання несанкціонованому доступу до них.

Цією експертизою встановлено, що добровільно видана ОСОБА_13 рідина в шприці є опієм ацетильованим, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,156 г., а також видана ним пігулка містить у своєму складі сильнодіючий лікарський засіб димедрол, маса якого становить 0,048г. (а.с.86-91), які за постановою слідчого від 25.02.2015 року визнані речовими доказами ( а.с.114).

З огляду на отримання цих речових доказів у відповідності до вимог закону, є безпідставними доводи захисника про необхідність визнання їх недопустимими.

Факт отримання ОСОБА_8 помічених грошей також підтверджується даними протоколу обшуку в квартирі АДРЕСА_3 від 27.01.2015 року, під час якого спеціальною лампою просвітили руки ОСОБА_8 і фаланги обох рук світилися плямами жовтого кольору (а.с.94).

Цю обставину підтвердили свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були залучені як поняті і показали, що в їх присутності просвітили руки ОСОБА_8 і вони світилися плямами жовтого кольору.

Виготовлення наркотичного засобу при обставинах, на які вказував свідок ОСОБА_13 , підтверджується даними протоколу огляду підвалу, що розташований у буд. АДРЕСА_2 , від 27.01.2015 року, згідно якому серед інших предметів знаходилися обрізана жерстяна банка із залишками нашарувань речовини коричневого кольору (а.с.94), які згідно даним висновку судової хімічної експертизи №239 від 13.02.2015 року містять особливо небезпечний наркотичний засіб концентрат з макової соломи (а.с.100-103).

Фрагменти обрізаної жерстяної банки із залишками нашарувань концентрату з макової соломи за постановою слідчого від 15.02.2015 року визнані речовими доказами, які теж є допустимим доказами,оскільки отримані у відповідності із вимогами закону.

Судом першої інстанції також обґрунтовано були взяті до уваги досліджені ним фактичні дані відеозапису проведеної негласної слідчої розшукової дії у формі оперативної закупки 27.01.2015 року, в ході якої зафіксовані дії ОСОБА_8 , пов`язані із збутом ОСОБА_15 опію та димедролу, а також зафіксовану розмову між ними з цього приводу, зміст якої підтверджує обставини збуту особливо небезпечно наркотичного засобу опію та сильнодіючого лікарського засобу димедролу закупнику саме ОСОБА_8 .

Ці фактичні дані узгоджуються із даними, які містяться у протоколі за результатами контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 27.01.2015 року, окрім інформації про відвідування аптеки ОСОБА_18 для придбання медичних шприців, яка на думку апеляційного суду не була відтворена у вказаному протоколі, оскільки не мала суттєвого значення для досудового розслідування і судового розгляду.

При дослідженні аудіо- та відеозапису оперативної закупки судом першої інстанції встановлено, що у підвалі знаходилися ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , який освічував приміщення підвалу за допомогою запальнички. Саме ОСОБА_8 готував шляхом підігріву наркотичний засіб у жерстяних банках, а потім набрав його у шприці та передав ОСОБА_14 і ОСОБА_13 для вживання.

Тому є безпідставними твердження захисника про те, що при дослідженні аудіо- та відеозапису оперативної закупки неможливо ідентифікувати осіб, які перебувають у підвалі та не видно їх конкретних дій.

Таким чином, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а саме: у незаконному придбанні, зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу ацетильованого опію з метою збуту, незаконному збуті цього особливо небезпечного наркотичного засобу, а також у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 321 КК України - у незаконному придбанні, зберіганні, перевезені з метою збуту, а також у незаконному збуті сильнодіючого лікарського засобу «Димедролу» в таблетках.

Наведені докази спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував свою причетність до інкримінованих йому злочинів та стверджував, що 27.01.2015 року ОСОБА_19 повернув йому борг в сумі 120 грн. та запропонував віддати залишок боргу опієм. Після чого за пропозицією ОСОБА_19 вони зустрілися у підвальному приміщенні, розташованому у його будинку, де у ОСОБА_19 він придбав за 80 грн. речовину для виготовлення опію. З ними був його знайомий ОСОБА_14 . Шляхом підігріву в банках з під пива виготовили опій та вжили його.

Зазначені обвинуваченим обставини придбання опію у ОСОБА_13 не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і тому суд першої інстанції обґрунтовано віднісся критично до його показань і розцінив їх як обрану ним позицію захисту.
Також суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , який будучи знайомим ОСОБА_8 , підтвердив покази останнього.
При цьому суд у відповідності із вимогами закону зазначив у вироку, що ці показання свідка не бере до уваги, оскільки вони спростовуються дослідженими судом першої інстанції належними та допустимими доказами.

На думку апеляційного суду також позбавлені підстав доводи обвинуваченого та його захисників про те, що мала місце провокація з боку закупника та працівників міліції.
Виходячи із визначення провокації, наведеного у § 55 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Раманаускас проти Литви» а також змістовних критеріїв, визначених зокрема у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Банніков проти Росії», суд вважає, що в розпорядженні прокурора були достатні підстави для проведення оперативного заходу оперативної закупки наркотичного засобу, оскільки в ході негласної діяльності, що передбачено Законом України «Про оперативно - розшукову діяльність» була отримана інформація про збут ОСОБА_8 наркотичного засобу опію.
Проаналізувавши показання свідка ОСОБА_13 у сукупності з іншими доказами, апеляційний суд виключає наявність впливу на обвинуваченого з боку закупника з метою вчинення ним злочину.
Як убачається із показань свідка ОСОБА_13 , він звернувся до ОСОБА_8 з проханням купити для нього наркотик. Саме ОСОБА_8 , погодившись на пропозицію ОСОБА_13 , визначив місце зустрічі - на перетині вул. Молодогвардійської та пр. Жовтневого, де закупник передав ОСОБА_8 гроші на придбання опію. Після чого ОСОБА_8 визначив місце передачі наркотика в підвалі, розташованому в будинку, де він проживає.
Таким чином, з боку закупника ОСОБА_13 не було прояв ініціативи в контактах, повторної пропозиції, наполегливих нагадувань тощо з метою вчинення обвинуваченим злочину, що на думку суду свідчить про пасивне розслідування з боку працівників міліції.
Крім того показаннями ОСОБА_13 встановлено, що він до проведення оперативної закупки вже звертався до ОСОБА_8 з проханням придбання наркотичного засобу, що свідчить про дії останнього, направлені на збут наркотичних засобів.
Є надуманою та нічим не підтверджена заява ОСОБА_8 про провокаційні дії працівників міліції, з якими, як стверджував обвинувачений, у нього склалися неприязні стосунки через ухвалення відносно нього виправдувального вироку у 2012 році.
В матеріалах кримінального провадження міститься постанова про закриття кримінального провадження від 29.05.2015 року, із якої вбачається, що було проведено досудове розслідування за фактом перевищення своїх службових повноважень працівниками СБНОН Ленінського районного відділу міліції, за результатами якого було прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
З огляду на наведене апеляційний суд дійшов висновку, що по даному кримінальному провадженню відсутні змістовні ознаки, притаманні провокації правоохоронних органів.
Таким чином, підстав для закриття кримінального провадження, апеляційний суд не вбачає.

При вивченні матеріалів кримінального провадження суд також не вбачає суттєвих порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законний, обґрунтований та справедливий вирок.

Визначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності із вимогами ст.ст.65 КК України врахував вчинення ОСОБА_8 тяжкого злочину і злочину середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Врахувавши наведене, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_8 основне покарання в межах санкцій інкримінованих йому злочинів. При визначенні остаточного основного покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України обґрунтовано застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, передбаченим санкцією ч.2 ст. 307 КК України в мінімальному розмірі.

Суд вважає, що призначене ОСОБА_8 основне покарання за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того суд, встановивши вчинення ОСОБА_8 злочину з корисливих мотивів, обґрунтовано призначив йому передбачене санкцією ч.2 ст. 307 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Разом з тим, врахувавши обставини справи, дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, апеляційний суд вважає за можливе пом`якшити додаткове покарання у виді конфіскації майна, визначивши,що конфіскації підлягає ? частина належного йому майна.
Також суд вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 та конфіскацію 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 , яка належить засудженому, на користь держави, оскільки суд безпідставно вирішив питання про спосіб виконання вироку в частині призначеного додаткового покарання, що не передбачено ст. 368 КПК України, і вирішення цього питання покладається на державного виконавця при проведенні виконавчих дій з виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 вересня 2015 року відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного додаткового покарання.

За ч.2 ст. 307 КК України призначити ОСОБА_8 6 років позбавлення волі, з конфіскацією ? частини належного йому майна.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.321 КК України до 3 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією ? частини належного йому майна.

Виключити з резолютивної частини посилання суду на скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 та конфіскацію 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 , яка належить засудженому, на користь держави.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2