Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києва апеляцію захисника ОСОБА_5 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2008 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2008 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець м. Києва, громадянин України,

що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий

засуджений за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2008 року подання заступника начальника відділу кримінально-виконавчої інспекції Дніпровського району м. Києва задоволено, скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням і ОСОБА_6 направлено для відбування призначеного вироком покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Крім того, вказаною постановою оголошено розшук засудженого і застосовано до нього запобіжний захід у виді взяття під варту.

В апеляції, поданій в інтересах засудженого ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_5 просить постанову суду першої інстанції скасувати і повернути матеріли справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляції вказує на невідповідність висновків суду про небажання засудженого стати на шлях виправлення фактичним обставинам справи. Також _________________________________________
Справа № 11/796/280/2015
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1
зазначає, що суд не врахував, що всупереч вимогам Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань МВС України № 270/1560 від 19.12.2003 року (далі Інструкція), ОСОБА_6 до інспекції з метою постановки на облік не викликався, співбесіду з ним проведено не було, не встановлено днів явки на реєстрацію, не роз`яснено порядку та умов відбування покарання, правових наслідків за невиконання покладених на нього судом обов`язків тощо. Крім того, у справі відсутня інформація про винесення засудженому застереження у виді письмового попередження про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання.

Таким чином, за твердженням захисника, засуджений не мав реальної можливості виконати покладені на нього судом обов`язки через неналежне виконання інспектором кримінально-виконавчої інспекції вимог закону, а тому підстав для задоволення подання заступника начальника ВКВІ не було.

Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника ОСОБА_5 , яка підтримала апеляцію і просила її задовольнити, аналогічні пояснення засудженого ОСОБА_6 ; пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції, вважаючи постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_6 за вказаною у вироку адресою не проживає, місце його знаходження невідоме. Засуджений не зявляється до кримінально-виконавчої інспекції, тобто умисно не виконує покладені на нього судом обов`язки, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення.

Висновки суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_6 для відбування призначеного вироком покарання колегія суддів вважає вірними.

За змістом ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ч.3 ст.164 Кримінально-виконавчого кодексу України звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, покладені на них судом; повідомляти інспекцію про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції. У разі неприбуття до кримінально-виконавчої інспекції без поважних причин до засудженого може бути застосовано привід, який здійснюється органом внутрішніх справ. Поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання запрошення, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2008 року на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На час постановлення вироку ОСОБА_6 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Після постановлення вироку засуджений прибув до кримінально-виконавчої інспекції Дніпровського району м. Києва, повідомив про своє проживання за вказаною адресою та домашній номер телефону. Оскільки копія вироку суду та розпорядження про його виконання до інспекції не надійшли, засудженому роз`яснили, що він буде належним чином сповіщений за вказаною адресою про необхідність прибуття до інспекції для проведення співбесіди та постановки на облік (а.с.32).

Надалі, коли надійшли відповідні документи, засуджений неодноразово викликався до кримінально-виконавчої інспекції, про що свідчать копії листів (а.с.5, 10), однак до кримінально-виконавчої інспекції не з`явився і на облік не став. Виконати привід ОСОБА_6 не представилося можливим, оскільки він змінив місце проживання і його місцезнаходження відоме не було, що підтверджується рапортами дільничного інспектора міліції та поясненнями ОСОБА_8 сестри засудженого (а.с.11-18).

Відділом КВІ проводилися початкові розшукові дії ОСОБА_6 шляхом опитування родичів, знайомих, зокрема, сестри і ОСОБА_9 , засудженої тим самим вироком, направлено запити до адресно-довідкового бюро, перевірено медичні установи, морг, обліки органів внутрішніх справ, однак позитивного результату це не надало (а.с.19-31).

Таким чином інспектором кримінально-виконавчої інспекції здійснювалися всі передбачені законом та Інструкцією заходи з метою здійснення контролю за ОСОБА_6 як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, що спростовує доводи апеляції.

Про розгляд подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції також направляв відповідне повідомлення засудженому, застосовував привід, який виконано не було у зв`язку з тим, що за вказаною ОСОБА_6 адресою він не проживав близько півроку і його місцезнаходження встановлено не було (а.с.35, 38, 43, 44).

На переконання колегії суддів, така поведінка ОСОБА_6 , яка виразилася в ігноруванні покладених на нього вироком суду обов`язків, самовільне залишення місця проживання, що унеможливило контроль за ним кримінально-виконавчої інспекції, і свідчить про небажання стати на шлях виправлення.

Твердження захисника, що суд не зясував, чи мав засуджений реальну можливість виконати покладені на нього обов`язки, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що будь-яких переконливих даних, які б свідчили про протилежне, стороною захисту не наведено. А посилання на нібито порушення інспектором ВКВІ вимог Інструкції, оскільки до інспекції з метою постановки на облік засуджений не викликався, співбесіду з ним проведено не було, не встановлено днів явки на реєстрацію, а також відсутня інформація про винесення застереження у виді письмового попередження про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання, також слід визнати необґрунтованими.

Колегія суддів зауважує, що відсутність ОСОБА_6 за місцем проживання не оспорювалася і самим засудженим, який при розгляді справи в апеляційному суді пояснив, що тільки з`являвся за вказаною у вироку адресою, але проживав в іншому місці, чим об`єктивно пояснюється те, що виклик до кримінально-виконавчої інспекції він не отримував і не міг отримати, а також неможливість виконати за його участю інші вимоги Інструкції.

Згідно з ч.2 ст.78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє його для відбування призначеного покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_6 , а тому підстави для скасування постанови, як про це ставиться питання в апеляції захисника, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України 1960 року, п.15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2008 року, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням і ОСОБА_6 , засудженого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24 квітня 2008 року направлено для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік, залишити без зміни, а апеляцію захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3