Справа № 161/9095/14-к
Провадження № 1-кс/161/2394/14
У Х В А Л А

м. Луцьк 16 червня 2014 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк скаргу ОСОБА_3 на дії в.о. начальника СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії в.о. начальника СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 .. В обґрунтування скарги посилається на те, що 02.06.2014 року в канцелярії прокуратури Волинської області було зареєстровано 2 заяви на ім`я прокурора Волинської області про скоєння злочину від ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та скарга на незаконні дії працівників міліції, директора ТОВ «ТРК «Третій регіон» ОСОБА_6 . Однак дані в ЄРДР за вказаними заявами не внесені. Просить суд визнати бездіяльність в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_4 щодо невнесення даних в ЄРДР та зобов`язати в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_4 внести дані в ЄРДР.

Фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося у відповідності ч. 1 ст. 107 КПК України.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав в ній викладених, просив скаргу задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляв.

Розгляд скарги проводиться за відсутності слідчого, так як його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 306 КПК України.

Дослідивши письмові матеріали скарги, приходжу до висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

При розгляді скарги встановлено, що 02.06.2014 року ОСОБА_3 звернувся в прокуратуру Волинської області із заявою про скоєння злочину (а.с. 7-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Також при розгляді скарги достовірно встановлено, що станом на день винесення ухвали будь-яких дій щодо внесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань по вчинене кримінальне правопорушення, вказане в заяві ОСОБА_3 вчинено не було.

Також встановлено і це вбачається із змісту самої заяви, що в ній викладено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення працівників ОВС України.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що ОСОБА_3 звернувся із заявою про скоєння злочину. При цьому у заяві викладено обставини, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення працівниками ОВС України. Однак слідчим не виконано вимоги ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей в ЄРДР. А тому за таких обставин, приходжу до висновку про задоволення скарги в частині внесення даних в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 .

При цьому не підлягає до задоволення вимога про внесення даних в ЄРДР за заявою ОСОБА_5 . Оскільки дана заява є аналогічною заяві ОСОБА_3 та містить дані про скоєння кримінального правопорушення працівниками ОВС України у відношенні ОСОБА_5 . А тому відсутні будь-які правові підстави покладення обов`язку на слідчого вносити повторно дані в ЄРДР.

Керуючись ст. ст. 242, 306-307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на дії в.о. начальника СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобов`язати в.о. начальника СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, на підставі заяви ОСОБА_3 про скоєння злочину.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1