АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 2190/6272/2012
Справа №11/791/164/2013 р. Головуючий у 1-й інстанції: Панкєєв В.М.
Категорія: ч 3 ст.185 КК України Доповідач: Палькова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2013 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді Палькової В.М.

суддів Жили І.Е., Калініченка І.С.

З участю прокурора Дворецького О.О.

Засуджених - ОСОБА_1, ОСОБА_2 потерпілого - розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції на вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 08 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час розгляду справи відповідно до ст.89 КК України не судимого

засуджено за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі;

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком випробування тривалістю три роки.

На підставі і у відповідності зі ст.76 КК України покладені обовязки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено підписку про невиїзд.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до ст.89 КК України не судимого

засуджено за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі;

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком випробування тривалістю три роки.

На підставі і у відповідності зі ст.76 КК України покладені обовязки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено підписку про невиїзд.

Вирішено питання щодо судових витрат, відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

Згідно вироку суду ОСОБА_1, та ОСОБА_2 визнанні винними та засуджені за те, що 11.10.2001 року за попередньою змовою між собою, близько 10:00 години, таємно , керуючись корисливими мотивами, через незамкнені двері проникли в будинок № 2 по вул. Парковій с.Верби Нижньосірогозького району Херсонської області, який належить ОСОБА_3, звідки викрали належне потерпілій майно, чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 5 522 гривні 39 копійок.

У апеляції прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій засуджених, вважає, що вирок підлягає скасуванню в звязку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засуджених внаслідок мякості, та крім того судом допущено неправильне застосування кримінального закону, а саме судом не було застосовано ч.4 ст. 70 КК України. Просить вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 08.11.2012 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.3 ст.185 КК України скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача по справі, думку прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, пояснення та останнє слово засуджених, які заперечували проти апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Справа судом розглядалася в порядку ст..299 КПК України (в ред..1960 р.), оскільки підсудними вина в інкримінованому їм злочині визнана повністю, фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

Судом дії засуджених вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, а дії ОСОБА_1, як вчинення корисливого злочину повторно.

Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами апеляції, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 в частині неправильного застосування судом кримінального закону, підлягає скасуванню, а саме судом не було застосовано ч.4 ст. 70 КК України, відповідно до якої, якщо після постановлення вироку в справі, буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Так призначаючи засудженим покарання, поза увагою суду залишено той факт, що ОСОБА_1 був засуджений 23.10.2002 року за ч.1 ст. 296 КК України до одного року обмеження волі, відповідно до ст.75 КК України з іспитовим строком на один рік; 06.07.2005 року за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 296 КК України, відповідно до ст.70,72 КК України до 2-х років 10 місяців; а ОСОБА_2 був засуджений 13.06.2002 року за ч.3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі; 12.08.2009 року за ч.3 ст. 185 до 3-х років позбавлення волі, у відповідності до ст. 75 КК України з іспитовим строком на один рік, що судом не було враховано при призначені покарання засудженим.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа яка проводить дізнання зобовязані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а суд з дотриманням цих же принципів оцінити зібрані докази в їх сукупності і відповідно до вимог ст.ст. 323,324 КПК України постановити законний та обгрунтований вирок

Згідно з загальними засадами призначення покарання, встановлених ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Статтею 75 КК України передбачено, що у випадках, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що призначаючи покарання засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з застосуванням ст.75 КК України суд не дотримався вище зазначених вимог закону та не навів належних мотивів про можливість їх звільнення від відбуття покарання з випробовуванням, та не звернув уваги на той факт, що завдана потерпілому в 2001 році шкода на день винесення вироку засудженими не відшкодована.

Як вбачається з матеріалів справи засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 раніш неодноразово судимі, (а.с.83,108) та на час скоєння злочину 11.10.2001 року ОСОБА_1 мав не зняту та непогашену судимість за попереднім вироком.

Доводи апеляції прокурора колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки суд при розгляді справи допустив істотні порушення як кримінального так і кримінально процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд.

При новому розгляді, суду необхідно виконати вимоги зазначені в ухвалі, і з урахуванням ст. 323 - 324 КПК України прийняти законне та обґрунтоване рішення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об*активному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, та з*ясувати чи є обставини, що обтяжують або помякшують покарання, і які саме та призначити справедливе покарання, яке буде необхідним та достатнім для їх виправлення, а також попередження нових злочинів, відповідно з вимогами ст.65 КК України

На підставі наведеного, керуючись ст. 365,366 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції - задовольнити.

Вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 08 листопада 2012 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, в той же суд в іншому складі.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя В.М. Палькова