АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1786/15 Справа № 207/5346/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002266 від 27 серпня 2013 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в його інтересах на вирок Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровська від 06 серпня 2015 року, відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська Дніпропетровської області, мешкає без реєстрації по АДРЕСА_1 ,
раніше судимого :
- 15.05.2012 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України з застосуванням ст..69 КК України до 2 років позбавлення волі
-02.10.2012 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за вчинення злочину за ч.1 ст.185 КК України з застосуванням ч.4 ст.70 КК України. до 2 років позбавлення волі звільнився
-15.08.2013 року на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 07.08.2013 року умовно-достроково в силу ст..107 КК України на невідбутий строк 4 місяці 6 днів.
за участю:
- прокурора: ОСОБА_8
-обвинуваченого: ОСОБА_6
-захисника: ОСОБА_7

В с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання
- за ч.2 ст.289 КК України на строк 5 років без конфіскації майна;
- за ч.2 ст.185 КК України на строк 2 роки (два роки).
На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено покарання у виді 5(п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.71КК України остаточно призначено покарання у виді 5(п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі без конфіскації майна з відбуванням покарання в установі виконання покарань.
Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди в сумі 2500грн залишено у кримінальному провадженні без розгляду, у зв`язку з частковим відшкодуванням шкоди матір`ю ОСОБА_6 під час судового розгляду.
Згідно з вироком 27.08.2013 року приблизно о 00 годин 30 хвилин ОСОБА_6 за попередньою змовою у групі з двоюрідним братом ОСОБА_10 , кримінальне провадження щодо якого зупинено Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.07.2014 року у зв`язку з розшуком, обидва перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння , діючи умисно, погоджено між собою,з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, автомобілем ВАЗ 32103 державний номер НОМЕР_1 вартістю 10.400грн., який належав потерпілому ОСОБА_9 , та знаходився біля будинку 99А по вул. Астраханській у м.Дніпродзержинську, шляхом розбиття переднього пасажирського скла дверей, проникли до салону автомобіля.
Перебуваючи в салоні автомобіля ОСОБА_6 сів за кермо, пошкодив замок запалення та намагався завести двигун автомобіля, але не зміг, після чого спільно з ОСОБА_10 почали штовхати автомобіль, намагаючись зникнути з ним з місця злочину, перемістивши його від будинку 99А по вул.Астраханській до будинку 32 по провулку Кизлярському у м.Дніпродзержинську.
Повторно, 27.08.2013 року приблизно о 01 годині 00 хвилин , знаходячись біля будинку 32 по провулку Кизлярському у м.Дніпродзержинську, ОСОБА_6 за попередньою змовою у групі з ОСОБА_10 , обидва перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння , діючи, умисно з корисливих міркувань, з метою таємного викрадення чужого майна, яке перебувало в автомобілі ВАЗ 2103 державний номер НОМЕР_1 , і належало потерпілому ОСОБА_9 , скориставшись тим, що біля будинку АДРЕСА_2 , у нічний час були відсутні громадяни, таємно викрали індивідуальне майно ОСОБА_9 , акумуляторну батарею «KLEMA60 ah» вартістю 550 грн. З викраденим з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись на свій розсуд, заподіявши потерпілому шкоду на вказану суму, яка під час судового розгляду була відшкодована матір`ю ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, вважає, що вирок суду першої інстанції винесено незаконно, вказує на те, що під час досудового та судового слідства було порушено законодавство України а також його права на захист. Крім того, обвинувачений заперечує скоєння ним злочину та вказує на те, що не був розшуканий підозрюваний ОСОБА_10 , не було проведено відтворення обставин події. На сумку обвинуваченого, суд ухвалив вирок незаконно т.я. послався як на доказ на його показання надані слідчому у ході досудового слідства, де він під впливом слідчого обмовив себе у скоєнні злочину.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити та звільнити ОСОБА_6 з під варти.

В обґрунтування зазначає, що судом було порушено вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України, оскільки суд не в праві обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Також захисник вказує на те, що ніхто з допитаних свідків і потерпілий не підтвердили в суді, що саме ОСОБА_6 скоїв вказані злочини спільно з ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що слідчі органи не надали ОСОБА_6 захисника, хоча останній просив про це, але його змусили написати заяву, що він від допомоги захисника відмовляється. Також суд не назначив перевірку для з`ясування, чи дійсно до ОСОБА_6 на досудовому слідстві застосовуються недозволені методи слідства і доручити її провести прокуратурі Заводського району м. Дніпродзержинська. Суд не звернув увагу на те, що на досудовому слідстві не було проведено слідчого експерименту з ОСОБА_6 і ОСОБА_10 з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, як підтримали доводи апеляційних скарг, та просили їх задовольнити, посилаючись на те що, вина обвинуваченого не доказана у суді, та суд послався у вироку як на допустимі докази покази обвинуваченого який був змушений обмовити себе під фізичний та моральним впливом слідчого та інших працівників міліції, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Апеляційні доводи захисника в частині наявності допущених судом істотних порушень КПК України при судовому розгляді, на думку колегії суддів, не позбавленні правових та фактичних підстав.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обгрунтованність судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Положенням ст. 59 та пунктом 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.
Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати такі рекомендації: «Недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини. Суд першої інстанції не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку щодо Стьопіна, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно до вимог ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК. Вказана норма закону вказує також на те, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. а тому доводи захисника про необґрунтованість вироку суду є слушними.
Суд першої інстанції, провівши допит обвинуваченого ОСОБА_6 переконався що останній не визнає свою провину та заперечує скоєння ним злочину , у порушення вимог чинного законодавства послався на показання обвинуваченого, наданих слідчому , як на доказ, а тому доводи захисника про необґрунтованість вироку суду є слушними.
З вироку суду не вбачається саме аналізу доказів по кримінальному провадженню з огляду на те, що законодавець виключає посилання по покази обвинуваченого наданих слідчому, а тому не вбачається які саме докази спростовують доводи обвинуваченого про невинуватість та з достатньою повнотою доказують вину саме ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину.
Крім того, колегія суддів не може не погодитися с доводами захисника та обвинуваченого з приводу того, що суд першої інстанції не перевірив доводи обвинуваченого про застосування щодо нього недозволених методів досудового слідства, які спонукали обвинуваченого обмовити себе у скоєнні злочину.
Як вбачається з Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України», Суд зробив свій висновок про порушення судами першої, апеляційної та касаційної інстанції ст.3,6 Конвенції при розгляді справи.
Таким чином, коли особа висуває небезпідставну скаргу про жестове поводження з нею, яке було таким, що порушує ст. 3 Конвеції, це положення, взяте у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст..1 Конвенції, за своїм змістом вимагає ефективного офіційного розслідування.
Висновки та аргументи Європейського Суду повністю співпадають з відповідними положеннями Конституції та кримінально-процесуального законодавства України. Виходячи з системного аналізу вказаних норм доводи обвинуваченого у судовому засіданні про застосування до нього на досудовому слідстві насильства або інших недозволених методів, повинні бути перевірені судом для реалізації повною мірою наданих законом повноважень реагувати на такі факти в разі їх підтвердження з метою створення необхідних умов для захисту порушених прав особи.
Суд першої інстанції зазначений вимог закону не дотримався, а тому у зв`язку з наведеним право Стьопіна на захист своїх процесуальних прав не було повною мірою реалізоване,хоча із технічного запису судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений вказував на порушення слідчим його прав на захист. Вказані доводи були підтверджені обвинуваченим в апеляційній інстанції та обвинувачений вказував крім того на фізичний вплив на нього працівниками міліції у присутності слідчого, що призвело до самообмови обвинуваченого.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 та п.7 ч.2 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 2,3 ч. 1 ст. 409, п.3 ч.1 ст.411 КПК України.
Оскільки у кримінальному провадженні згідно до ст. 404 КПК України, апеляційний суд встановив помилковість висновків суду , однак процесуально позбавлений можливості постановити нове судове рішення у зв`язку з відсутністю відповідних клопотань, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства (стаття 2 КК), змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, під час якого мають бути усунені зазначене неправильне застосування кримінально- процесуального закону, розглянуті інші доводи апеляційних скарг та постановлене законне та обґрунтоване рішення.
Вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує те, що обвинувачений не з`являвся на виклики суду та суд першої інстанції змушений був змінити запобіжний захід на тримання обвинуваченого під вартою. Враховуючи вказане, з метою запобігання можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає доцільним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 20 листопада 2015 року.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника задовольнити частково.

Вирок Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України, скасувати.

Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 - тримання під вартою продовжити до 20 листопада 2015 року.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3