Справа № 161/9952/15-к Провадження №11-кп/773/7/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, раніше судимий: вироком Луцького міськрайонного суду від 17.07.1997р. за ст.ст. 229-6 ч.2, 46-1 КК України до 2 років позбавлення волі з застосуванням відстрочки на 2 роки; вироком Луцького міськрайонного суду від 06.03.2001р. за ст.ст. 140 ч.2, 145 ч.1, 42, 43 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений умовно-достроково 31.12.2002р. на невідбутий строк 7 місяців 1 день; вироком Луцького міськрайонного суду від 24.11.2003р. за ст.ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 15 ч.2, 185 ч.2, 395, 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 09.11.2007р. на невідбутий строк 1 місяць 21 день; вироком Луцького міськрайонного суду від 11.07.2008р. за ст.307 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Луцького міськрайонного суду від 08.12.2014р. за ст.ст. 125 ч.2, 395 ч.1, 70 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі;

визнаний винним за ст.121 ч.1 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2014р., з розрахунку, що, відповідно до ч.1 ст.72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та призначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з 08 травня 2015 року, тобто з моменту його затримання.

Цивільний позов Луцької міської клінічної лікарні до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди задоволено повністю. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь Луцької міської клінічної лікарні матеріальну шкоду у сумі 8344 гривні.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 07 травня 2015 року, близько 22.30год., поблизу будинку №33 по вул. Шептицького в м.Луцьку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс один удар ножем в область живота потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки справа з наскрізним пошкодженням жовчного міхура і правої долі печінки, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 546 від 22.05.2015 за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого. Стверджує, що суд неправильно прийшов до висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оскільки він захищався від неправомірних дій потерпілого, який з своїми друзями спричинили йому тілесні ушкодження. Зазначає, що суд необгрунтовано взяв до уваги показання всіх свідків сторони обвинувачення, а його показання визнав суперечливими. Також суд не врахував його особу як при визнанні винуватості, так і при призначенні покарання. Просить вирок суду, як можна зрозуміти зі змісту самої скарги, змінити та перекваліфікувати його дії з призначенням менш суворого покарання, а в задоволенні цивільного позову відмовити.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор вважає вирок суду першої інстанції законнним та обгрунтованим, а тому просить скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали скаргу та просили її задовольнити, потерпілого, який скаргу підтримав, вказав, що саме він був ініціатором конфлікту, претензій до обвинуваченого немає, на суворому покаранні не наполягає, свої показання в суді першої інстанції не пригадує, пояснення прокурора, який заперечив апеляцію обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_8 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння потерпілому ОСОБА_10 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколами огляду місця події, протоколами проведених слідчих експериментів за участю потерпілого та та свідка ОСОБА_11 , а також висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого, який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Показання потерпілого та свідків в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення. Про незастосування вказаного в апеляції ОСОБА_8 фізичного насильства щодо обвинуваченого потерпілим чи іншими особами обєктивно вказують свідки в своїх показаннях, які суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №546 від 22.05.2015р. потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення передньої черевної стінки справа з наскрізним пошкодженням жовчного міхура і правої долі печінки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

На думку апеляційного суду, для того щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він захищався, або можливо перевищив межі необхідної оборони, оскільки вони спростовані показаннями потерпілого та вищевказаних свідків, та й частково показаннями самого обвинуваченого, при цьому у вироку зазначив, в чому полягає відсутність в діях обвинуваченого необхідної оборони, або перевищення її меж.

Твердження обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги дані про осіб потерпілого, свідків, їхній спосіб життя не можуть братись до уваги, оскільки ніяким чином не впливають на правову кваліфікацію дій обвинуваченого.

Безпідставним та недоцільним було прохання обвинуваченого про допит вказаних ним ряду осіб, оскільки вони не були безпосередніми очевидцями інциденту, з чим погоджується і апеляційний суд.

Окрім того, сам обвинувачений своїми показаннями частково викриває себе, оскільки чітко вказує на локалізацію і характер нанесення удару ножем потерпілому.

За таких обставин, саме показання потерпілого поряд з показаннями свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент його заподіяння, а не оборонявся чи перевищив межі необхідної оборони, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ст.121 ч.1 КК України.

Доводи ОСОБА_8 , які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку.

У відповідності до вимог ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 , покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що хоча останній і раніше судимий, однак потерпілий щодо міри покарання покладався на розсуд суду, а в апеляційній інстанції підтримав скаргу обвинуваченого та просив суворо не карати, в останнього відсутні будь-які притензії до обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, а обтяжуючими обставинами рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, з чим погоджується і апеляційний суд.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що обвинувачений не відшкодував збитки, при цьому залишив поза увагою той факт, що останній з 08.05.2015р. (тобто з наступного дня після вчинення злочину) перебуває під вартою, а тому не мав реальної можливості для відшкодування збитків.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини справи, наявність на утриманні малолітньої дитини в обвинуваченого, відсутність претензій у потерпілого та його прохання до суду суворо не карати обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає за можливе призначити ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, покарання, яке буде ближчим до нижньої межі санкції статті.

Разом з тим, апеляційний суд повністю приєднує невідбуте покарання за попереднім вироком.

На думку суду, саме таке покарання, відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

В силу ст.72 ч.5 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Тому апеляційний суд здійснює відповідне зарахування.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 за ст.121 ч.1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2014р., переводячи менш суворе покарання в більш суворе з розрахунку, що відповідно до ч.1 ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та призначити остаточне покарання ОСОБА_8 6 (шість) років позбавлення волі.

В силу ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання термін перебування ОСОБА_8 під вартою з 08.05.2015р. по 25.01.2016р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді