Ухвала

іменем україни

17 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000183, за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Леляків Баришівського району Київської області, жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК,

установив:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, стверджує, що суд, призначаючи ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 309 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді громадських робіт, допустився помилки, адже таке покарання є більш суворим, ніж штраф, передбачений санкцією цієї ж статті. При цьому зазначає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 червня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 17 лютого 2015 року близько 10.30 год. біля станції метро «Чернігівська», що у м. Києві для власного вживання незаконно придбав за 150 грн 0,0662 г (у перерахунку на суху речовину) особливо небезпечного наркотичного засібу - опію ацетильованого, який перевіз до м. Переяслав-Хмельницького, де біля буд. № 8 по провулку Вузькому був затриманий працівниками міліції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Системний аналіз статті 69 КК дає підстави вважати, що більш м'яким покаранням, ніж передбачено законом, яке може бути призначене судом, є: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин; інший, більш м'який вид основного покарання, не зазначений в санкції статті Особливої частини КК, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК.

Санкція вказаної частини статті передбачає покарання у виді штрафу від п'ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також з урахуванням особи ОСОБА_2, йому слід призначити інший вид основного покарання, ніж передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК, - громадські роботи.

Колегія суддів вважає, що призначення судом першої інстанції засудженому покарання у виді громадських робіт цілком узгоджується з приписами ст. 69 КК, оскільки вказана стаття, встановлюючи можливість переходу до більш м'якого виду покарання, не вимагає, щоб останній обов'язково був найменш м'яким від усіх видів покарань, передбачених у санкції.

Тобто, при обранні виду покарання на підставі ст. 69 КК суд має право призначити не зазначений у санкції і більш м'який вид покарання, але такий, який є більш м'яким порівняно не з усіма, а хоча би одним із тих видів покарань, які передбачені в альтернативній санкції.

Отже, в даному випадку суд призначив покарання у виді громадських робіт, яке є більш м'яким порівняно з арештом, обмеженням волі та позбавленням волі.

Тому правових підстав вважати вид призначеного ОСОБА_2 покарання неправильним, про що йдеться в касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Крім того, усі доводи, аналогічні касаційним, перевіряв суд апеляційної інстанції за апеляційною скаргою прокурора і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК .

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би тягли за собою скасування судових рішень у кримінальному провадженні, про що йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 червня 2015 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5