Справа № 359/8123/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/190/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 18.02.2016

УХВАЛА
Іменем України
18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0001665 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна, що перебуває у його власності. Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_7 22214 грн. матеріальної шкоди; на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 613, 80 грн.; вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 02 серпня 2015 року близько 03 години 00 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, № 63 поблизу кафе «Тополька», сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля марки «Audi-100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 та який перебував в той момент за кермом даного автомобіля і в грубій формі наказав водієві рухатися в напрямку міста Києва. Після відмови ОСОБА_7 їхати до м. Києва, ОСОБА_9 вирішив незаконно заволодіти автомобілем марки «Audi-100», реєстраційний номер НОМЕР_1 та з цією метою, всупереч волі ОСОБА_7 , в нецензурній формі наказав ОСОБА_7 їхати та почав погрожувати нанесенням останньому тілесних ушкоджень і погрожувати тим, що завезе його до лісу, залишить там. Крім ОСОБА_9 в автомобіль до потерпілого сів на заднє сидіння ще один чоловік, який не спілкувався з водієм.

Побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_7 рушив з місця та під час руху автомобіля по вул. Київський Шлях поблизу зупинки «Ленінградська» в м. Бориспіль, сприймаючи всі висловлені ОСОБА_9 погрози реально, боячись за те, що його поб`ють або покалічать, ОСОБА_7 вистрибнув на проїжджу частину дороги та відбіг від автомобіля. В свою чергу ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, пересів за кермо автомобіля «Audi-100», реєстраційний номер НОМЕР_1 та, встановивши над ним контроль, поїхав на ньому у напрямку м. Києва. В подальшому ОСОБА_9 , рухаючись в м. Києві по вул. Вереснева, поблизу будинку № 9 не впорався з керуванням і допустив зіткнення автомобіля з перешкодою, після чого з місця дорожньо-транспортної пригоди зник. Внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 завдана матеріальна шкода в розмірі 22 214 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок Бориспільського міськрайонного суду від 27 листопада 2015 року та винести новий справедливий вирок з обґрунтованим строком покарання, який буде меншим, ніж призначено. Вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим у справі доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, та в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого, на думку апелянта, ухвалив вирок, який не відповідає вимогам закону. Апелянт вказує, що згоден із кваліфікацією за ч. 2 ст. 289 КК України і не оспорює її, проте зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено, яким саме чином він погрожував потерпілому, тому таку обставину, яка обтяжує його покарання, як погроза застосування насильства до потерпілого, він не визнає. Зазначає, що вину визнає в повному обсязі, просив пробачення у потерпілого, шкоду готовий відшкодувати, проте на даний момент це не можливо, оскільки він знаходиться в СІЗО. Апелянт звертає увагу суду на те, що в суді першої інстанції потерпілий просив не притягувати його до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; потерпілого, який поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України.
Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого щодо пом`якшення йому покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 289 КК України передбачена відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства , та таке діяння карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України суд, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального Кодексу.

При цьому, призначення такого покарання можливе лише за наявності декількох обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що вчинений ним злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого; позитивну характеристику з місця проживання ОСОБА_9 , відсутність на обліку в лікарів нарколога та психіатра.

Судом першої інстанції вірно визначено обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Вказівка апелянта на неврахування судом першої інстанції як обставин, що пом`якшують його покарання визнання вини, щире каяття та примирення з потерпілим, не може бути взята судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки дана позиція була висловлена обвинуваченим уже на стадії судових дебатів, протягом судового слідства відношення обвинуваченого до вчиненого ним змінювалося під тиском зібраних у кримінальному провадженні доказів, що не може свідчити про щире каяття.

Як убачається з апеляційної скарги, ОСОБА_9 не визнає факту погрози застосування до потерпілого насильства, що не може свідчити про визнання ним вини.

Про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та наявність в його діях такої кваліфікуючої ознаки, як погроза застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого свідчать наступні докази:

-показання потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що під час заволодіння його транспортним засобом обвинувачений погрожував йому нанесенням тілесних ушкоджень, тим, що завезе до лісу і покине, відібравши автомобіль; що у його товариша є пістолет, а тому для нього краще в цій ситуації підкорятися вимогам обвинуваченого;

-протокол огляду місця події від 02 серпня 2015 року з додатками, відповідно до якого слідчим була оглянута місцевість в м. Києві по вул. Вереснева поблизу будинку № 9, де виявлено автомобіль марки «Audi-100», реєстраційний номер НОМЕР_1 з механічними пошкодженнями /а.п. 35-41/;

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 02 серпня 2015 року з відповідними фотоілюстраціями, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчої дії впізнав особу, а саме обвинуваченого, яка незаконно заволоділа його автомобілем за зростом, рисами обличчя, довжиною волосся /а.п. 24-28/;

-висновок автотоварознавчої експертизи від 02 серпня 2015 року, відповідно до якого матеріальні збитки завдані пошкодженням автомобіля при ДТП складають 22214 грн. /а.п. 56-81/;

-копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Audi-100», реєстраційний номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 /а.п. 81/.

Слід відмітити, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України ближче до найнижчого, яке сприятиме виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нового кримінального правопорушення, а тому колегія суддів вважає, що наразі відсутні підстави для пом`якшення йому покарання.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона не підлягає до задоволення.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_9 положення ч.5 ст. 72 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, 04 серпня 2015 року ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2015 року, вказаний запобіжний захід до вступу вироку у законну силу, залишено без змін.

З урахуванням вищенаведеного та керуючись вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає, що до строку покарання, призначеного ОСОБА_9 за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2015 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 04 серпня 2015 року по 18 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, зарахувати ОСОБА_9 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 04 серпня 2015 року по 18 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4