Дата документу Справа № 330/719/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1449/15
Єдиний унікальний №330/719/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.187 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000211, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Якимівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 18.03.2010р. Якимівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.190, ч.1 ст.289, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

2) 18.04.2011р. Якимівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.121, ч.1 ст.296, ч.1 ст.72, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

3) 31.01.2012р. Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.296, ч.1 ст.129, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі. 14.05.2012р. ухвалою апеляційного суду Запорізької області в частині засудження за ч.1 ст.129 КК України вирок суду скасований, кримінальне провадження закрито, ухвалено вважати засудженим за ч.3 ст.296 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України остаточно призначено 5 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ухвали Запорізького районного суду від 18.07.2014р. на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» невідбута частина покарання скорочена на половину, до відбуття 9 місяців 14 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.187 КК України,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене йому покарання з урахуванням того, що він повністю визнав свою вину, розкаявся у скоєному, добровільно сприяв в розкритті злочину.

Захисник ОСОБА_8 в поданій заяві в повному обсязі підтримує апеляційну скаргу обвинуваченого та просить її задовольнити.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за:

- за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.187 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 4 роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислюється з 18.03.2015р.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 613 грн. 80 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Як зазначено у вироку, 10 березня 2015 року, приблизно о 10 годині, ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до місця свого тимчасового мешкання в квартиру ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де, скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, повторно викрав з серванту золоте кільце вартістю 3000 грн., яке належить ОСОБА_9 , після чого зник з викраденим з місця вчинення злочину, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 3000 грн.

17 березня 2015 року, приблизно о 01 годині, ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до місця свого тимчасового мешкання в квартиру ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де в ході розмови з ОСОБА_9 попросив у неї грошові кошти в розмірі 1500 грн. та, отримавши відмову ОСОБА_9 в наданні йому грошей, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння її майном вчинив напад на ОСОБА_9 , в ході якого наніс їй кулаками не менш ніж вісім ударів в область обличчя та волосистої частини голови, не менш ніж чотири удари по верхніх кінцівках і не менш ніж один удар у праву поперекову область, а коли остання від нанесених тілесних ушкоджень впала на підлогу і почала закриватися від ударів, зірвав з вух потерпілої дві золоті сережки, загальною вартістю 3000 грн., після чого зник з викраденим з місця вчинення злочину, спричинивши в результаті розбійного нападу потерпілій ОСОБА_9 забій правої нирки, що виразився у крововиливі в паренхіму правої нирки, з порушенням кровотоку на даній ділянці і макрогематурією (наявністю крові у сечі), який кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, закриту, черепно-мозкову травму, струс головного мозку, ділянки травматичних набряків м`яких тканин і синці на голові, рвану рану мочки правої вушної раковини, крововилив і рани на слизовій оболонці порожнини роту, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, синці обох верхніх кінцівок, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також матеріальну шкоду на суму 3000 грн.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні умисних кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та обґрунтованим.
Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які обвинуваченим не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України та ч.1 ст.187 КК України кваліфіковані правильно.
Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень у вироку суду, колегія суддів не вбачає.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, призначив його враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії середньої тяжкості та тяжких, особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий.
Врахував суд також і щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, як обставини, що пом`якшують покарання, а у якості обставин обтяжуючих покарання рецидив злочинів, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та щодо особи похилого віку, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у межах санкцій, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ч.1 ст.187 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з урахуванням адекватності характеру вчинених дій, їх небезпечності, виходячи з мети й принципів невідворотності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення саме такого покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , і попередження скоєння ним нових злочинів, і яке до того ж є близьким до мінімального, з чим погоджується і колегія суддів, навіть з урахуванням доводів апеляційної скарги обвинуваченого, які вже були враховані судом при постановленні судового рішення, а тому підстав для скасування судового рішення, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, з огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , про призначення більш м`якого, є непереконливими.
Вважати призначене ОСОБА_7 , покарання явно несправедливим внаслідок його суворості, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставами для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4