11-кп/775/315/2015(м)
263/1156/15-к

Категорія: ст.186 ч.2 КК України
Головуючий у суді першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання покаранням за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 06.04.2015р. та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки шість місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Маріуполя Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, -
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку суду, 01.01.2015 року приблизно о 10.30 год. ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , умисно, а ОСОБА_10 ще і повторно, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку № 127-а по пр. Металургів в Жовтневому районі м. Маріуполя, шляхом відкриття капоту автомобіля ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , відкрито викрали акумулятор «Аmegа Ргеmіum 12У 60 Аh», вартістю 1100 гривень, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину втекли.
Не погодився з судовим рішенням, прокурор Жовтневого району м.Маріуполя Донецької області ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 подала на нього апеляційні скарги.
Прокурор, не оскаржуючи доведеності вини обвинувачених та кваліфікації їх дій, просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 16.06.2015р., яким ОСОБА_12 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним строком на 2 роки - виконувати самостійно. В частині призначення покарання ОСОБА_10 - вирок залишити без змін.
Апелянт вказує, що суд в порушення вимог ст. 65 КК України, не врахував в достатній мірі характер та ступінь суспільної небезпеки правопорушення, скоєного ОСОБА_12 , його особу та безпідставно звільнив його від відбуття покарання з випробуванням.
Так, ОСОБА_12 з моменту вчинення ним 01.01.2015 року злочину ніде не працював та не працює на даний момент, законного джерела заробітку не має, за місцем проживання характеризуються посередньо, скоїв тяжкий злочин проти власності, продовжив злочинну діяльність та вчинив аналогічний злочин на території Орджонікідзевського району вже знаходячись під слідством у Жовтневому РВ.
Посилання суду у мотивувальній частині вироку, як на обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 , визнання вини, каяття та добровільне лікування обвинуваченого від наркозалежності, прокурор вважає недостатнім для звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробувальним терміном.
Обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, визнати його винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, призначити покарання у виді обмеження волі. Зазначив, що суддя призначила йому покарання більш сурове, ніж ОСОБА_7 , з яким він вчинив злочин.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_13 вирішити на розсуд суду, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
В апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_10 оскаржується кваліфікація вчиненого ним кримінального правопорушення за ч.2 186 КК України, вважає, що його дії повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.
Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами.
Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 шляхом відкриття капоту автомобіля ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , викрали акумулятор, в процесі вчинення ними злочину, спрацювала сигналізація і їх помітив потерпілий та ще двоє чоловіків, стали кричати обвинуваченим, які ігнорували їх та втекли з місця скоєння злочину, тобто таємне викрадання переросло у відкрите.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , зазначені в апеляційній скарзі про правильну кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 185 КК України, спростовуються матеріалами справи та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме показами потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , самих обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , оскільки викрадення розпочалося таємно, а в процесі вчинення злочину переросло у відкрите.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які суд, на думку колегії суддів, правильно проаналізував в їх сукупності, дав їм належну оцінку у вироку та обґрунтовано визнав винним ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про призначення йому занадто суворого покарання, колегія суддів також не може з ними погодитися.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення ОСОБА_10 покарання та його розміру, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, за якими ОСОБА_10 неодноразово засуджувався, судимості непогашені та не зняті, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням усіх цих обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі.
На думку колегії суддів, такий висновок щодо виду та розміру кримінального покарання є правильним, а покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_10 справедливим та відповідає вимогам ст.65 КК України, визначено в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, у відповідності із положеннями Загальної частини КК України.
Що стосується апеляційних вимог прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, то колегія суддів не може з ними погодитися.
До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що суд першої інстанції правильно, відповідно кримінального закону призначив вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував обставини справи і дані про його особу та прийшов до висновку про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи вид та розмір покарання, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості та обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким, прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме відсутність судимостей, задовільну характеристику за місцем проживання, що він визнав вину та у скоєному розкаявся, приймає заходи до працевлаштування, і правильно прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, в межах санкції частини кримінального закону, який передбачає відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, у виді позбавлення волі, строком на чотири роки 6 місяців.
Як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, суд навів в мотивувальній частині вироку мотиви прийнятого ним рішення: врахував відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність пом`якшуючих покарання обставин у вигляді щирого каяття, добровільного проходження курсу лікування від наркозалежності, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Крім того, обвинуваченими відшкодовано матеріальну шкоду потерпілому, претензій до обвинувачених він не має та просив суд суворо їх не карати.
З наведених підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визнавши наведену сукупність пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставин такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійшов обгрунтованого висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, застосувавши вимоги ст. 75 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для скасування вироку суду першої інстанції, судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статями 404, 405, 407, 376 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора Жовтневого району м.Маріуполя Донецької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4