20.11.2015

Справа №720/2363/15-к.
Провадження: 1-кс/720/115/15.
У Х В А Л А

20.11.2015 року м. Новоселиця

Слідчий суддя, Новоселицького районного суду Чернівецької області, ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , старшого слідчого СВ Новоселицького відділу Поліції Головного Управління Національної поліції в Чернівецькій області майор поліції ОСОБА_4 , скаржника ОСОБА_5 захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Новоселиця, скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області, про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 року в порядку ст..303 307 КПК України,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою в якій зазначив, що 11.11.2015 року йому була вручена постанова старшого слідчого СВ РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_4 , від 30.09.2015 року про закриття кримінального провадження по його заяві яке було внесено до ЄРД 07.01.2015 року за №000038 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Вважає постанову слідчого щодо закриття кримінального провадження незаконним таким що порушує його права потерпілого з підстав того, що Відповідно до п. 5 ст. 110 КПК України обов`язковою складовою постанови слідчого є мотивувальна частина, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийнятті постанови, мотиви прийняття постанови, їх обгрунтування та посилання на положень КПК України. Постанова, яка вручена йому, не містить жодних із зазначених вимог.
У Постанові переписані повністю його покази від 03.02.2015 року в якості потерпілого та однією фразою зазначено, що ОСОБА_7 від дачі показів та будь-яких пояснень під час досудового розслідування відмовився.
На підставі його показів та відмові ОСОБА_7 від пояснень слідчий зробив висновок про те, що між ним та ОСОБА_7 "виникли цивільні правові відносини, які вирішувалися в приватному порядку в судових розглядах, тому в діях ОСОБА_7 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, тому кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Слідчий в постанові не зазначив, яки самі елементи складу злочину немає у правовідносинах які склалися між сторонами та зробив висновок про існування цивільно-правових відносин.
Скаржник вважає, що ОСОБА_7 , створів перед ним образ чесної порядної людини, яка має благополучну та матеріально забезпечену сім`ю; запевнював про забезпеченість позики реальним нерухомим майном, що гарантує повернення майбутньої позики;отримав кошти під виглядом позики шляхом написання розписки без наміру повернення коштів; отримав кошти від продажу майна, погашення боргу перед банком та визволення з іпотеки свого нерухомого майна з метою створення можливості для відчуження цього майна; безоплатно відчужив своїм дітям свого та спільного з дружиною нерухомого майна; не визнав в суді власноручно написаної боргової розписки та затягування судових засідань з метою відчуження всього майна до прийняті остаточних рішень суду; відсутність будь-якої оплати по простроченої боргової розписки при реальної можливості погасити цей борг дані обставини у своєї сукупності свідчать про те, що ОСОБА_7 шахрайським способом, тобто шляхом обману та зловживання довірою, під виглядом укладення договору позики, шляхом написання власноручної розписки без наміру повернення цієї позики, заволодів належними йому коштами у сумі 35000 доларів США, що станом на 26.09. 2011 року становило 279076 гривен (100 доларів США = 797,36 гривен), чим скоїв відносно нього шахрайство у великих розмірів (розмір НМДГ станом на 2011 рік становило 470,5 гривен х 250 = 282300 гривен), тобто правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України.
В судовому засіданні скаржник та його представник підтримали скаргу в повному обсязі з підстав зазначених у скарзі.

Прокурор і слідчий в судовому засіданні скаргу не визнав суду пояснив, що постанова слідчого є законною та такою що ґрунтується на доказав такі що спростовують доводи ОСОБА_5 оскільки між сторонами існують цивільно правові відносини.

З наданих матеріалів судом встановлено, що:

- ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу від 17.04.2013 року продав 51/10 частин цілісного майнового комплексу розташованого по АДРЕСА_1 за що отримав кошти в сумі 195816 грн.,

- ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу від 15.04.2013 року продав 17/10 частин цілісного майнового комплексу розташованого по АДРЕСА_1 за що отримав кошти в сумі 143492 грн.,

- ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 27.03.2014 року подарував ОСОБА_8 48/100 частин нежитлового приміщення розташоване по АДРЕСА_2 ,

- ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 27.03.2014 року подарував ОСОБА_9 ? частину житлового будинку розташоване по АДРЕСА_3 .

Суд оцінюючи у сукупності викладені пояснення сторін та зазначені докази дійшов висновку, що слідчим в супереч вимогам закону не надана правова оцінка діям ОСОБА_7 якій в 2013 році відчужив на користь сторонніх осіб нежитлові приміщення на загальну суму в 339308 грн., в 2014 році подарував частину житлового будинку та частину нежитлового приміщення синові та доньки в той час коли він не розрахувався за свої боргові зобов`язання по розписці про отримання грошей від ОСОБА_5 ..

Тобто слідчим не надана оцінка чи вбачається в його діях умислу на скоєння злочину передбаченого ч.3 ст.190 КК України з врахування зазначених обставин.

Згідно з ст..24 КК України, 1. Умисел поділяється на прямий і непрямий. 2. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. 3. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно з ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Відповідно до п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Оцінюючи у сукупності викладені обставини та зазначені правові норми дійшов висновку, що слідчим Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області при розслідуванні кримінальної справи та винесені постанови порушив вимоги ст..2, 22 КПК України, та ст..24 КК України, чим порушив права ОСОБА_5 як сторони у кримінальному провадженні. Тому суд дійшов висновку, що постанова слідчого від 30.09.2015 року є незаконною.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 28,55,114,303- 307,308,309 КПК України слідчий суддя, -

постановив:

Задовольнити скаргу ОСОБА_5 та скасувати постанову слідчого від 30.09.2015 року.

Ухвала є остаточною оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Новоселицького

районного суду Чернівецької області ОСОБА_1