Справа № 206/5421/15-к
Провадження № 1-кп/206/298/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" грудня 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську кримінальне провадження , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001071 від 01.07.2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Світлогірське Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту, вдівця, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України,
учасники кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_8 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_9 ,
спеціаліста психолога ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_5 , проживаючи по сусідству з сім`єю ОСОБА_11 на протязі тривалого часу за адресою: АДРЕСА_1 мав дружні стосунки з ОСОБА_9 , та часто бував у будинку останньої, тому достовірно знав про малолітній вік її доньки - ОСОБА_8 , 2002 року народження.

06.06.2015 року в обідній час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на зґвалтування, тобто статеві зносини з малолітньою ОСОБА_8 з використанням безпорадного стану останньої, реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що внаслідок дружніх стосунків з ОСОБА_9 , він має психологічний вплив на її малолітню доньку ОСОБА_12 , що виражалось у вільному спілкуванні з нею та заохочуванні її за дії або бездіяльність дрібними дарунками, усвідомлюючи, що має фізичні переваги над останньою, ОСОБА_5 , зв*язався по мобільному телефону з малолітньою потерпілою ОСОБА_8 та запросив прийти на галявину неподалік від гаражного кооперативу «Лада», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Рибальська, 1а, на що остання погодилась та прийшла в обумовлене ОСОБА_5 місце. Після чого обвинувачений в той же день , тобто 06.06.2015 року, приблизно о 14 годині, знаходячись на галявині за вищевказаною адресою, а саме: АДРЕСА_2 , наблизився до ОСОБА_8 та використовуючи свої фізичні та психологічні переваги над нею, діючи умисно, використовуючи безпорадний стан малолітньої ОСОБА_8 , який виразився у тому, що остання не могла розуміти зовнішню, фактичну сторону скоєних відносно неї дій та не могла чинити опір, почав її роздягати. Незважаючи на відмову потерпілої, ОСОБА_5 , діючи умисно, застосовуючи до неї психологічне насильство, що виразилося у вмовлянні потерпілої ОСОБА_8 вступити з ним в статеві зносини та обіцянці надати їй матеріальну винагороду, використовуючи її безпорадний стан, роздягнувся та зґвалтував малолітню ОСОБА_8 , тобто вчинив з нею закінчений статевий акт у природній формі.

Крім цього, 13.06.2015 року в обідній час, коли малолітня ОСОБА_8 гуляла на вулиці біля будинку АДРЕСА_3 у обвинуваченого ОСОБА_5 повторно виник злочинний умисел , спрямований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_8 , реалізовуючи який в цей же день, тобто 13.06.2015 року приблизно о 15 годині, обвинувачений ОСОБА_5 запросив малолітню ОСОБА_8 до свого будинку,розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де , реалізуючи свій злочинний умисел, у спальній кімнаті наблизився до ОСОБА_8 та використовуючи свої фізичні та психологічні переваги, діючи умисно, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , який виразився у тому, що вона не могла розуміти зовнішню, фактичну сторону скоєних відносно неї дій та не могла чинити опір, почав її роздягати. Незважаючи на відмову потерпілої, обвинувачений ОСОБА_5 , діючи умисно, скоюючи злочин повторно, застосовуючи до потерпілої психологічне насильство, що виразилося у вмовлянні малолітньої ОСОБА_8 вступити з ним в статеві зносини та обіцянці надати їй матеріальну винагороду, використовуючи її безпорадний стан, роздягнувся та зґвалтував малолітню ОСОБА_8 , тобто вчинив з нею закінчений статевий акт у природній формі.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на зґвалтування малолітньої ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_5 , 19.06.2015 року у вечірній час, пересвідчившись , що мати малолітньої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 була відсутня за місцем мешкання, приблизно о 23 годині, ОСОБА_5 , діючи повторно, прийшов до будинку ОСОБА_11 , який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , де, реалізуючи свій злочинний умисел, у спальній кімнаті наблизився до ОСОБА_8 та використовуючи свої фізичні та психологічні переваги, діючи умисно, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , який виразився у тому, що вона не могла розуміти зовнішню, фактичну сторону скоєних відносно неї дій та не могла чинити опір, почав її роздягати, незважаючи на відмову потерпілої, ОСОБА_5 , діючи умисно, скоюючи злочин повторно, застосовуючи до неї психологічне насильство, що виразилося у вмовлянні потерпілої ОСОБА_8 вступити з ним в статеві зносини та обіцянці надати їй матеріальну винагороду, використовуючи її безпорадний стан, роздягнувся та зґвалтував малолітню ОСОБА_8 , тобто вчинив з нею закінчений статевий акт у природній формі.

Крім цього, 20.06.2015 року у вечірній час, коли мати малолітньої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , була відсутня за місцем мешкання, у обвинуваченого ОСОБА_5 виник злочинний умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом стосовно малолітньої ОСОБА_8 , реалізовуючи який в той же день , тобто 20.06.2015 року приблизно о 23:30 годині, він прийшов до будинку ОСОБА_11 , який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , де у спальній кімнаті наблизився до ОСОБА_8 та, використовуючи свої фізичні та психологічні переваги, діючи умисно, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , який виразився у тому, що вона не могла розуміти зовнішню, фактичну сторону скоєних відносно неї дій та не могла чинити йому опір, почав її роздягати , незважаючи на відмову потерпілої,при цьому ОСОБА_5 , діючи умисно, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України, застосовуючи до малолітньої потерпілої психологічне насильство, що виразилося у вмовлянні потерпілої ОСОБА_8 вступити з ним в статеві зносини та обіцянці надати їй матеріальну винагороду, використовуючи її безпорадний стан, роздягнувся сам та навмисне, насильно задовольнив свою статеву пристрасть з потерпілою неприродним способом, тобто вчинив з ОСОБА_8 статевий акт у неприродній формі.

Також 21.06.2015 року у вечірній час, переконавшись, що мати малолітньої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 була відсутня за місцем мешкання, обвинувачений ОСОБА_5 ,діючи умисно, повторно, реалізовуючи виниклий в нього злочинний умисел на зґвалтування малолітньої ОСОБА_8 , приблизно о 22 годині прийшов до будинку ОСОБА_11 , який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , де у спальній кімнаті наблизився до ОСОБА_8 та , використовуючи свої фізичні та психологічні переваги, діючи умисно, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , який виразився у тому, що вона не могла розуміти зовнішню, фактичну сторону скоєних відносно неї дій та не могла чинити опір, почав її роздягати,незважаючи на відмову потерпілої, ОСОБА_5 , діючи умисно, скоюючи злочин повторно, застосовуючи до потерпілої психологічне насильство, що виразилося у вмовлянні останньої вступити з ним в статеві зносини та обіцянці надати їй матеріальну винагороду, використовуючи її безпорадний стан, роздягнувся та зґвалтував малолітню ОСОБА_8 , тобто вчинив з нею закінчений статевий акт у природній формі.

Він же 28.06.2015 року у вечірній час, дочекавшись , коли мати малолітньої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 була відсутня за місцем мешкання, реалізовуючи свій злочинний намір, діючи повторно, о 23:20 годині прийшов до будинку ОСОБА_11 , який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , де у спальній кімнаті наблизився до ОСОБА_8 та, використовуючи свої фізичні та психологічні переваги, діючи умисно, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , який виразився у тому, що вона не могла розуміти зовнішню, фактичну сторону скоєних відносно неї дій та не могла чинити опір, почав її роздягати, при цьому , незважаючи на відмову потерпілої, скоюючи злочин повторно, застосовуючи до неї психологічне насильство, що виразилося у вмовлянні потерпілої ОСОБА_8 вступити з ним в статеві зносини та обіцянці надати їй матеріальну винагороду, використовуючи її безпорадний стан, роздягнувся та зґвалтував малолітню ОСОБА_8 , тобто вчинив з нею закінчений статевий акт у природній формі.

Також 29.06.2015 року у вечірній час, коли мати малолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , була відсутня за місцем мешкання, у обвинуваченого ОСОБА_5 , повторно виник злочинний умисел , спрямований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_8 , реалізовуючи який в той де день, тобто 29.06.2015 року близько 23 години , ОСОБА_5 прийшов до будинку ОСОБА_11 , який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , де у спальній кімнаті наблизився до ОСОБА_8 та , використовуючи свої фізичні та психологічні переваги, діючи умисно, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , який виразився у тому, що вона не могла розуміти зовнішню, фактичну сторону скоєних відносно неї дій та не могла чинити опір, почав її роздягати. Незважаючи на відмову потерпілої, ОСОБА_5 , діючи умисно, скоюючи злочин повторно, застосовуючи до неї психологічне насильство, що виразилося у вмовлянні потерпілої ОСОБА_8 вступити з ним в статеві зносини та обіцянці надати їй матеріальну винагороду, використовуючи її безпорадний стан, роздягнувся та зґвалтував малолітню ОСОБА_8 , тобто вчинив з нею закінчений статевий акт у природній формі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованих йому злочинів при вищезазначених обставинах не визнав, при цьому суду пояснив, що він довгий час проживає зі своєю родиною по сусідству з родиною ОСОБА_11 , неодноразово мати ОСОБА_13 - ОСОБА_14 зверталась до нього з проханням позичити їй гроші, тому, коли з таким же проханням звернулась до нього ОСОБА_15 - донька сусідки, він не бачив в цьому нічого незвичного. Так як остання повідомила, що її прислала мати позичити 250 грн., він передав їй озвучену суму. Але десь через два тижні ОСОБА_15 знову подзвонила йому на мобільний телефон і попросила позичити ще 300 грн., які, буцімто просила позичити її мати. Він відповів, що таких грошей в нього не має, а є лише 100 грн. ОСОБА_16 донька ОСОБА_15 дуже часто дзвонила йому на мобільний телефон, біля 20 разів на день, навіть заважаючи, коли він був на роботі, тому він намагався уникнути розмов з нею, просив залишити його у спокої. Одного разу, коли він був в гостях у сусідів ОСОБА_17 , де вони разом з сусідами вживали спиртні напої, сусід сказав йому, щоб не давав гроші ОСОБА_15 , бо та разом з братом купує всілякі солодощі чи чіпси в магазині, витрачаючи гроші на будь-що. Тому, коли він відмовився давати гроші ОСОБА_15 , вона стала шантажувати його по телефону, що розповість співмешканцю матері - дяді ОСОБА_18 про те, що начебто він, обвинувачений, її зґвалтував, хоча жодних протиправних дій щодо дівчини він не вчиняв. Більш того, жаліючи сусідчиних дітей: Настю, якій, як він думав, було 14 років, та її молодшого брата ОСОБА_19 , він часто підгодовував їх, коли в них вдома не було матері і не було чого поїсти, приносив фрукти, продукти харчування. Вважає, що потерпіла та її мати навмисне оговорюють його, так як сердяться на нього за те, що він не став давати ОСОБА_15 гроші.
Також обвинувачений пояснив, що часто в розмовах ОСОБА_15 називала його на «ти», так як з потерпілою в них склались добросусідські, і навіть, дружні стосунки, бо навколо проживають самі чоловіки похилого віку, а він себе таким не вважає.
Обвинувачений також зазначив, що після того, як його оговорила ОСОБА_15 , співмешканець її матері - ОСОБА_20 разом з своїми приятелями сильно побили його, так що потрібно було оперативне медичне втручання .
А після звернення потерпілої до правоохоронних органів з заявою про її зґвалтування, працівниками міліції в ході досудового розслідування було допущено ряд суттєвих порушень, зокрема, працівники міліції також його побили, тому на початку досудового розслідування він визнав себе винним у зґвалтуванні ОСОБА_13 , а потім, без його дозволу незаконно вилучили з його помешкання його мобільні телефони, провели несанкціонований обшук його помешкання та незаконно, без дозволу слідчого судді та без його особистої згоди, отримали зразки його крові, хоча він «в душі» і заперечував проти цього, але боявся сказати про це вголос працівникам міліції, боячись розправи з їх боку.
Малолітня потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що в кінці травня 2015 року їх сусід ОСОБА_5 попросив у неї номер її мобільного телефону.
06.06.2015 року вдень ОСОБА_5 подзвонив їй та попросив прийти «на гору» - місце поруч з авто-кооперативом , де вони часто з друзями грались. На той момент вона гралась біля будинку своєї подруги ОСОБА_21 з нею та з своїм молодшим братом ОСОБА_19 . Вона пішла на місце, вказане ОСОБА_22 , але про те, куди йде й до кого ні брату, ні подрузі не повідомила. Коли вона прийшла на вказане місце, побачила, що обвинувачений розстелив на землі чорне простирадло, зняв з себе шорти та нижню білизну, зняв з неї теж шорти та білизну, після чого, поклавши на простирадло, зґвалтував її. Вона пручалась, відштовхуючи ґвалтівника від себе, але на допомогу не кликала, голосно не кричала. ОСОБА_23 же їй розказав, що це добре і всі цим займаються, що це є нормальним, що буде постійно давати їй гроші, якщо вона з ним цим постійно буде займатись. Після скоєного вона пішла до брата та подруги, але ні їм, ні матері про те, що з нею трапилось, не розповіла. В подальшому протягом червня місяця, а саме: 19.06., 20.06., 28.06., 29.06.2015 року пізно ввечері сусід неодноразово дзвонив їй на мобільний телефон та цікавився чи вдома мати, коли дізнавався, що мати пішла до свого співмешканця додому, і вони в будинку з братом знаходяться самі, він приходив до них додому, при цьому вперше двері відчинив її брат ОСОБА_19 , а потім відчиняла ОСОБА_5 двері вона особисто. Іноді обвинувачений приходив тоді, коли ОСОБА_19 вже спав, і той нічого не чув, що між нею та ОСОБА_23 відбувалось. Іноді ОСОБА_24 не спав, але ОСОБА_5 , поспілкувавшись з ним та нею, відправляв брата спати в її з братом кімнату, а самі вони проходили в кімнату матері, де стояв диван, при цьому вони лягали на диван, розклавши його, застеляючи його коричневим простирадлом, ( яке в подальшому було вилучено працівниками міліції), де ОСОБА_23 , роздягаючись сам, та роздягнувши її, знову скоював з нею статевий акт (ґвалтував), хоча вона намагалась якось чинити йому опір відштовхувати його від себе. При цьому вона не розуміла, що відбувається. В один із днів, точну дату вона вже не пам*ятає, ОСОБА_23 , який знову пришов до них додому, впевнившись в тому, що матері не має вдома, завчасно передзвонивши їй по телефону, скоїв з нею статевий акт у неприродній формі (оральний). Кожен раз, коли покидав їх будинок, неодноразово попереджав, щоб вона в жодному раз нічого не розповідала матері, що між ними відбувається. Так як її мати дуже сувора , вона боялась, що та, довідавшись про таке, буде її сварити, тому не розповідала матері про вчинки сусіда. Крім того, вона боялась і самого обвинуваченого. При цьому в ряді випадків вона просила обвинуваченого не робити їй нічого поганого, а 29.06.2015 року, коли вона відмовилась лягти на диван, обвинувачений з силою штовхнув її на диван, після чого , знову, роздягнувшись сам та роздягнувши її, вчинив з нею статевий акт в неприродній формі. ОСОБА_23 за те, щоб вона нічого не казала матері один раз дав 100 грн.
13.06.2015 року вдень ОСОБА_23 подзвонив їй по телефону та попросив прийти до нього додому, коли вона виконала його прохання, він запросив її до себе додому, вона сиділа на кріслі , дивилась телевізор, а обвинувачений ліг на ліжко, став пропонувати їй приєднатись до нього, вона стала відмовлятись. Тоді він наказав їй швидко лягти в ліжко, а коли вона не виконала його вказівку, сам за руку потягнув її до ліжка, хоча вона й опиралась, а потім знявши з неї та з себе нижню частину одягу, знову скоїв з нею статевий акт у природній формі, при цьому вийти з будинку обвинуваченого вона не могла, так як той попередньо зачинив вхідні двері.
З 22 червня по 28 червня 2015 року вони з матір*ю та братом ОСОБА_19 жили в домі у маминого співмешканця дяді ОСОБА_25 , і обвинувачений неодноразово дзвонив їй по телефону, постійно з*ясовуючи, коли вони повернуться додому.
Дати скоєння ОСОБА_23 злочинів відносно неї , вона визначала при допитах слідчими , виходячи з тих дат, коли мами не було вдома. ОСОБА_23 робив їй компліменти, казав, що вона вродлива і він її кохає. До цього вона ні з ким з хлопців не зустрічалась, статевих стосунків не мала..
Також потерпіла показала, що її 11-річний брат ОСОБА_24 бачив , що відбувалось в материній кімнаті між нею та ОСОБА_23 , тому , щоб він про все не розповів матері, обвинувачений декілька разів давав ОСОБА_24 по 50 грн., а також приносив фрукти.
В ніч з 30 червня на 1 липня 2015 року матері знову вночі не було вдома, так як вона пішла до співмешканця. ОСОБА_23 був дуже п*яний, постійно дзвонив їй по телефону, вимагав відчинити двері, але вони з братом його боялись, обвинувачений став сильно стукати в двері, тоді вони подзвонили матері та повідомили, що сусід « ломиться» до них додому. До них прийшов материн співмешканець дядя ОСОБА_26 та став виганяти сусіда , довго чекав, поки той піде з їх двору , а вранці 01.07.2015 року, коли мати прийшла додому , вона повідомила матері про все, що з нею відбувалось.
При цьому потерпіла зазначила, що вона боялась йти з сусідом на зустріч, бо думала, що може статись щось погане.
Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 суду пояснила, що її донька дуже спокійна , добра дитина, трохи замкнута. Але влітку її поведінка різко змінилась. Настя стала дратівливою, навіть агресивною, дівчина не йшла на контакт . І тільки 01.07.2015 року вранці, після інциденту з сусідом ОСОБА_23 , який п*яний намагався вибити двері в їх будинку, коли діти були вдома самі, і коли в цей інцидент втрутився її співмешканець ОСОБА_20 , вона дізналась від ОСОБА_15 , що ОСОБА_23 її «домагався». Вночі від ОСОБА_27 вона дізналась, що коли той вигнав сусіда, той став ховатись за двором, перечікуючи, коли той піде, але ОСОБА_28 довго знаходився в будинку, бачив, що ОСОБА_23 дзвонив по мобільному телефону Насті. Вранці 01.07.2015 року ОСОБА_15 також повідомила, що ОСОБА_23 платив їй за мовчання, він дзвонив їй по телефону, дізнавався, коли діти залишались вдома самі, а потім приходив додому та вступав з дівчинкою в статеві стосунки. Такі ж покази донька давала в її , матері, присутності в ході досудового розслідування. Також ОСОБА_9 зазначила, що їх родина малозабезпечена, чоловік,з яким вони офіційно розлучені, аліменти не сплачує, тому достатніх грошей на кишенькові витрати вона не могла давати дітям , і сума в 100 грн. для родини є значною. Також ОСОБА_9 зазначила, що 2-3 роки назад сусід став пропонувати їй спільно проживати, але вона відмовила тому, так як в неї були стосунки з іншим чоловіком, тоді обвинувачений сказав, що все одно буде добиватись її кохання. Сусід нормально спілкувався з її дітьми, бавився з ними.
Малолітній свідок ОСОБА_29 суду показав, що дійсно сусід ОСОБА_23 часто влітку приходив до них додому, коли матері вдома не було. В дім його впускала сестра ОСОБА_15 , а він, свідок, виганяв сторонню особу з дому, бо не хотів, щоб той до них приходив. Декілька разів, він заходив до материної спальні , і бачив, що його сестра та сусід лежать удвох на маминому дивані під ковдрою. Декілька разів ОСОБА_15 ходила до сусіда «на гору», він підглядав, що вони там роблять, і теж бачив, що вони з ОСОБА_23 лежали на землі на простирадлі , прикрившись ковдрою. Коли ОСОБА_15 ходила до « дяді ОСОБА_30 » « на гору», у того в руках був поліетиленовий пакет з простирадлом . Насті дядя ОСОБА_31 давав декілька раз по 100 грн., а йому, свідку, за те, щоб він нічого не розповідав матері - 2-3 рази по 50 грн., які він витрачав на власні потреби-купував солодощі, чіпси. Настя теж просила його, свідка, нічого не казати матері .Їх подруга ОСОБА_21 теж знала про стосунки між ОСОБА_23 та ОСОБА_15 , знала, що ОСОБА_15 « спить з дядею Вітєю» на одному ліжку. Свідок також зазначив, що бачив ніж в руках у ОСОБА_23 , а також чув від ОСОБА_23 , що той відвезе ОСОБА_15 до м. Одеси та повіситься, якщо ОСОБА_15 зрадить йому.
Малолітній свідок ОСОБА_32 також підтвердила, що бачила, як її подруга ОСОБА_33 часто спілкувалась « на горі» з сусідом дядею Вітєю- обвинуваченим ОСОБА_23 , усамітнюючись з ним. При цьому в руках у ОСОБА_23 був чорний поліетиленовий пакет. Настя на канікулах стала дуже дратівливою, замкненою, потім сказала, що сусід до неї « чіпляється». На прохання ОСОБА_15 вона дзвонила ОСОБА_23 та просила для Насті 100 грн. При цьому сам ОСОБА_23 погрожував « посадити» її , свідка, батьків, якщо вона розповість кому - небудь , що він чіплявся до Насті. Такі ж погрози стали висловлювати сусіди ОСОБА_34 , погрожуючи « посадити» матір свідка в разі, коли вона, свідок, розповість суду чи правоохоронним органам про дії ОСОБА_23 . Крім того, свідок також пояснила, що ОСОБА_23 якось дуже наполегливо шукав Настю у неї, свідка, вдома, кричав, що вона повинна знати, де ОСОБА_15 , і вона боялась ОСОБА_23 . Свідок також пояснила, що знає,що ОСОБА_23 погрожував ОСОБА_35 ножем, якщо вона буде йому зраджувати та вб*є її, якщо та не вийде за нього заміж. При цьому свідок зазначила, що на власні очі бачила ніж в руках у ОСОБА_23 , а зі слів Насті та її брата ОСОБА_24 дізналась про погрози ОСОБА_36 .
Свідок ОСОБА_37 суду повідомила, що вона є класним керівником ОСОБА_13 , може охарактеризувати її як дуже спокійну,флегматичну дівчину, ученицю середніх здібностей, охайну , трудолюбиву, але остання має властивість - дуже довго сприймає те, про що в неї питають чи їй кажуть. Поведінка в залі судового засідання, коли остання довго не могла відповісти на питання , аналогічна її поведінці в школі на заняттях, тобто вона дуже довго обмірковує питання перш ніж дати на нього відповідь.
Свідок ОСОБА_38 суду показав, що він має стосунки з матір*ю потерпілої. Влітку він запросив ОСОБА_39 до себе додому, вона прийшла до нього на ніч, вклавши дітей спати. Пізніше ОСОБА_15 подзвонила ОСОБА_40 по телефону та повідомила, що прийшов сусід та хоче вибити їм двері. Він сказав дітям, щоб двері нікому не відкривали, а сам пішов до них. Коли він прийшов додому ОСОБА_41 , він побачив, що сусід « ломиться» до них в двері. Він, свідок, зробив йому зауваження, зайшов в будинок та став заспокоювати та вкладати дітей спати , сусід при ньому ще двічі дзвонив ОСОБА_15 по телефону, і та сказала ОСОБА_23 , що « все розповість матері», що саме вона хотіла розповісти матері, ОСОБА_15 не сказала йому, свідкові. ОСОБА_42 він зрозумів, що дівчина щось не домовляє, тому ОСОБА_40 про це прямо і сказав. Від ОСОБА_41 він знав, що сусід колись « сидів», при цьому ОСОБА_23 кричав, що він вже « сидів» і більше « не сяде»,краще « ляже під кулі». Він , свідок, пізніше намагався з*ясувати таку дивну поведінку ОСОБА_23 , прийшовши до нього додому, але жодних тілесних ушкоджень тому не спричиняв, але в його присутності незнайомі особи дійсно побили ОСОБА_23 .
Свідок ОСОБА_43 суду показала, що вона проживає в будинку разом з синами ОСОБА_44 та ОСОБА_45 . Вона знає, що ОСОБА_46 спілкувався з сусідчиною донькою ОСОБА_15 в травні 2015 року , яку вона ще немовлям допомагала сусідці доглядати та бавила дитину . Був випадок, коли син спав п*яний вдома, а дівчина наполегливо постійно дзвонила йому на мобільний телефон після опівночі. Вона, щоб не розбудити сина, так як син ,якщо п*яний , веде себе неадекватно, не дасть покою родині, виключала телефон. А потім після неодноразових дзвінків взяла слухавку та почула дитячий голос, який казав, щоб ОСОБА_46 приходив. Вона спитала куди абонент дзвонить і в трубці замовкли. Вона питала у сина які в нього можуть бути стосунки з дитиною. Як ОСОБА_47 , так і її брата і подругу охарактеризувала як неслухняних дітей, які схильні до дрібних крадіжок , діти на її зауваження з цього приводу не реагували, а насміхались над нею. Сусідка ОСОБА_17 на її, свідка, прохання покликала матір дітей, і вона зробила ОСОБА_48 зауваження, що її донька погано себе поводить, постійно дзвонить її сину. ОСОБА_49 не повірила їй та стала сваритись .Після того, як відкрили кримінальне провадження , працівники міліції побили сина так, що він не зміг піти на роботу та змушений взяти лікарняний. Крім того, ОСОБА_50 сильно побили троє незнайомих чоловіків, про це їй повідомила свідок ОСОБА_17 .У сина був вилучений мобільний телефон та простирадло.
Свідок ОСОБА_51 суду показав, що він був запрошений працівниками міліції в якості понятого при проведенні огляду в квартирі його сусідки ОСОБА_52 , так як їх будинок розподілений між двох господарів - родиною ОСОБА_11 та його, свідка, родиною. Він бачив, як у ОСОБА_11 вилучали мобільний телефон ОСОБА_53 , простирадла, ватну ковдру, пізніше в будинку у ОСОБА_23 вилучався телефон ОСОБА_5 та простирадло. Його дружина дружила з ОСОБА_54 . Настя була тиха слухняна дівчинка, вони з дружиною навіть декілька разів залишали своїх малолітніх дітей на Настю. Настя ніколи не брехала йому. Стосунки погіршились з сусідкою після цих подій. Так як , коли він був на роботі вночі, до ОСОБА_11 в дім « ломився» ОСОБА_23 і сусідка ОСОБА_49 звинуватила їх з дружиною в тому, що вони на це ніяк не відреагували , мало не звинувативши їх у цьому. Під час досудового розслідування працівник міліції в його, свідка, присутності допитував його малолітнього сина , і той розповів, що разом з іншими дітьми заглядали у вікна квартири ОСОБА_11 та бачили, як ОСОБА_15 з ОСОБА_23 займається сексом. Про це його син розповів і сусідці ОСОБА_55 .
Свідок ОСОБА_56 суду показав, що він працює лікарем травматологом, тому до нього на прийом звернувся обвинувачений з скаргами на біль в області грудної клітини, великих тілесних ушкоджень на тілі обвинуваченого не було. Більш детальної інформації надати не може, так як в нього щоденно на прийомі буває по декілька десятків пацієнтів. Він виписував ОСОБА_23 довідку , яка є в матеріалах кримінального провадження. Зі слів ОСОБА_23 йому відомо, що та травма була побутова. Він, свідок, не пам*ятає, щоб ОСОБА_23 скаржився на те, що тілесні ушкодження були наслідком побиття його працівниками міліції. В разі,якщо б обвинувачений про це заявив, він би зафіксував це в журналі та повідомив про це правоохоронні органи.
Свідок ОСОБА_57 - рідний брат обвинуваченого від дачі показів суду відмовився на підставі ст..63 Конституції України.
Не зважаючи на не визнання своє вини ОСОБА_5 , його винуватість в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- протоколом огляду місця події - № 3 в будинку АДРЕСА_3 від 01 липня 2015 року, в якому зазначено місце розташування кімнат та меблів, а також оглянуто простирадло коричневого кольору та ковдру червоного кольору з плямами бурого кольору, які і були в подальшому вилучені (т.2, а.п.3-5);
- висновком експерта № 23С-Е від 15 липня 2015 року, відповідно якого у ОСОБА_8 будь яких тілесних ушкоджень в області голови, обличчя, тулубу та кінцівок оглядом не виявлено. Цілісність дівочої перетинки у неї порушена у минулому, про що свідчить наявність розривів, давність яких в теперішній час встановити не можливо; будь яких свіжих ушкоджень в області статевих органів оглядом не виявлено; будь яких свіжих ушкоджень, або рубцевих змін в області задньо - прохідного отвору та ротової порожнини оглядом не виявлено. Згідно «Правил проведення судово-медичних експертиз з приводу статевих станів», затвердженого наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року статева зрілість визначається у осіб з 14 до 18 років при ранньому початку статевого життя на момент проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_8 не повних 13 років. Цілісність дівочої перетинки у неї порушена у минулому , про що свідчить наявність розривів, давність яких в теперішній час встановити не можливо, оскільки тривалість загоєння розриву дівочої перетинки залежить від ряду факторів: форми дівочої перетинки, наявність інфікування , та різні інші індивідуальні особливості організму, що також зазначено в висновках судово- медичних експертиз № 29с/е від 13.08.2015 року та 31-с/е від 31.08.2015 року (т.2. а.п. 10-11, 39, 45-46);
- актом судово-психіатричної експертизи № 174 від 24 липня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_58 хронічними психічними захворюваннями в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння не страждав та на даний час не страждає. Виявляв раніше та виявляє на даний час легку розумову відсталість з порушенням поведінки. В період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, не страждав та не виявляв ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності. За своїм психічним станом під час інкримінованих йому діянь він міг віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. За своїм психічним станом в даний час він може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. У застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2, а.п.26-29);
- актом судово-психіатричного експерта № 173 від 21.07.2015 року про те, що в період часу, віднесеного до скоєння відносно ОСОБА_8 протиправних дій остання хронічними душевними захворюваннями, недоумством, тимчасовим хворобливим порушенням психічної діяльності або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала та на теперішній час не страждає, вона не могла усвідомлювати значення скоєних з нею дій та чинити опір, вона могла вірно сприймати зовнішню фактичну сторону вчинюваних з нею дій та може давати щодо них вірні покази. У ОСОБА_8 відсутні підвищена сугестивність та підвищена схильність до фантазування (т.2, а.п.30-33);
- висновком експерта № 307к від 06.07.2015 року відповідно до якого кров ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А, за ізосерологічною системою АВ0 (т.2, а.п. 104);
- висновком експерта № 309к від 07.07.2015 року , відповідно до якого кров ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В, за ізосерологічною системою АВ0 (т. 2 а.п. 15);
- висновком експерта за № 1268 від 26.08.2015 року , відповідно до якого на ковдрі червоного кольору з візерунками знайдена сперма в якій виявлені антигени В і Н, що не виключає можливості походження від ОСОБА_5 , груповій характеристиці якого властиві виявлені антигени В і Н (т.2 а.п. 40-43).
Показання обвинуваченого про не причетність до скоєння злочинів спростовується, крім показів свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , потерпілої ОСОБА_8 і інформацією про телефонні з*єднання двох абонентів № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , отриманої в ході досудового розслідування.( протокол огляду місця події від 06.07.2015 р. т.2 а.п.18-20,т.1 а.п.58-108).
Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду фактичних обставин справи, безумовно свідчить про наявність підстав вважати, що стан потерпілої в даній ситуації був безпорадним, оскільки вона не мала об`єктивної можливості вплинути на перебіг подій, в яких вона опинилася у зв`язку з насильницькими діями обвинуваченого, який скористався її безпорадним станом, подолавши опір та зґвалтувавши її.
Законодавець визначає, що під зґвалтуванням слід розуміти природні статеві зносини між особами різної статі всупереч або з ігноруванням волі потерпілої особи із застосуванням насильства, погрози його застосування , або з використанням безпорадного стану потерпілого.
При цьому про те, що обвинувачений ОСОБА_5 достеменно знав , що потерпіла є малолітньою особою свідчить той факт, що він часто бував в гостях у ОСОБА_11 як сусід, неодноразово пригощав потерпілу та її брата солодощами, він бачив, як вона грається з сусідськими дітьми та братом. Його мати часто допомагала бавити ОСОБА_48 її доньку, коли та була ще немовлям. Навіть в судовому засіданні сам обвинувачений не приховував того, що вважав потерпілу неповнолітньою - 14 річного віку. Таким чином,враховуючи безпорадний стан малолітньої, що обумовлений її віком,ОСОБА_5 використовував свої фізичні та психологічні переваги, як дорослої людини над дитиною, обіцяючи їй гроші , пригощаючи солодощами, при цьому використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої, яка не могла розуміти скоєних відносно неї дій ,та не могла чинити опір останньому .

При цьому Пленум Верховного Суду України № 5 віл 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» зазначив, що безпорадність стану потерпілого визнається , коли особа внаслідок малолітнього чи похилого віку, фізичних вад, розладу психічної діяльності, хворобливого або непритомного стану, або з інших причин не могла розуміти характеру та значення вчинюваних з нею дій або не могла чинити опір. Тобто законодавцем визначено, що саме малолітній вік потерпілого є безумовною причиною не розуміння вчинення відносно нього злочинних дій, які посягають на його статеву недоторканість.

Суд не погоджується з доводами захисту про недоведеність вини ОСОБА_5 в об`ємі пред`явленого обвинувачення та необхідності визнання недопустимими письмових доказів ,які отримані в не процесуальний спосіб з огляду на наступне.
Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.2 ст.95 КПК України суд може ґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст..225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому ,прокурору, або посиланнями на них.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру, або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України N 1-31/2011 дійшов наступних висновків:
«…Недопустимість обґрунтування обвинувачення особи у вчиненні злочину на доказах, одержаних незаконним шляхом, закріплена в першому реченні частини третьої статті 62 Конституції України, а згідно з частиною другою статті 64 ця гарантія не може бути обмежена. Основний Закон України, гарантуючи права і свободи особи, вимагає від неї певної поведінки щодо інших осіб та держави в цілому, встановлює відповідні вимоги та обмеження…».
«…Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції ) тощо. Таким чином, даючи офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, Конституційний Суд України виходить з того, що обвинувачення особи у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на доказах, одержаних у результаті порушення або обмеження її конституційних прав і свобод, крім випадків, у яких Основний Закон України допускає такі обмеження…».
Конституційний Суд України вважає, що положення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, безпосередньо пов`язане з положенням частини першої цієї статті, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку…».
«…Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом" дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо…»
Верховний суд України в п. п. 19, 20 Постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року за № 9, роз`яснив судам, що визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Також в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30 травня 1997 року за № X, було роз`яснено судам, що згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Отже, виходячи із загальних засад кримінального провадження, визначених ст. ст. 7, 17 КПК України, підозра, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом.
При цьому законодавець зазначає, що єдиною слідчою дією, яка може бути проведена до внесення відомостей до ЄРДР може бути тільки огляд місця події , який має бути проведений у невідкладних випадках, тобто коли зволікання з проведенням такого огляду може призвести до втрати матеріальних слідів кримінального правопорушення. При цьому огляд має бути проведений у присутності не менш як двох понятих.
Отже законодавець допускає проведення такої слідчої дії і до внесення відомостей в ЄРДР.
Судом було встановлено, що заява матері малолітньої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 надійшла до Самарського РВ 01.07.2015 р. о 15 год. 50 хв., і згідно реєстру такі відомості були внесені в ЄРДР 01.07.2015 року начальником слідчого відділу ОСОБА_59 за ст..155 ч.1 КК України. ( т.1 а.п.1).
Згідно з витягом журналу № 3 Самарського ВП , в склад слідчо- оперативної групи , що чергувала 01.07.2015 року , входив слідчий ОСОБА_60 , який не входив до групи слідчих , що розслідували дане кримінальне провадження, але з урахуванням вимог ст..214 КПК України невідкладність проведення огляду місця події була продиктована пересторогою можливості втрати матеріальних слідів злочину в разі зволікання з таким оглядом, тому черговий слідчий і провів даний огляд, тобто у слідчого ОСОБА_61 були правові підстави для проведення такої слідчої дії.
Доводи захисту про те, що огляд квартири ОСОБА_11 було проведено без дозволу власника житла спростовується заявою ОСОБА_9 , що є в матеріалах кримінального провадження ( т.2 а.п. 2) та показами останньої в судовому засіданні.
Також суд не може погодитись з доводами захисту про те, що вилучення мобільного телефону ОСОБА_5 та простирадл з його будинку проводилось з порушенням норм КПК, так як з пояснень свідка ОСОБА_62 брат обвинуваченого добровільно видав слідчим ці речі.
Крім того, суд не може погодитись і з доводами захисту про те, що всі слідчі дії, які були проведені з малолітньою ОСОБА_63 , а саме: проведення судово- медичних та судово- психіатричних експертиз відносно неї, відібрання в останньої зразків крові та інші в присутності її матері - ОСОБА_9 до 16.07.2015 року , тобто до того часу, як останню було залучено до участі в справі в якості законного представника потерпілої ( т.1 а.п.119) були проведені з порушенням вимог чинного КПК та не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, так як відповідно до ст..242 ЦК України батьки ( усиновлювачі) є законним представниками своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей за законом, це право виникає у них на підставі прямої вказівки закону. І їм надано право відповідно до ст..154 СК України захищати права та інтереси дитини шляхом звернення до суду, органів влади, місцевого самоврядування , громадських організацій.
Також суд вважає необґрунтованими посилання обвинуваченого на те, що в ході досудового розслідування до нього службовими особами застосовувались недозволені методи ведення слідства - він був побитий, так як за результатами перевірки, проведеної прокуратурою Дніпропетровської області по кримінальному провадженню № 0000561 , відкритого за заявою обвинуваченого, відносно працівників міліції провадження закрите за відсутністю в їх діях складу злочину ( постанова від 30.11.2015 року).
Довідка , надана захистом, про те, що ОСОБА_5 знаходився на амбулаторному лікуванні з приводу забиття лівого ліктьового суглобу та рентгенограма, долучена до неї, також не може свідчити про застосування до обвинуваченого недозволених методів ведення слідства працівниками правоохоронних органів та спростовується свідченнями в суді лікаря травматолога ОСОБА_64 .
Суд відкидає посилання захисника обвинуваченого на те, що обвинувачений в ході досудового слідства давав покази, якими визнавав себе винним у зґвалтуванні ОСОБА_8 , оскільки у відповідності до ст..95 КПК України суд взагалі не досліджував ці покази.
Також суд вважає неспроможними і доводи ОСОБА_5 та його захисника про недопустимість судово- імунологічних експертиз , судово- медичних експертиз , які ґрунтувались на незаконно отриманих зразках крові обвинуваченого, оскільки, останній не давав своєї згоди на отримання таких зразків, бо ці доводи спростовуються добутими в суді доказами про те, що останньому була вручена працівником міліції постанова прокурора процесуального керівника від 03.07.2015 року про відібрання зразків , роз*яснено право оскарження даної постанови ( т.1 а.п. 24), і він не виявив жодним чином небажання виконати цю постанову. А пояснення ОСОБА_23 в судовому засіданні про те, що « він в душі заперечував проти цього» , але не міг про це повідомити вголос , бо боявся працівників міліції не може слугувати доказом незаконності проведення даної слідчої дії та неналежності доказів, тому суд вважає, що дана слідча дія відповідає вимогам, встановленим ст. 245 КПК України, а висновки експертиз вимогам ст..ст.101,102 КПК України .
Доводи про те, що протоколи про отримання зразків для експертизи були складені не слідчими, які входили в групу, а оперативними працівниками , також є необґрунтованими, так як проведення окремих дій було доручено в порядку ст.40 КПК України оперативним підрозділам органів внутрішніх справ , які під час виконання доручень слідчого, прокурора користуються повноваженнями слідчого.( ч.2 ст.41 КПК України).
Також суд не може погодитись з доводами захисту про те, що висновок судово- психіатричної експертизи № 174 складено не відносно обвинуваченого ОСОБА_23 , а відносно іншої особи так як в тексті висновку ( т.2 а.п. 26-28) при дачі відповідей на питання слідчого про психічний стан обвинуваченого помилково вказано, що по батькові ОСОБА_65 », так як в усьому тексті його дані зазначені правильно, в тому числі і дата народження, а дана помилка не може вплинути на допустимість доказу.
Крім того , суд вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання захисту на те, що під час проведення судово- психіатричної експертизи ( висновок № 173 т.2 а.п. 30-33) правовий статус малолітньої ОСОБА_8 був визначений як обвинуваченої, що спростовується самим текстом висновку, де остання зазначена в якості потерпілої.
Доводи захисту про те, що оскільки вилучення ватної ковдри та простирадла з будинку потерпілої проведено з порушенням чинного КПК , що тягне за собою недопустимість висновку судово- імунологічної експертизи № 1268 слід вважати надуманим, так як вилучення відбулось з урахуванням вимог ст..ст. 214,233, 235,237 КПК України, в присутності двох понятих, за згодою власника. А на ватній ковдрі червоно кольору з квартири потерпілої виявлена сперма, що не виключає можливості її походження від обвинуваченого ОСОБА_5 і це спростовує версію обвинуваченого, що він ніколи не вступав з потерпілою в статеві стосунки.
Суд також не вбачає розбіжностей між поясненнями спеціаліста психолога ОСОБА_10 в судовому засіданні про те, що потерпіла сприймала всі дії ОСОБА_5 по відношенню до неї як гру та їй лестила увага до неї дорослого чоловіка, а поведінка її в суді є захисною реакцією організму малолітньої на стресову ситуацію та висновком комісії лікарів - психіатрів про те, що емоційний стан потерплої під час скоєння злочину характеризувався стресом перед підозрюваним,та вона могла правильно сприймати зовнішню, фактичну сторону вчинюваних з нею злочинних діянь, так як в подальшому в висновку експерти зазначили, її поведінка під час криміналу характеризувалась жахом перед підозрюваним, при цьому піддослідна під час будь-якого емоційного стану не могла розуміти значення здійснюваних з нею дій внаслідок необізнаності її в сексуальних питаннях та відсутності відповідного сексуального досвіду, а тому і чинити спротив обвинуваченному. Окрім того, відповідно до ст..10 Закону України « Про судову експертизу» особою, яка може проводити експертні дослідження , може бути фахівець, що має необхідні знання, відповідну вищу освіту , пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта в певній області.
Також суд вважає необґрунтованими доводи захисту про визнання не допустимим висновку судово- медичної експертизи № 31-с-е про давність розриву дівочої перетинки з посиланням на те, що експерт вийшов за межі поставленого перед ним на вирішення органом досудового розслідування питання, так як відповідно до ст..12 Закону України «Про судову експертизу» обов`язок експерта полягає в проведенні повного дослідження і дачі обґрунтованого та об`єктивного письмового висновку. На питання слідчого про те, в який мінімальний термін може загоїтись тілесне ушкодження у вигляді порушення цілісності дівочої перетинки експерт ОСОБА_66 дала розвернутий повний висновок з зазначенням термінів та процесу загоювання.
Також не є такими, що виправдовують обвинуваченого, доводи захисту про невизначеність самою потерпілою дати, часу скоєння відносно неї злочинів, оскільки за своїми індивідуально психологічними особливостями та в силу свого віку на фактичне та реальне сприйняття подій потерпілою ОСОБА_8 впливали такі фактори, як замкнутість її особистості , так і відчуття страху і психологічного стресу після скоєного з нею.
Надаючи покази при судовому розгляді справи, потерпіла наголошувала на тому, що вона визначалася з датами скоєння відносно неї насильницьких дій виходячи, зокрема, з дат, коли матері не було дома.
Таким чином суд розцінює поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та його повне не визнання вини, як захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для нього судово-слідчій ситуації
Колегія суддів також враховує спосіб та тривалість скоєння такого правопорушення з потерпілою, а встановлені судом фактичні обставини у своїй сукупності вочевидь вказують на те, що ОСОБА_5 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки,і бажав їх настання, а тому суд вважає доведеним, що у обвинуваченого за вказаних вище обставин був прямий умисел на скоєння даних правопорушень і він реалізував свій намір.
При цьому суд зазначає, що позиція сторони захисту щодо аморальної поведінки потерпілої, що має підтверджуватись наявністю старого розриву дівочої перетинки , яка має знижувати відповідальність обвинуваченого не може бути прийнята до уваги судом, оскільки доказів такої поведінки, спрямованої саме проти обвинуваченого судом не встановлено.
Той факт, що між обвинуваченим та потерпілою існувало жваве СМС- листування та спілкування по мобільному телефону , не може свідчити про те, що потерпіла свідомо бажала статевих стосунків з обвинуваченим , так як її малолітній вік не давав їй можливості усвідомлювати все те, що з нею відбувалось., а безпорадний стан потерпілої визначався відсутністю у неї фізичної можливості чинити опір вступу з нею в статеві зносини та правильно розуміти сутність і характер вчинюваних з нею сексуальних дій або керувати ними.
Оцінюючи в сукупності зібрані та безпосередньо дослідженні під час судового розгляду докази, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та доведена в повному обсязі, тому дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.152 КК України , як зґвалтування, тобто статеві зносини з використанням безпорадного стану малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ,скоєне повторно.
Крім того, суд вважає доведеним винуватість ОСОБА_5 у насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану малолітньої потерпілої, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст..152 КК України, і його дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 153 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені законодавцем до категорії особливо тяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо (т.2 а.п.111,119), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.1 а.п.113-114), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 не можливо без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим, вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, з застосуванням вимог ст..70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення нових злочинів.
Питання речових доказів вирішити у відповідності до ст..100 КПК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити незмінним.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 та ч.3 ст.153 КК України та призначити йому покарання :
-за ч.4 ст.152 КК України - у вигляді 11 ( одинадцяти ) років позбавлення волі;
-- за ч.3 ст.153 КК України - у вигляді 10 ( десяти) років позбавлення волі.
На підставі ст..70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_5 до відбування покарання у вигляді 11 ( одинадцяти) років позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з 13 липня 2015 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази:
-ковдра, підковдра, простирадло, майка, труси здані по квитанціям №№ 000285 та 000284 до камери зберіганням речових доказів Самарського ВП - знищити;
-- CD-R диски з даними про зв`язок та телекомунікаційними послугами між номерами № та , медична картка амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_5 зразки крові в паперових конвертах, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при ньому ж;
-мобільні телефони «Моторола С115», Самсунг». «DONOD BL-5C», що зберігаються в камері схову речових доказів Самарського ВП по квитанції № 000282 - повернути власнику .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3