Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/390/15-к
Провадження №: 1-в/332/4/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши справу про заміну покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2013 р.

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

у м. Запоріжжі, з базовою загальною середньою освітою, працевлаштованого неофіційно «Укрграфіт» вантажником, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.09.2012 р. вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання та встановленням на підставі ст. 75 КК України іспитового строку 1 рік;

- 15.04.2013 р. вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

- 03.06.2013 р. вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 203-2, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі та штрафу у розмірі 170000 грн., з самостійним виконанням вироку від 15.04.2013 р. в силу ч. 3 ст. 72 КК України

в с т а н о в и в:
Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2013 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі та штрафу у розмірі 170000 грн. з самостійним виконанням вироку від 15.04.2013 року.

Ухвалою того ж суду від 23.07.2015 року було вирішено питання про заміну ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу позбавленням волі строком на 3 роки 5 місяців 5 днів.

У зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суду Запорізької області 29.10.2015 року скасував зазначену вище ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2015 року та передав справу на новий судовий розгляд.

Прокурор наполягав на заміні ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу позбавленням волі відповідно до вимог ч. 5 ст. 53 КК України, мотивуючи тим, що засуджений у встановлений законом строк не виконав вирок суду, факт офіційного працевлаштування не підтвердив у встановленому порядку.

Обвинувачений та його захисник під час розгляду справи заявили про необхідність розстрочки виплати штрафу у зв`язку із працевлаштуванням на теперішній час засудженого. У разі прийняття рішення про заміну штрафу позбавленням волі застосувати положення ст. 72 КК України щодо зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі з таких підстав.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_4 вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2013 року було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі та штрафу у розмірі 170000 грн. з самостійним виконанням вироку від 15.04.2013 року.

Вказаний вирок суду набрав законної сили 04.07.2013 р.

ОСОБА_4 було направлено повідомлення про необхідність сплати штрафу протягом одного місяця після набрання вироком суду законної сили.

Згідно з вимогами частин 1-3 статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений до основного покарання у виді штрафу зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.

У разі несплати засудженим штрафу, призначеного як основне покарання у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Абзацом 2 частини 5 статті 53 КК України передбачено, що у разі несплати штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, призначеного як основне покарання, та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді позбавлення волі із розрахунку один день позбавлення волі за вісім неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у таких межах: від десяти до дванадцяти років позбавлення волі - у випадку призначення штрафу за вчинення особливо тяжкого злочину.

Під час розгляду справи встановлено, що засуджений ОСОБА_4 не сплатив штраф, призначений вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2013 року у розмірі 170000 грн., що дорівнює десяти тисячам неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладене, суд, який ухвалив 03.06.2013 року стосовно ОСОБА_4 обвинувальний вирок, ініціював та вирішив питання про заміну призначеного останньому покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 53 КК України. Але, ухвалене судом рішення про заміну штрафу позбавленням волі було скасовано судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про заміну ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу у цьому проваджені, суд зазначає наступне.

Порядок та перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироку, встановлені ст.ст. 537, 539 КПК України.

Зокрема, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України (п. 10 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Отже, за змістом вказаних норм питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) відповідних осіб, коло яких визначено законом, але не за ініціативою суду.

Крім того, ст. 7 КПК України визначені загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; диспозитивність.

Так, за приписами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, вказані принципи виключають ініціативу суду у вирішенні питань, які виникають під час виконання вироку як однієї зі стадій судового провадження.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, гарантією, що закріплена пунктом 1 статті 6 Конвенції є незалежність та безсторонність судової влади. Слід зазначити, що Європейським судом у багатьох справах було визначено принципи, за якими суд можна визначити як безсторонній.

Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30; рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року, п. 38).

Враховуючи викладене, вирішення питання про заміну покарання засудженому ОСОБА_4 за власною ініціативою суду, суперечить загальним засадам кримінального провадження, вимогам ч. 1 ст. 539 КПК України та призведе до порушення права засудженого на справедливий та безсторонній суд.

За таких обставин, провадження у даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 21-22, 26, 537, 539 КПК України,

у х в а л и в:
Провадження у справі про заміну ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2013 року, закрити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1