Справа № 183/5912/15
№ 1-кп/183/708/15
В И Р О К
іменем України
12 жовтня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000414 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смтНовий світ Старобешівського району Донецької області, громадянина України, військовослужбовця за контрактом у військовій частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», на посаді старшого механіка-водія 3-го парашутно-десантного взводу 3-ї парашутно-десантної роти 1-го парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

19.02.2013 року наказом № 35 (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_1 (яка дислокується у АДРЕСА_2 ), старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та призначено на посаду старшого механіка-водія 3-го парашутно-десантного взводу 3-ї парашутно-десантної роти 1-го парашутно-десантного батальйону.
Старший солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 24.02.2015 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.
07.09.2015 року старший солдат ОСОБА_4 прибув за викликом до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином у період з 24.02.2015 року по 07.09.2015 року старший солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби, тривалістю понад один місяць.
Дії старшого солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишенні військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєному злочині визнав повністю, показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у тому, що самовільно залишив військову частину без поважних причин, тривалістю понад один місяць. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою та доведеною, його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Наявність заборгованості по заробітній платі перед обвинуваченим, судом враховується, однак, на переконання суду дана обставина не може свідчити про вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, а відтак не може бути визнана судом обставиною, яка пом`якшує покарання.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_4 за місцем служби характеризується негативно, але раніше до кримінальної відповідальності не притягався, свою вину визнав повністю, за місцем проживання характеризується позитивно, приймав участь в антитерористичній операції, має постійне місце роботи,дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання без ізоляції від суспільствау вигляді трьох років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням, тривалістю 1 рік 6 місяців.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 407 КК України.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1