АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/2068/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
засудженого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 7 вересня 2015 року про відмову в застосуванні амністії ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 7 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2014 році».
Районний суд мотивував своє рішення тим, що згідно п. «в» ч.1 ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосовна до осіб , які мають дві та більше судимості за вчинення умисних тяжких та / або особливо тяжких злочинів , крім випадків індивідуальної амністії.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року скасувати, а клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2014 році» задовольнити.
Свої апеляційні вимоги ОСОБА_7 обґрунтував тим, що його дійсно було засуджено вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2011року за ч.2 ст. 15 , ч.3 ст. 186 КК України, за злочин, який було скоєно 26 грудня 2010р.
Але в теперішній час він відбуває покарання за вироком Деснянського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2012 року за ч.3 ст. 309 КК України, за злочин , який було вчинено 23 серпня 2010 р., тобто до скоєння ним тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 , ч.3 ст. 186 КК України.
Отже ОСОБА_7 зазначає, що на момент скоєння злочину , покарання за який він відбуває , він не мав судимості за скоєння тяжкого злочину, підстав для відмови в застосуванні амністії як до особи , що має дві непогашені судимості за скоєння тяжких злочинів у суду не було. Окрім того засуджений посилається на те, що він відбув біль ніж четверті строку призначеного йому покарання, характеризується позитивно , страждає туберкульозом , має двох неповнолітніх дітей та хвору матір, яка страждає на серцеві захворювання та потребує стороннього догляду, тому вважає, що суд мав право застосувати до нього п.п.в,г,є ст. 1 та ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році».
Заслухавши доповідь судді; пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення прокурора , який заперечував проти її задоволення; вивчивши матеріали особової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне .
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого , ОСОБА_7 раніше було засуджено:
10.03.2011 р. Куликівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 15 ч.3 ст.186,ст.69 КК України до 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
28 березня 2012 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 2 місяці. На підставі ст.ст. 71,72 КК України до призначеного покарання частково було приєднано покарання , призначене вироком Куліківського районного суду Чернігівської області від 10.03.2011р. за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України і остаточно призначено покарання у вигляді 2 місяців 15 днів арешту.
Відповідно до довідки про наявність судимостей ОСОБА_7 почав відбувати зазначене покарання з 19.09.2012р. в Новгород Сіверському СІЗО Чернігівської області , 19 жовтня 2012 року переведений до Чернігівського СІЗО № 31.
31 жовтня 2012 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст. 309 КК України за злочин скоєний 23.08.2010р. до 5 років позбавлення волі., на підставі ч.4 ст. 70 КК України в строк призначеного покарання було зараховано покарання частково відбуте за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.03.2012р. і остаточно було визначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Тобто, хоча останнім вироком ОСОБА_7 визнано винним за ч.3 ст. 309 КК України, фактично він відбуває покарання призначене в порядку ч.4 ст. 70 КК України тобто за сукупністю злочинів, в загальний строк якого частково зараховане покарання призначене за злочини передбачені ч.2 ст. 389 та ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України.
Відповідно до вимог п. «є» ст.8 Закону України «Про застосування Закону України «Про амністію в 2014 році» , амністія не застосовується до осіб яких засуджено за ч.3 ст.186 КК України.
Зважаючи на наведене підстав для скасування ухвали суду колегія не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України судова колегія ,-

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 7 вересня 2015 року про відмову в застосуванні до ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію в 2014 році» залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -