Справа № 460/2070/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015

Яворівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 від 14 січня 2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, безпартійного, демобілізованого військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (колишня в/ч НОМЕР_2 ), робітника Рава-Руського держлісгоспу, такого, який не має судимості,

за ст.407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
23 травня 2014 року, у відповідності до Указу Президента України від 06 травня 2014 року «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційного плану, ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.

Цього ж дня, він вибув для проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно до положень ч.4 п.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину польова пошта НОМЕР_1 з військового комісаріату, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

03 березня 2014 року, за сигналом «Тривога», військову частину НОМЕР_2 переведено у вищу ступінь бойової готовності, на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби, про що було доведено до всього особового складу частини.

У відповідності до плану відмобілізування та приведення військової частини у бойову готовність та на виконання вимог наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади від 10 червня 2014 року за №111, введено в дію нове умовне найменування бригади «військова частина польова пошта НОМЕР_1 ».

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, молодшому сержанту ОСОБА_4 було достеменно відомо і до часу самовільного залишення військової частини, він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

18 грудня 2014 року, близько 08 години, молодший сержант ОСОБА_4 , не маючи наміру назавжди ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 та без поважних причин перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

03 червня 2015 року, близько 10 години, молодший сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 про що доповів своєму командуванню та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за ст.407 ч.3 КК України та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, тривалістю понад один місяць, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що повернувшись із зони АТО, він змушений був знаходитися вдома, оскільки у нього виникли непередбачені сімейні обставини, пов`язані з хворобою дитини, народження якої вони чекали десять років. Також потрібно було допомогти вагітній дружині та батькам, які є вже особами похилого віку. Щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.

За ч.4 ст.407 КК України, ОСОБА_4 винним себе не визнає, так як йому не було відомо про зміни у кримінальному законодавсті, що посилюють відповідальність за самовільне залишення військової частини та місця служби.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби, та нез`явлення ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.

При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд приходить до висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ч.4 ст.407 КК України, у зв`язку із набранням чинності Закону України «Щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», в судовому засіданні не знайло свого підтвердження, так як відповідно до ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, а тому ч.4 ст.407 КК України з повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 18 червня 2015 року, слід виключити.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, повністю визнає свою вину, має на утриманні двох малолітніх дітей та батьків похилого віку, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, призначивши йому покарання, у виді позбавлення волі на строк три роки.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:

-не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання,

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1