Справа № 460/2564/15-к
Провадження №1кп-460/472/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої -судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого- ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000328 від 09.02.2015 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина Ураїни, уродженця с.Банюнин Кам`янка-Бузького району Львівської області, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби військова частина польова пошта- НОМЕР_1 (колишня військова частина- НОМЕР_2 ) що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1240-VII від 06 травня 2014 року та мобілізаційного плану, обвинувачений ОСОБА_4 , 19 травня 2014 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.
В цей же день обвинувачений ОСОБА_4 вибув для проходження військової служби, де був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія 2 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригади військової частини- НОМЕР_2 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
03 березня 2014 року, за сигналом «Тривога», військову частину- НОМЕР_2 переведено у вищу ступінь бойової готовності, на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби, а з 10.06.2014року відповідно до плану відмобілізування та приведення військової частини - НОМЕР_2 у бойову готовність введено в дію нове умовне найменування бригади «військова частина - польова пошта- НОМЕР_1 ».
Знаючи про особливий період несення та порядок проходження військової служби, ОСОБА_4 з 27.11.2014р. по 01.12.2014р., з 09.12.2014р. по 15.12.2014р., з 05.01.2015р. по 11.01.2015р. та з 16.01.2015р. по 19.01.2015р., не маючи наміру назавжди ухилитися від військової служби, без дозволу командира, самовільно залишив територію військової частини польова пошта - НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, без поважних причин, незаконно перебував за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де проводив час на свій власний розсуд.
20.01.2015 року об 08 год.00хв. обвинувачений ОСОБА_4 добровільно повернувся в розташування військової частини польова пошта- НОМЕР_1 , де про своє прибуття повідомив командування і приступив до виконання своїх службових обов`язків та несення військової служби.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби за мобілізацією з 27.11.2014р. по 01.12.2014р., з 09.12.2014р. по 15.12.2014р., з 05.01.2015р. по 11.01.2015р. та з 16.01.2015р. по 19.01.2015р. без поважних причин самовільно залишив територію військової частини польова пошта- НОМЕР_1 , та незаконно перебував поза її межами, тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, тривалістю понад десять діб, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.
Крім цього, додатково пояснив, що він в цей період допомагав дружині по догляду за дитиною. Щиро розкаявся у вчиненому, завіривши, що подібного більше не повториться, просить суворо не карати, надати йому можливість надалі проходити військову службу.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин тривалістю більше десяти днів доведена повністю а його дії за ч.2 ст.407 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Відповідно до положень ст.9 ч.4 п.1. ст.24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, добровільне припинення злочинного діяння.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, його відношення до скоєного злочину та бажання продовжувати військову службу, а тому приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і такому сприятиме покарання у вигляді штрафу в межах санкції частини статті за якою інкриміновано кримінальне правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесять) грн 00 коп..
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1