Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/781/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.10.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000191 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, гр. України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 , 2009 р. н., зареєстрованого: та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого:

- 26.04.2004 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ст. 309 ч. 2 КК України до 2-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Звільнений від відбування покарання 12.07.2005 р. на підставі Закону України «Про Амністію» ст.1 п. «а»;

- 27.01.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст. 263 ч. 2 КК України 1 рік позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2012 року більш суворого покарання за цим вироком, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строк на 2 (два) роки та покладено згідно зі ст. 76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

За ч. 2 ст.185 КК України ОСОБА_8 виправдано.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, гр. України, українця, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 08.01.1990 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст. 141 ч.2 КК України до 2-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 21.09.1994 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ст. 140 ч.2 КК України до 2-х років виправних робіт, з утриманням 20% заробітної плати у прибуток держави;

- 16.05.2002 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст.185 ч.3 КК України до 3-х років позбавлення волі;

- 01.07.2002 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст. 185 ч.2, ст.15 ч.2, ст. 70 ч.3 КК України до 4-х років 6 місяців позбавлення волі та 24.09.2002 року, згідно ухвали апеляційного суду Кіровоградської області на підставі ст. 70 ч.4 КК України, призначено покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 12.07.2010 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст. 185 ч.2 КК України до 6 місяців арешту;

- 09.11.2010 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст.121 ч.1, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

10.06.2015 року вироком апеляційного суду Кіровоградської обл. за ч 2 ст. 185 КК України 2 роки 6 міс. позбавлення волі

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2010 року та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років (п`ять) 1 (один) місяць.

Відповідно ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань з урахуванням вироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.06.2015 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 1200 грн. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 400 грн. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_14 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_10 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винний та засуджений за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а ОСОБА_8 - за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, за наступних обставин.

Так, в ніч з 02 на 03 жовтня 2011 року, ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з автомобіля «Volkswagen LT-35 D», державний номерний знак НОМЕР_1 , припаркованого біля будинку № 14 по вул. В. Чорновола в м. Кіровограді, який належить ПП «Олікс» проник до салону автомобіля, звідки таємно, викрав майно ОСОБА_15 загальну суму 3350 грн. З місця вчинення злочину ОСОБА_6 з викраденим майном зник, яке в подальшому обернув на свою користь, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, наприкінці жовтня 2011 року, в денний час, ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з автомобіля ВАЗ 21011 державний номерний знак НОМЕР_2 , припаркованого біля будинку № 21 по вул. Карабінерній в м. Кіровограді, який належить ОСОБА_13 проник до салону вищевказаного автомобіля, звідки таємно, викрав майно на загальну суму 400 грн. З місця скоєння злочину ОСОБА_6 з викраденим майном зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 400 грн.

Також, в період часу з 27.11.2011 року по 30.11.2011 року, точна дата та час слідством не встановлено, ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з автомобіля «Мерседес - Бенц», державний номерний знак НОМЕР_3 , знаходячись біля автостоянки розташованої по вул. Г.Сталінграда, 33 в м. Кіровограді, проник через отвір в паркані на територію автостоянки та скориставшись тим, що охорона не здійснює в даний час обходу та за його діями ніхто не спостерігає, й таким чином проник до салону вищевказаного автомобіля, звідки таємно викрав майно на загальну суму 552,50 грн., яке належить ОСОБА_16 . З місця скоєння злочину ОСОБА_8 з викраденим майном зник, чим завдав потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього, 21.12.2011 року, близько 03.00 год., ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з автомобіля «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_4 , припаркованого біля будинку № 19 по пров. Ватутіна в м. Кіровограді, проник до салону вищевказаного автомобіля, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_12 на загальну суму 1200 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, в період часу з 21.10 год. 27.12.2011 року по 00.30 год. 28.12.2011 року, точна дата та час слідством не встановлено, ОСОБА_6 діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з автомобіля ВАЗ 21013, державний номерний знак НОМЕР_5 , припаркованого біля будинку АДРЕСА_3 , проник до салону вищевказаного автомобіля, звідки таємно викрав майно на загальну суму 1952,20 грн. яке належить ОСОБА_17 . З місця скоєння злочину ОСОБА_6 з викраденим майном зник, яке в подальшому обернув на свою користь, чим завдав потерпілому майнову шкоду на вказану суму

По епізодах крадіжок майна у потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 за ч. 2 ст. 185 КК України судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_8 виправдано, оскільки в судовому засіданні, не було здобуто будь-яких належних та допустимих доказів вчинення останнім даних кримінальних правопорушень,

Епізоди крадіжок майна обвинуваченим ОСОБА_6 у потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_18 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_39 , та ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , та ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_28 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 за ч. 2 ст. 185 КК України суд першої інстанції визнав недоведеними та виключив із обвинувачення, яке органом досудового розслідування, було пред`явлено ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, в частині виправдання обвинувачених по ряду епізодів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, безпідставністю застосування вимог ч. 1 ст. 70 КК України, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання:

ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України у виді 4 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, призначити остаточне покарання за цим вироком у виді 5 років позбавлення волі з урахуванням п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року, виконавши цей вирок та попередній вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2012 року, яким ОСОБА_8 призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 України з випробуванням на 1 рік виконувати самостійно.

ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.06.2015 року та призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Своє прохання апелянт, посилаючись на п. 8 перехідних положень КПК України мотивує тим, що судом не взято до уваги аналогічні докази, які були здобуті під час досудового слідства в рамках КПК України 1960 року та досліджені в судовому засіданні та повністю підтверджують вину ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, прокурор звертає увагу на те, що судом в порушення вимог ст. 374 КПК України під час виправдання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185 КК України у вироку взагалі не наведено підстав для виправдання обвинувачених без зазначенням мотивів, чому докази по даним епізодам є неналежні та недопустимі.

Також, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, які суд визнав доведеними, апелянт вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому залишено поза увагою ст. ст. 50, 65 КК України та призначено ОСОБА_8 мінімальний розмір покарання, передбачений санкцією інкримінованого йому злочину, мотивуючи своє рішення лише позитивними характеризуючими даними за місцем проживання останнього. При цьому, прокурор стверджує, що судом у достатній мірі не враховано, що ОСОБА_8 вчинив ряд умисних, корисливих злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких, вину не визнав, у скоєному не розкаявся, перебував у розшуку, збитки потерпілим не відшкодував, раніше неодноразово судимий.

Крім цього, на думку апелянта, судом при призначенні покарання ОСОБА_6 безпідставно застосовано ч. 1 ст. 70 КК України, де йому частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2010 року, оскільки вказаний вирок був врахований при призначенні покарання під час винесення вироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.06.2015 року.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.06.2015 року скасувати, а кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України стосовно ОСОБА_8 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що жоден з доказів, досліджених в судовому засіданні, безпосередньо чи опосередковано не вказує на причетність ОСОБА_8 до інкримінованого злочину. Досліджені докази по факту таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_16 лише підтверджують сам факт крадіжки, але ніяким чином не вказують на особу, яка крадіжку вчинила, зокрема, на ОСОБА_8 .

Захист вказує на те, що протокол огляду місця події (т.1 а.с.27) від 10.01.2012 р. року не є належним доказом по цьому епізоду обвинувачення, оскільки не містить фактичних даних, які вказують на наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

На думку захисника, та обставина, що на місці скоєння злочину був виявлений мобільний телефон, який раніше належав обвинуваченому ОСОБА_8 , сама по собі не є підтвердженням вини ОСОБА_8 .

За таких обставин, вважає, що оцінюючи докази у відповідності до ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, у суду не було підстав визнавати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі на оскаржуваний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок районного суду від 18.06.2015 року скасувати, а кримінальне провадження щодо її підзахисного закрити на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

Своє прохання захист обґрунтовує тим, що в судовому засіданні було допитано лише потерпілого ОСОБА_13 , який надавав пояснення, що у нього було скоєно крадіжку магнітоли з автомобіля, але хто її скоїв йому не відомо. Таким чином, апелянт вважає, що показання потерпілого не доводять вину ОСОБА_6 , а навпаки спростовують її, так як, стосуються лише виявлення самого факту злочинів. Інших доказів, які б підтвердили його вину в даному епізоді немає. Сторона захисту звертає увагу, що явка з повинною про обставини скоєння злочину визнано судом неналежним доказом у справі.

В той же час, вказує на те, що потерпілі ОСОБА_50 та ОСОБА_28 в судові засідання для дачі пояснень не з`являлись, по не відомим захисту причинам.

За вказаних обставин, на думку апелянта, судове провадження проведено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і згідно ч. 1 п. 1 ст. 415 КПК України є підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Окрім того, захист наголошує на тому, що жодного речового доказу, викраденого у ОСОБА_6 не знайдено, відбитки пальців рук, які вилучались з місць пригоди ОСОБА_6 не належать. Також, суд не мав права посилатися на протоколи слідчих експериментів за участю ОСОБА_6 , як на доказ його вини з огляду на вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_8 в спільній апеляції порушують питання про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо останнього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Своє прохання апелянти мотивують тим, що районним судом не перевірено доводів ОСОБА_51 та його захисника про те, що покази свідків ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , які на момент зникнення магнітоли з автомобіля ОСОБА_55 , працювали охоронцями овочевого ринку є доказами невинуватості ОСОБА_51 , оскільки вони б суду пояснили, що вони не несуть відповідальність стосовно майна осіб, в тому числі автомобілів, просто стежать за територією торгівельно - ярмарочного майданчику, до якого вхід вільний. Все це вказує на відсутність будь-якої ознаки охоронюваної території як кваліфікуючої ознаки крадіжки з проникненням.

Разом з тим, стверджують, що суд залишив поза увагою клопотання сторони захисту про виклик свідків, а саме виклик понятих, які були присутні при огляді місця події, потерпілого ОСОБА_55 , який за два роки розгляду справи так і не з`явився в суді.

Крім цього наголошують на тому, що протокол допиту ОСОБА_8 складений з порушенням норм процесуального права, в судовому засіданні знайшло підтвердження те, що відносно ОСОБА_51 застосовувалась недозволені методи дізнання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п.п. 1-2 ст. 284 КПК України, мотивуючи тим, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Зокрема, зазначає, що в основу вироку судом покладені епізоди, які в були виключені з обвинувачення. Вирок також не містить даних про те, що в судове засідання були викликані і допитані свідки та потерпілі, які б пояснили обставини викрадення майна. Вказує на те, що суд у вироку послався на його показання, які він давав ще 19.12.2012 року у головуючого судді Поступайла.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, при цьому заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_56 , його законного представника ОСОБА_10 , захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, просили вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо обвинувачених закрити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до вимог ст. 412 КПК України є такі порушення цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Положеннями пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 56 КПК України передбачено, що під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право бути завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду та брати участь у судовому провадженні.

За змістом ст. 342 КПК України суд першої інстанції при відкритті судового засідання повинен з`ясувати, чи вручено судові виклики та повідомлення тим особам, які не прибули у судове засідання

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні крадіжки майна у ОСОБА_15 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_13 , ОСОБА_57 , ОСОБА_34 , ОСОБА_18 , ОСОБА_35 , ОСОБА_58 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_39 , ОСОБА_59 , ОСОБА_41 , ОСОБА_60 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_28 , ОСОБА_61 , ОСОБА_12 , ОСОБА_48 , ОСОБА_17 , ОСОБА_49 , ОСОБА_16 , які у кримінальному провадженні визнані потерпілими (т.20, а.п. 1-27).

Судові засідання суду першої інстанції відбувались 18.02.2015 р., 10.03.2015 р., 25.03.2015 р., 27.04.2015 р., 18.05.2015 р., 21.05.2015, 05.06.2015 року, 10.06.2015 р., 18.06.2015 р.

Про дату судового засідання 25 березня 2015 року належно повідомлені лише потерпілі ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_29 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 ОСОБА_68 (т. 26, а.п.116-126, 133)., водночас про дату судового засідання, призначеного на 18.05.2015 року повідомлені ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_62 , ОСОБА_15 , ОСОБА_29 , ОСОБА_19 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_66 , ОСОБА_68 (т. 26, а.п.149-152, 179 - 191).

Інші потерпілі належно про дату судового розгляду повідомлені не були, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні повідомлення, судові повістки про виклик в судове засідання для розгляду даної справи.

Окрім цього, матеріали кримінального провадження взагалі не містять відомостей про належне повідомлення про час і місце розгляду справи, призначеної на: 18.02.2015 р., 10.03.2015 р., 27.04.2015 р. , 21.05.2015 року, 05.06.2015 року, 10.06.2015 р., 18.06.2015 р. для всіх потерпілих.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що під час судового провадження порушені законні права потерпілих, передбачені ст. 56, КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються, окрім іншого, підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому, залишення його без розгляду.

Згідно положень ч. 3 ст. 129 КПК України у разі непричетності обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що потерпілими ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_13 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 ОСОБА_20 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 ОСОБА_12 , ОСОБА_83 , ОСОБА_17 , ОСОБА_84 під час досудового слідства заявлено цивільні позови (т. 20, а.п. 80-104)

Разом з тим, районний суд в резолютивній частині визнав за необхідне задовольнити цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . При цьому всупереч вимог ст. 537 КПК України, не вирішив питання цивільного позову щодо інших потерпілих.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при ухваленні обвинувального вироку районним судом не дотримано вимог ч. 3 ст. 415 КПК України, якою регламентовано, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22.01.2015 року вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд в тому ж суді в іншому складі суду (а.п. 26 62-73). У вказаній ухвалі суду апеляційної інстанції вказано на порушення судом вимог ст. ст. 370, 374 КПК України. Зокрема рішення прийняте в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, виключення із обвинувачення ОСОБА_6 епізодів крадіжок майна у потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_64 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_34 , ОСОБА_18 , ОСОБА_68 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_69 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_39 , та ОСОБА_85 , ОСОБА_41 , ОСОБА_86 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_87 , ОСОБА_44 , та ОСОБА_88 , ОСОБА_46 , ОСОБА_28 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 та виключення із обвинувачення кваліфікуючої ознаки: за попередньою змовою групою осіб, не вмотивоване належним чином.

Вивченням матеріалів провадження, колегією суддів встановлено, що при новому розгляді суд першої інстанції допустив ті ж самі порушення, які попередній суд, обмежившись лише перерахуванням доказів без проведення їх аналізу та надання відповідної оцінки з точки зору їх допустимості, достатності, законності та належності, фактично виклавши мотивувальну частину вироку, як і попередній суд.

Також суд першої інстанції не перевірив та не спростував доводи ОСОБА_89 та ОСОБА_6 з приводу застосування до них під час досудового розслідування недозволених методів слідства.

Таким чином, з огляду на вищевикладені істотні порушення вимог КПК України, оскаржуваний вирок суду першої інстанції не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді, який ухвалив вирок, в іншому складі суддів.

У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального законодавства, колегія суддів не входить в обговорення доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону про кримінальну відповідальність та покарання.

Разом з тим, під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути зазначені в ухвалі порушення вимог КПК України, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора, обвинувачених та їх захисників, дослідити повно і всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, всі обставини справи, проаналізувати наявні докази, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість і достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Підстав для скасування чи зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів не вбачає, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень середньої тяжкості та тяжкого, раніше неодноразово судимий, злочини вчинив в період іспитового строку, з метою запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджання кримінальному провадженню та продовження злочинної діяльності, незаконного впливу на свідків та потерпілих, тобто більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. За вказаних обставин, судова колегія вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів вважає необхідним залишити попередню - у вигляді особистого зобов`язання, з урахуванням тяжкого стану його здоров`я ( т. 26, а. п. 12-14, 16-18,103).

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження № 0000191 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого за частинами 2, 3 ст. 185 КК України в суді, який ухвалив вирок, в іншому складі суддів.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 год. 00 хв. 25 грудня 2015 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя Аакляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2