Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_33.,

суддів: ОСОБА_29., ОСОБА_30.,

при секретарі судового засідання ОСОБА_31,

за участю прокурора ОСОБА_32,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 серпня 2015 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000444 за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисників ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року.

Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Веселе, Веселівського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2013 року за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2013 року направленого для реального відбування покарання,

засуджено за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом поглинення покарання, призначеного вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2013 року у виді позбавлення волі на строк 5 років, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь 11748, 00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 7000 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року вирок суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з хуліганських мотивів.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, приблизно о 23.20 год., перебуваючи на подвір'ї будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1, діючи з хуліганських мотивів, умисно наніс неповнолітній ОСОБА_5 один удар кухонним ножем в область грудної клітини зліва, чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді одиничного, сліпого проникаючого в ліву плевральну порожнину колото-різаного поранення грудної клітини з локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітки зліва в підключичній області на 2 см вліво від серединної лінії, пошкодження верхніх і бічних стінок лівої підключичної артерії, наскрізне пошкодження верхівки верхньої легені, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, в результаті чого потерпіла померла.

У касаційній скарзі, за її змістом, засуджений ОСОБА_1 просить скасувати постановлені відносно нього судові рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового слідства, не погоджуючись з оцінкою доказів у провадженні, стверджує, що його винуватість у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, не доведена. Також наводить доводи щодо незаконності, на його думку, скасування рішення про звільнення його від відбування покарання, призначеного за вчинення іншого злочину іншим вироком.

У аналогічних за змістом та касаційними вимогами касаційних скаргах захисники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять скасувати вирок та ухвалу судів і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вважають винуватість ОСОБА_1 не доведеною, вказують на недопустимість більшості доказів, які суди поклали в основу підтвердження винуватості засудженого. Наводять доводи щодо неправильного, на їх думку, застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_1, посилаючись на необхідність їх перекваліфікації на ч. 2 ст. 121 КК України. Не погоджуються з призначеним засудженому покаранням, обґрунтовуючи його надмірну суворість. Вважають, що в ухвалі апеляційного суду, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, при залишенні апеляційних скарг сторони захисту без задоволення, не зазначено підстав визнання необґрунтованими їх доводів та передчасно залишено вирок суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 і в його інтересах захисника ОСОБА_2 на підтримання касаційних вимог, думку прокурора, який вважав, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту касаційних скарг убачається, що засуджений ОСОБА_1 та його захисники посилаються на неповноту судового розгляду і просять доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, чим обґрунтовуються касаційні скарги засудженого та захисників у цьому провадженні, самі по собі є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень тільки в апеляційному порядку згідно зі ст. 409 КПК України.

Тому, при розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Згідно ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Цих вимог закону у кримінальному провадженні дотримано.

Винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у встановленому законом порядку доказами, дослідженими в судовому засіданні, належно оціненими. Так, суд першої інстанції такого висновку дійшов на підставі аналізу: пояснень потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про події 24 травня 2013 року, яким ОСОБА_5 вказала на ОСОБА_1 як особу, яка нанесла їй ножове поранення; показань свідка ОСОБА_9, який бачив та описав чоловіка, що був у вечір та час описуваної у вироку події і заподіяв ножове поранення потерпілій; показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які розповідали про побоювання потерпілої, які вона висловлювала щодо ОСОБА_1; показань свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 про обставини вчинення кримінального правопорушення, які узгоджуються між собою та в своїй сукупності підтверджують встановлені судом фактичні обставини. Крім цього, висновку про винуватість засудженого суд дійшов також дослідивши та оцінивши дані, що містяться у письмових доказах, зокрема, у протоколах: огляду місця події від 25 травня 2013 року, огляду трупа ОСОБА_5 від 25 травня 2013 року, обшуку від 25 травня 2013 року, слідчого експерименту від 27 травня 2013 року; у лікарському свідоцтві про смерть № 271 від 25 травня 2013 року, висновках експертиз, щодо яких також були допитані в суді експерти ОСОБА_26, ОСОБА_27 та ОСОБА_28; акті амбулаторної первинної комплексної судової психолого - психіатричної експертизи ОСОБА_1 та на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

При цьому, колегія суддів не погоджується з твердженнями в касаційних скаргах щодо того, що показання потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є показаннями з чужих слів так як вони ґрунтуються на поясненні іншої особи - померлої потерпілої ОСОБА_5 Такі твердження касаторів, що ці свідчення є недопустимими доказами колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими і неспроможними. Адже саме цим свідкам неповнолітня-потерпіла ОСОБА_5 помираючи встигла повідомити прізвище особи, яка заподіяла їй ножове поранення. Тобто вони були очевидцями висловлювання про факт спричинення смертельного ножового поранення особою, яку впізнала потерпіла, - ОСОБА_1 Потерпіла ОСОБА_5 не встигла повідомити конкретні обставини вчинення злочину щодо неї і таких показань очевидці цього повідомлення ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не давали у даному кримінальному провадженні.

Цей доказ суд першої інстанції обґрунтовано визнав належним, допустимим і таким, що не суперечить вимогам ст. 97 КПК України та поклав в основу доказової бази вироку.

Правдивість повідомлення потерпілої ОСОБА_5, що саме ОСОБА_1 наніс їй смертельне ножове поранення підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9, який бачив та описав чоловіка, що йшов з місця вчинення злочину, по статурі, зачісці, одягу, що відповідало затриманому в ту ніч ОСОБА_1

Про те, що потерпіла ОСОБА_5 не могла помилитися у впізнанні ОСОБА_1, знала його, як сусіда по будинку, бачила в обличчя під час вчинення злочину, підтверджує висновок судово-медичного експерта ОСОБА_26 № 271 від 25 травня 2013 року (т. 2 а.с. 3-6) і його пояснення в суді. У висновку експерт зазначає єдину умову взаємного розташування потерпілої і нападника - грудна клітка потерпілої повинна бути доступною для нанесення пошкодження. Тому ймовірно ОСОБА_5 була повернута лицем до нападника.

Також про негативне відношення до ОСОБА_1 і побоювання його поведінки потерпіла ОСОБА_5 розповідала своїм рідним і друзям, показання яких судом належно перевірені і оцінені.

По показанням судового експерта ОСОБА_27 і його висновку № 175 від 9 липня 2013 року на спортивній кофті ОСОБА_1, в яку він був одягнутий під час вчинення злочину, виявлені змішані сліди крові та клітин з ядрами, які містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 29-31).

Згідно висновку експерта № 128 від 13 червня 2013 року, серед текстильних волокон, виявлених на представлених для дослідження фрагментах світлої дактилоскопічної плівки з мікрооб'єктами, вилученими з долонь та відкритих ділянок тіла трупа ОСОБА_5, виявлені волокна бавовни чорного кольору, які складають загальну родову належність з відповідними волокнами, які входять до складу за волокном двох футболок чорного кольору, вилучених у ОСОБА_1

Серед текстильних волокон, виявлених на представлених для дослідження предметах одягу ОСОБА_5 (стрічці, платті та сарафані), виявлені волокна бавовни чорного та сірого кольору, які складають загальну родову належність з відповідними волокнами, які входять до складу за волокном двох футболок чорного кольору та брюк і спортивної куртки сірого кольору вилучених у ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 14-23).

За результатами проведеної експертизи № 287 від 4 липня 2013 року не виключається можливість заподіяння рани виявленої у потерпілої ОСОБА_5 представленим на експертизу клинком ножа № 4, вилученим за місцем проживання ОСОБА_1, згідно з протоколом обшуку від 25 травня 2013 року (т. 2 а.с. 36-40).

Відповідно до ст. 94 КПК України суд, перевіривши й оцінивши наявні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, мотивовано та обґрунтовано визнав їх належними й допустимими і поклав ці докази в основу обвинувального вироку, з яким погоджується колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляційних скарг захисників стосовно відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, мотивовано визнав їх необґрунтованими. Усі наведені в апеляційних скаргах доводи, у тому числі й ті, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційних скарг засудженого та захисників, належним чином перевірено судом апеляційної інстанції і спростовано із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Усупереч твердженням у касаційних скаргах щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_1, суд правильно проаналізувавши всі встановлені у справі фактичні обставини та зіставивши їх, дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 умисно протиправно заподіяв смерть потерпілій ОСОБА_5 з хуліганських мотивів, а не умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої (ч. 2 ст. 121 КК України), про що просить сторона захисту.

Як умисне вбивство з хуліганських мотивів дії винного кваліфікуються тоді, коли він позбавляє іншу особу життя внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтування загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, а так само без будь - якої причини чи з використанням малозначного приводу.

У цій справі за відсутності в її матеріалах даних, які би свідчили про неприязні стосунки між потерпілою та засудженим, суд установив, що ОСОБА_1 наніс удар ножем ОСОБА_5 у життєво-важливу частину грудної клітини з пошкодженням лівої підключичної артерії і верхньої долі лівої легені, що ускладнилось гострою крововтратою, не маючи на те будь-якої причини.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, з чим погоджується також суд касаційної інстанції. Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляцій захисників ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, доводи касаційних скарг про неправильне застосування кримінального закону при юридичній оцінці діяння є необґрунтованими.

Не вбачає колегія суддів і підстав для пом'якшення ОСОБА_1 покарання та призначення замість довічного позбавлення волі покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому колегія суддів вважає, що жодна з обставин, на які є посилання у скарзі, не можуть бути враховані як такі, що пом'якшують захід примусу в силу особливої тяжкості вчиненого засудженим злочину в період умовно-дострокового звільнення, а також виключної небезпечності для суспільства особи винного.

Даних, які б свідчили, що у справі неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність чи допущено таке істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке було би підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисників ОСОБА_3 і ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_28 ОСОБА_29 ОСОБА_30