АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
потерпілий ОСОБА_7
законний представник ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селище Сокирянського району Чернівецької області, громадянина України, військовозобов`язаного, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 червня 2015 року неповнолітнім потерпілим ОСОБА_7 та його законним представником ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу.

Згідно, вироку суду І інстанції, ОСОБА_6 , обвинувачено:

-за ст. 296 ч.3 КК України та призначено покарання у вигляді 2-х років 6-ти місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75,76 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не

Провадження №11-кп/794/294/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ст.296 ч.3 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

вчинить нового кримінального правопорушення, зобов`язано його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Вирішено долю речових доказів.

Потерпілий та його законний представник в своїй апеляції, не погоджуються з таким висновком суду, оскільки судом не в повній мірі враховані всі обставини справи, які вплинули на призначення ОСОБА_6 занадто м`якого покарання.

Посилаються на те, що, коли потерпілий ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані, обвинувачений ОСОБА_6 продовжував свої хуліганські дії та наносив ногою удари в область обличчя потерпілого.

Зазначеним фактам, щодо жорстокості та вчинення злочину відносно особи, що перебувала в безпорадному стані, не було дано правової оцінки та не віднесено до обставин, що обтяжують покарання.

У зв`язку з чим, вважають, що суд І інстанції проголошуючи свій вирок, не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, не надав оцінки доказам наявним в матеріалах справи в сукупності, а тому просять вирок Сокирянського районного суду скасувати та призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги потерпілого та його представника, які просили скасувати вирок та ухвалити новий вирок, міркування прокурора, який вважав, що вирок суду слід залишити без змін, а апеляцію потерпілого без задоволення, думку обвинуваченого, який теж просив вирок суду І інстанції залишити без змін, а апеляцію потерпілого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція потерплого задоволенню не підлягає.

Судом І інстанції встановлено, що 22.03.2015 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись біля магазину «Едельвейс», який розташований по вул. Центральній в с. Селище Сокирянського району Чернівецької області, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, розпочав конфлікт із неповнолітнім ОСОБА_7 , в ході якого, діючи з особливою зухвалістю, висловлюючись нецензурною лайкою, не звертаючи уваги на присутність інших осіб, наніс кулаком своєї руки три удари в область обличчя неповнолітнього ОСОБА_7 , від яких останній впав на землю. В цей час, громадяни ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували поруч, намагаючись припинити хуліганські дії ОСОБА_6 , почали утримувати його та словесно заспокоювати. Однак, ОСОБА_6 , не реагуючи на зауваження та правомірні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , вчиняючи тим самим опір вказаним громадянам, продовжив свої хуліганські дії, під час яких, висловлюючись нецензурною лайкою, наніс правою ногою три удари в область обличчя неповнолітнього ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: синців верхнього та нижнього повіка правого та лівого ока, субконьюктивальний крововилив зовнішнього кута правого очного яблука, садна чола справа, спинки носа, завитка лівої вушної раковини, вилицевої ділянки обличчя справа, внутрішньої поверхні правого зап`ястя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні хуліганства визнав в повному об`ємі та щиро розкаявся у вчиненому. Також пояснив суду, що після вказаної події, його батьки неодноразово зверталися до батьків потерпілого з метою добровільного відшкодування шкоди, завданої злочином, однак дане питання не було вирішено, оскільки вони не змогли домовитися про розмір відшкодування.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ст. 296 ч.3 КК України і висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ніким не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги потерпілого та його представника в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , не відповідають фактичним обставинам матеріалів кримінального провадження та не спростовують висновків суду щодо визначеного йому покарання.

Міра покарання яка обрана ОСОБА_6 відповідає загальним принциапам призначення покарання, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Судом при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_6 враховано, а апеляційним судом перевірено, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, свою вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю правопорушення, позитивно характеризується по місцю проживання..

Крім того, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 не встановлено ні судом І інстанції, ні апеляційної.

У зв`язку з чим, суд І інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, врахувавши при цьому наведені вище обставини, а також те, що батьки обвинуваченого мали намір відшкодувати потерпілому шкоду, обвинувачений має постійне фактичне місце проживання і є особою молодого віку.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, тому посилання потерпілого та його представника в своїй апеляції на те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 наявний склад такої обтяжуючої обставини, як вчинення злочину щодо малолітнього, особи похилого віку або особи, що перебуває в безпорадному стані є безпідставним.

Отже, посилання апелянтів в своїй скарзі на невідповідно призначене судом покарання обвинуваченому спростовується наведеним вище та матеріалами справи, які перевірені апеляційним судом.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було, тому твердження потерпілого є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та поставлення нового вироку в частині призначення більш суворого покарання, як про це апелює потерпілий.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ст. 296 ч.3 КК України - без змін.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3