В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.11.2015 Справа №607/16106/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження №0000030 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Скалат Підволочиського району Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, сержанта, старшого навідника другого протитанкового артилерійського взводу другої протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини пп НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року),

в с т а н о в и в :
25 лютого 2015 року сержант ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст. 9,11,12,16,17,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, за відсутністю дозволу відповідного командування, без поважних причин, в умовах особливого періоду вчасно о 08.00 год. до місця служби військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився та до 10.03.2015 року, проводячи час на власний розсуд, ухилявся від проходження військової служби.

Крім того, у двадцятих числах квітня 2015 року усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи повторно з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині пп НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 9,11,12,16,17,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, за відсутністю дозволу відповідного командування, самовільно залишив місце служби військову частину пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та до 28.08.2015 року проводячи час на власний розсуд, ухилявся від проходження військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину визнав повністю, суду пояснив, що дійсно 25 лютого 2015 року він, за відсутністю дозволу відповідного командування, без поважних причин, в умовах особливого періоду вчасно о 08.00 год. до місця служби військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився та до 10.03.2015 року, проводячи час на власний розсуд, ухилявся від проходження військової служби. Крім того, у двадцятих числах квітня 2015 року він повторно з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині пп НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, за відсутністю дозволу відповідного командування, самовільно залишив місце служби військову частину пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та до 28.08.2015 року проводячи час на власний розсуд, ухилявся від проходження військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року), за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодилася зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовилася від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року), тобто самовільне залишення військової частини, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду.

Призначаючи покарання

обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, раніше не судимого, за місцем служби характеризується позитивно, повного визнання обвинуваченим своєї вини, щиро розкаявся, що є обставиною, що пом`якшує покарання. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення злочину повторно, а тому покарання йому слід визначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року) і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком три роки.
Згідно ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.
Згідно ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1