пр. № 1/2608/806/12
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2012 року

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого -судді Косик Л.Г.,

при секретарі Сахно В.С.,

за участю прокурора Сергеєвої Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Мерке Меркенського району Джамбульської області Республіки Казахстан, українки, громадянки України, освіта середня - спеціальна, яка заміжня, тимчасово не працює, раніше не судима, проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 вчинила пособництво в підробці посвідчення, яке видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи і який надає право або звільняє від обов'язків, з метою його використання, а також використання завідомо підробленого документа при наступних обставинах:

Так, у невстановлений слідством час, ОСОБА_1, перебуваючи в інституті народного господарства, який знаходився в Печерському районі м. Києва, маючи прямий злочинний умисел направлений на пособництво у підробленні пенсійного посвідчення, яке видається та посвідчується державною установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи і яке надає право або звільняє від обов'язків, з метою його подальшого використання для безкоштовного проїзду в електропоїздах, зустрілась з невстановленою слідством особою жіночої статі, матеріали відносно якої виділені для додаткової перевірки, та реалізуючи свій прямий злочинний умисел, надала їй свою фотокартку та анкетні дані для виготовлення підробленого пенсійного посвідчення. Через декілька днів, перебуваючи у вказаному інституті, за попередньою домовленістю, ОСОБА_1 знову зустрілась з невстановленою слідством особою жіночої статі і отримала від неї підроблене пенсійне посвідчення інваліда 2-ї групи № НОМЕР_1 видане на ім'я ОСОБА_1, за що передала останній гроші в сумі 15 гривень.

Згідно висновку експерта науково - дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_2 від 07.06.2012 року № 184 встановлено, що відтиски печаток наявні на 1 - й та 2 - й сторінках наданого на дослідження пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 виданому 22.12.1997 року Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінградського району м. Києва, як інваліду 2 групи на ім'я ОСОБА_1, проставлені не одними і тими ж самими кліше, що надані на дослідження Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва та Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва.

Відповідно до відповіді з Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва від 10.05.2012 року встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 на обліку в управлінні не перебуває та пенсію не отримує.

Відповідно до відповіді з Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.05.2012 року встановлено, що ОСОБА_1, 1958 р. н., на обліку в управлінні не"перебуває, державних соціальних допоміг та компенсацій не отримує.

Крім того, ОСОБА_1, 08.05.2012 року, приблизно о 17 годині 35 хвилин, перебуваючи на території залізничної станції Святошин, що в Святошинському районі м. Києва, маючи прямий злочинний умисел направлений на використання завідомо підробленого посвідчення для безкоштовного проїзду приміським залізничним транспортом, достовірно знаючи, що наявне у неї пенсійне посвідчення інваліда 2 групи видане на ім'я ОСОБА_1 є підробленим, пред'явила його перонному контролеру під час перевірки документів при проходженні через турнікети до посадочних платформ, таким чином використавши завідомо підроблений документ для подальшого безкоштовного проїзду на електропоїзді, однак була викрита працівниками міліції, після чого в черговій частині ЛВ на ст. Київ - Пасажирський при проведенні особистого огляду у неї в руці було виявлено та вилучено зазначене пенсійне посвідчення інваліда 2 групи № НОМЕР_1 видане 22.12.1997 року Управлінням соціального захисту населення в Ленінградському районі м. Києва на ім'я ОСОБА_1

Згідно висновку експерта науково - дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_2 від 07.06.2012 року № 184 встановлено, що відтиски печаток наявні на 1 - й та 2 - й сторінках наданого на дослідження пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 виданому 22.12.1997 року Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінградського району м. Києва, як інваліду 2 групи на ім'я ОСОБА_1, проставлені не одними і тими ж самими кліше, що надані на дослідження Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинського району м. Києва та Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва.

Відповідно до відповіді з Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва від 10.05.2012 року встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 на обліку в управлінні не перебуває та пенсію не отримує.

Відповідно до відповіді з Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.05.2012 року встановлено, що ОСОБА_1, 1958 р. н., на обліку в управлінні не перебуває, державних соціальних допоміг та компенсацій не отримує.

Допитана в судовому засіданні підсудна ОСОБА_1, свою вину у вчиненому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному висновку визнала повністю, щиро розкаялася та пояснила, що дійсно приблизно 14 чи 15 років тому назад, точної дати не пам'ятає, перебуваючи на курсах підвищення кваліфікації при інституті народного господарства, що в Печерському районі м. Києва, вона познайомилася с жінкою, яка повідомила, що за 15 гривень може зробити пенсійне посвідчення, яке дає право безкоштовного проїзду приміськими електропотягами. Після цього вона передала даній жінці свою фотокартку та анкетні дані, щоб остання виготовила вказане посвідчення. Через декілька днів зазначена жінка прийшла до інституту та віддала їй вказане посвідчення. Воно було видане на ім'я ОСОБА_1 із вклеєною фотокарткою з її зображенням. Посвідчення було видане як інваліду 2 групи. Вказане посвідчення вона залишила собі про всяк випадок та воно перебувало у неї вдома. До 2012 року вона його ніколи не використовувала. Приблизно в середині травня 2012 року вона втратила роботу, та було недостатньо коштів для проживання, тому вона взяла вказане посвідчення, щоб інколи безкоштовно їздити до м. Києва. Квиток зі ст. Буча до ст. Святошин коштує 4 гривні 50 копійок. 08.05.2012 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин, вона перебувала на посадочній платформі ст. Святошин та намагалася пройти крізь турнікети, щоб здійснити посадку в електропотяг та доїхати до смт. Буча Київської області. Коли вона почала проходити крізь турнікети, то як завжди розгорнула пенсійне посвідчення та надала його для перевірки перонному контролеру. Коли вона передала посвідчення контролеру, жінці у форменому одязі залізниці, то вона подивилась на нього, та раптово підійшла та покликала двох чоловіків, які стояли десь на відстані 15 метрів від турнікетів. Коли підійшли дані працівники то вони представились працівниками міліції та надали службові посвідчення, після чого їм контролер сказав, що їй здається що дане посвідчення підроблене. Тоді дані працівники попросили її представитись, після чого запросили пройти до приміщення ЛПМ на ст. Святошин на що вона погодилась. Коли вони йшли до приміщення міліції, то працівники міліції запросили двох чоловіків для участі в якості понятих. У приміщенні міліції, коли вона зайшла то тримала дане посвідчення в своїй руці. Працівник міліції повідомив, що необхідно провести поверхневий огляд на предмет вилучення даного посвідчення, але вона його тримала в руці та відразу передала працівнику міліції. Працівник міліції взяв дане посвідчення, оглянув його та показав понятим, після чого помістив до поліетиленового пакету, який прошив ниткою та опечатав, після чого склав відповідний протокол, який зачитав їй та понятим, після чого вони засвідчили його вірність своїми підписами та поставили підписи на бирці з печаткою. Після цього вона надала письмове пояснення та повідомила, що посвідчення дійсно підроблене, розповіла де та за яких обставин вона його придбала. Також при огляді вона розповіла в присутності понятих про підроблене посвідчення та жінку, у якої його придбала. Після цього у неї було вилучене дане посвідчення.

Підсудна повністю визнала свою вину та щиро розкаялась у вчиненому, просила суворо її не карати.

Враховуючи те, що підсудна ОСОБА_1 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених в обвинувальному висновку, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі підсудна, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз'яснивши їм положення ч. 3 ст. 299 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи та розміри цивільних позовів у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 299, ст. 301-1 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд допитавши підсудну та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу підсудної, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному висновку, доведена повністю.

Дії ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво в підробці посвідчення, яке видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією і який надає права або звільняє від обов'язків з метою його використання, кваліфіковані вірно.

Дії ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа, кваліфіковані вірно.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд враховує тяжкість вчинених злочинів, які відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів невеликої тяжкості, обставини вчинення злочинів, дані про особу підсудної, яка осудна, заміжня, тимчасово не працює, має постійне місце реєстрації та проживання за яким характеризується посередньо, під диспансерно-динамічним у лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася.

Суд визнає обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом'якшують покарання підсудної -визнання вини та щире каяття, та не вбачає обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність призначити підсудній ОСОБА_1 за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України покарання у виді обмеження волі в межах санкцій вказаних частин.

Разом з тим, суд вважає, що виправлення підсудної ОСОБА_1, враховуючи дані про її особу та обставини, що пом'якшують її покарання, можливе без ізоляції від суспільства і тому до неї слід застосувати вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.

При цьому, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, відсутність тяжких наслідків від вчинених злочинів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 підлягає звільненню від відбування покарання із встановленням мінімального іспитового строку 1 рік з покладенням, на нього ряду обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 81 КПК України. Долю судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 93 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, призначивши покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш сурового покарання більш суворім визначити остаточне покарання ОСОБА_1 у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_1 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_1 обов'язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Міру запобіжного заходу засудженій ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити без змін -підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Речовий доказ по справі: пенсійне посвідчення інваліда 2 групи №№ НОМЕР_1 видане 22.12.1997 року Управлінням соціального захисту населення в Ленінградському районі м. Києва на ім'я ОСОБА_1, яке зберігається при матеріалах кримінальної справи - залишити зберігати при матеріалах справи.

Стягнути з засудженої ОСОБА_1 судові витрати по справі: вартість проведеної судово-технічної експертизи № 184 від 07.06.2012 року в розмірі 392 (триста дев'яносто дві) гривні на користь НДЕКЦ при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці /розрахунковий рахунок 0703, код ЗКПО 25576445, ГУ ДКУ в Київській області, МФО 821018.

Вирок суду може бути оскаржений у Апеляційний суд міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: Л.Г. Косик