АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1654/15 Справа № б/н Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційну скаргу

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002466 від 13 листопада 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_5 .

В апеляції підозрюваний ОСОБА_5 просить обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_5 посилається на те, що слідчий суддя залишив поза увагою докази, які підтверджують, що пред`явлена йому підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є необґрунтованою.

Поряд з цим, на думку підозрюваного, слідчий суддя помилково дійшов висновку про наявність ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що слідчий суддя не надав оцінку й тим обставинам, що він має постійне місце проживання, одружений, має малолітню дитину, неофіційно працевлаштований, від слідства не переховувався.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя визнав, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є обґрунтованою, посилався на дані про особу останнього, та ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що перешкоджає застосуванню іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

При цьому, суд встановив відсутність заявлених слідчим ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та при ухваленні рішення врахував практику Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного, доводи підозрюваного, який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно зазначених норм, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При розгляді питання про необхідність взяття під варту суд повинен брати до уваги обставини конкретної справи і, зокрема, такі фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегією суддів встановлено, що оскаржуване рішення прийнято судом з дотриманням вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, в провадженні Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002466 від 13 листопада 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

27 листопада 2015 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

02 грудня 2015 року слідчий СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя встановив, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованою, а ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, реальними.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішенні Європейського суду у справі «Летельє проти Франції», колегія суддів, погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції про необхідність обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що є виправданим і узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями Європейського суду.

У рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії» зазначено, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

З огляду на викладене, застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, на переконання колегії суддів, буде відповідати вимогам досудового розслідування та належним чином забезпечить процесуальну поведінку підозрюваного.

Посилання підозрюваного в апеляційній інстанції на інші обставини, а саме наявність у нього постійного місця проживання, місця роботи, дружини та малолітньої дитини, хоча і мають місце, однак самі по собі не є підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

За таких обставин, визнати обґрунтованими доводи ОСОБА_5 колегія суддів не може.

Таким чином колегія суддів вважає, що слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність його застосування.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка зміні або скасуванню з викладених в апеляції мотивів не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 194, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без задоволення, а ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року відносно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді апеляційного суду :
____________ _______________ ______________ ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2