Справа № 308/7702/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.11.2015 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бауск, Латвія, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 27.07.2011 р. за ст. 185 ч. 3 КК України на 3 роки і 3 місяці позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у період часу з 15.06. по 16.06.2015 р., за попередньою змовою між собою, умисно, таємно, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, проникли на територію огородженого дворогосподарства, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , звідки викрали пластмасову трубу довжиною 26 метрів, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 225.42 грн.
Крім того, 29.08.2015 р., ОСОБА_4 , умисно, таємно, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, проник на територію дворогосподарства, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , звідки викрав гумовий шланг для полиття довжиною 60 метрів, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 835.2 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що у червні 2015 року, він разом з ОСОБА_5 направлявся до магазину в с. Оноківці. По дорозі ОСОБА_5 побачив на території дворогосподарства дачного масиву «Лиса Гора» пластмасову трубу. Перелізши через паркан ОСОБА_5 взяв вказану трубу та передав її йому ОСОБА_4 . Взявши від ОСОБА_8 трубу вони разом пішли до нього ОСОБА_4 , додому. Через деякий час він з`явився до Ужгородського РВ та зізнавався у вчиненому і повернув викрадену трубу. Крім того, у серпні 2015 року проходячи біля дачних будинків в с. Оноківці, дачний масив «Лиса Гора», він побачив біля одного з будинків відчинену хвіртку. Зайшовши на територію дворгосподарства він взяв скручений шланг для полиття, який відніс додому. Просить суд суворо його не карати.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що у червні 2015 року, він разом з ОСОБА_4 направлявся до магазину в с. Оноківці. По дорозі він побачив на території дворогосподарства дачного масиву «Лиса Гора» пластмасову трубу. Перелізши через паркан він взяв вказану трубу та передав її ОСОБА_4 , після чого вони обидва пішли додому до ОСОБА_4 . Просить суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Відповідно до поданої ним письмової заяви просить розглянути справу у його відсутності, претензій морального та матеріального характеру до обвинувачених не має, викрадені речі йому повернуто та просить обвинувачених суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої нею письмової заяви просить проводити розгляд справи у її відсутності, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, викрадені речі їй повернуто.

З урахуванням думки прокурора, суд розглянув справу у відсутності вказаних потерпілих.
Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачені правильно розуміють зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинувачених та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачених як особу.

Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, шляхом обману, з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо). Відповідно до пункту 24 вказаної постанови злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 щодо викрадення від потерпілого ОСОБА_6 пластмасової труби за ст. 185 ч. 3 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, а дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 3 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно. За кваліфікуючою ознакою повторність суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що він має непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 щодо викрадення від потерпілої ОСОБА_7 гумового шлангу суд кваліфікує за ст. 185 ч. 3 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно. За ознакою повторності суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що він перед викрадення гумового шлангу вчинив крадіжку пластмасової труби від потерпілого ОСОБА_6 .

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинення обвинуваченими злочинів, дані про особу кожного з обвинувачених, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є визнання своєї вини і щире каяття, з`явлення зі зізнанням до органів внутрішніх справ.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не знайшов.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає рецидив злочину, оскільки обвинувачений має непогашену судимість за інший злочин.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи наведене, з урахуванням відсутності у потерпілих претензій до обвинувачених, так як шкоду їм відшкодовано, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання в виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження з його боку нових злочинів також можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання в виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 306.9 грн. слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 та за проведення товарознавчої експертизи в сумі 368.28 грн. на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з кожного по 184.14 грн.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 374, 375 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 не обирався.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_5 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 491 (чотириста дев`яносто одну) гривню 04 копійки процесуальних витрат за проведення товарознавчих експертиз.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 184 (сто вісімдесят чотири) гривні 14 копійок процесуальних витрат за проведення товарознавчої експертизи.
Речові докази: гумовий шланг для полиття довжиною 60 метрів залишити у ОСОБА_7 ; пластмасову трубу довжиною 26 метрів залишити у ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1