Справа № 183/7238/15
№ 1-кп/183/311/16
В И Р О К
іменем України
24 лютого 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000765 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхівцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, солдата військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
28.02.2015 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 49 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду вогнеметника вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного та біологічного захисту. Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій службовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні з 20.01.2015 року діє особливий період.

Так, 30 серпня 2015 року солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нез`явився без поважних причин вчасно на службу із наданого йому командуванням військової частини звільнення. 08 вересня 2015 року солдат ОСОБА_4 звернувся за медичною допомогою до КЗ «Верхньодніпровська ЦРЛ» де знаходився на стаціонарому лікуванні до 22 вересня 2015 року. 22 вересня 2015 року солдат ОСОБА_4 був оглянутий військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 і звільнений від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів, тобто по 06 жовтня 2015 року включно.

Однак, 07 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нез`явився вчасно на службу без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 27 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини та заявив про себе.

Таким чином, у період з 30.08.2015 року по 07.09.2015 року та з 07.10.2015 року по 26.10.2015 року солдат ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що 28.08.2015 року отримав звільнення на 2 дні на вихідні, поїхав до місця свого постійного проживання в м. Верхівцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області і 30.08.2015 року не повернувся на службу до військової частини, оскільки продовжив відпочивати та проводити час на власний розсуд. 07.09.2015 року ввечері в м. Дніпропетровську в районі залізничного вокзалу зазнав нападу невідомих осіб та отримав черепно-мозкову травму. 08.09.2015 року звернувся за медичною допомогою до КЗ «Верхньодніпровська ЦРЛ» де знаходився на стаціонарому лікуванні в неврологічному відділенні до 22.09.2015 року з діагнозом закрита черепно-мозкова травма. 22.09.2015 року приїхав до Дніпропетровського військового госпіталю, був оглянутий військово-лікарською комісією та звільнений від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів. Протягом цього часу дізнався про те, що стосовно нього проводиться розслідування військовою прокуратурою, злякався і вирішив не повертатися до військової частини. Згодом, після розмови із батьком, 27.10.2015 року самостійно прибув до військової частини. У скоєному щиро кається.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідків такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем служби характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога, раніше не судимий, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької області з березня по травень 2015 року. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, відповідно до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк буде достатнім для його виправлення, і не потребує призначення покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Між тим, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, що суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавленні волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1