Справа № 428/8820/15-к
Провадження № 11-сс/782/181/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши в м.Сєвєродонецьку у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7

на ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 вересня 2015 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Сєвєродонецька, громадянину України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючому, розлученому, який має неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючому за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до клопотання, ОСОБА_9 підозрюється у тому, що у травні 2015 року, більш точну дату встановити не представилося можливим, у нього, а також невстановлених осіб у кількості трьох чоловік, які між собою вступили у злочинну змову, виник намір на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний намір, 08.05.2015 року, приблизно о 08 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 разом з трьома невстановленими особами, одягнені у камуфльований одяг, маючи при собі вогнепальну зброю, на автомобілі, який мав камуфльований окрас, та який під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, прибули до приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Курчатова, 22, де ззаду під`їхали до ОСОБА_10 , який в цей час проходив у зазначеному місці. ОСОБА_7 разом з двома невстановленими особами вискочили з автомобіля, після чого ОСОБА_7 застосував до ОСОБА_10 газовий балончик та разом з двома іншими особами, заломивши потерпілому руки за спину, насильно помістили його до автомобіля. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на незаконне заволодіння майном ОСОБА_10 , ОСОБА_7 разом з невстановленими особами скотчем зв`язали руки і ноги потерпілого, а також заклеїли йому очі, після цього на зазначеному автомобілі стали прямувати за межі міста в район с.Метьолкіне.

Заїхавши в лісовий масив, розташований на околиці с.Метьолкіне, ОСОБА_7 разом з невстановленими особами, продовжуючи свої протиправні дії, діючи узгоджено, періодично стали піддавати ОСОБА_10 психологічному тиску, який проявлявся у пересмикуванні затвору пістолета, приставлені пістолета до голови та ноги потерпілого, нанесенні ударів взутою ногою та рукою у корпус тіла в районі ребер, висловлюванні погроз застосування фізичного впливу до нього та його рідних, та вимагати передати їм наявну в нього суму грошей.

З причини застосованого насильства, а також зважаючи на явну фізичну та кількісну перевагу з боку ОСОБА_7 та невстановлених осіб, ОСОБА_10 , чия воля була пригнічена їх злочинними діями, боячись подальшого насильства з боку останніх, погодився передати зазначеним особам наявні у нього грошові кошти у сумі 30 тисяч доларів США, при цьому попередивши, що вдома у нього є тільки 10 000 доларів США, а решта грошей знаходиться в комірці «ПриватБанк» в головному офісі м.Сєвєродонецька і які він згоден зібрати та передати протягом декількох робочих днів. Після цього, ОСОБА_7 разом з невстановленими особами, діючи узгоджено, дали ОСОБА_10 інструкцію з використання в подальшому номера мобільного телефону, який йому записали в мобільний телефон та за допомогою якого вони будуть з ним зв`язуватися і координувати його наступні дії з приводу передачі грошей. Розрізавши скотч на руках та ногах ОСОБА_10 , висловивши на його адресу та адресу його рідних погрози застосування фізичного насильства, ОСОБА_7 разом з невстановленими особами, з корисливих спонукань, заволодів майном потерпілого, викравши з барсетки, яка була у нього при собі, гроші в сумі 18 000 гривень, після чого залишили ОСОБА_10 в лісосмузі на околиці с.Метьолкіне м.Сєвєродонецька.

08.05.2015 року, приблизно в 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_11 , чия воля була пригнічена злочинними діями ОСОБА_7 та невстановлених осіб у камуфльованій формі, прибув за місцем проживання, де забрав гроші в сумі 10 тисяч доларів США, після чого поїхав у відділення «ПриватБанк», де забрав гроші в сумі 20 тисяч доларів США. Отримавши від ОСОБА_7 по мобільному телефону вказівку прибути на міське кладовище, розташоване в районі автовокзалу м.Сєвєродонецька, ОСОБА_10 виконав його вимогу та прибув до кладовища, де у визначеному ним місці залишив пакет з грошима в сумі 30 000 доларів США.

Внаслідок протиправних дій, невстановлені особи заподіяли потерпілому фізичний біль та відкрито, з корисливих мотивів заволоділи грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі 18 тисяч гривень та 30 тисяч доларів США, що по курсу НБУ складає 621 675 гривень, в результаті чого заподіяли йому матеріальну шкоду на загальну суму 639 675 гривень.

Після цього, ОСОБА_7 разом з невстановленими особами, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на незаконне заволодіння майном ОСОБА_10 , в період часу з 15 по 19 травня 2015 року, кожного дня телефонували потерпілому на мобільний телефон та вимагали від нього передати їм грошові кошти у сумі 100 тисяч доларів США, що по курсу НБУ складає 2 072 250 гривень. На протязі зазначеного часу, під час спілкування по мобільному телефону з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 відстрочував момент передачі необхідної суми, пояснюючи, що не може зібрати вказану суму, тому що є труднощі при знятті грошових коштів у банківській установі, і те що він зміг зібрати тільки 40 тисяч гривень.

20.05.2015 року, у першій половині дня, ОСОБА_7 з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , неодноразово телефонував останньому на мобільний телефон та, висловлюючи на його адресу та адресу рідних погрози застосування фізичного впливу, давав вказівки відвезти гроші у сумі 40 тисяч гривень на цвинтар, розташований біля автовокзалу м.Сєвєродонецька та залишити у зазначеному місці. Попередньо обумовивши з ОСОБА_7 по мобільному телефону, що гроші на цвинтар відвезе його родич ОСОБА_12 , близько 12 години ОСОБА_11 приїхав до місця передачі грошових коштів, та перебуваючи непомітним на незначній відстані, став спостерігати, очікуючи на особу, яка забере гроші.

Приблизно о 13 годині 30 хвилин невстановлена особа, попередньо вступивши в злочинну змову з ОСОБА_7 та іншими невстановленими в ході досудового слідства особами, маючи умисел на заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, прибула на територію міського кладовища, розташованого в районі автовокзалу м.Сєвєродонецька, де діючи узгоджено разом з ОСОБА_7 та іншими невстановленими особами, забрала в зазначеному ними місці залишені ОСОБА_11 гроші в сумі 40 тисяч гривень, після чого покинула територію кладовище, сіла в автомобіль «Volkswagen Caddy» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 та зникла з місця скоєння правопорушення.

Внаслідок протиправних дій, ОСОБА_7 та невстановлені особи, діючи узгоджено, заподіяли потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 679 675 гривень, що є матеріальною шкодою в особливо великому розмірі.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, підтверджується:

показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що 08.05.2015 року, приблизно о 08 годині 10 хвилин, троє невідомих чоловіків у камуфльованому одязі, із застосуванням насильства небезпечного для життя, примусово посадили його до невстановленого автомобіля, зв`язавши руки та ноги, а також заклеївши очі скотчем, після чого вивезли у бік лісосмуги, розташованої біля м.Сєвєродонецька, де під загрозою його вбивства заволоділи грошовими коштами у сумі 30 000 доларів США та 18 000 гривень, банківськими картками та іншим майном. Коли він виходив з автомобіля, то в нього здвинувся скотч і він зміг розглянути одного із злочинців. Також йому повідомили, що до 15.05.2015 року він повинен передати їм ще 100 000 доларів США. В період часу з 15 по 19 травня 2015 року йому кожного дня телефонували невстановлені особи, вимагаючи грошові кошти, на що він пояснював, що не може зняти в банківській установі 100 000 доларів США, тому що банком встановлені обмеження на зняття готівки на добу і він зміг зібрати тільки 40 000 гривень. 19.05.2015 року йому зателефонувала особа, яка приймала участь у його викрадені та повідомила, що на цвинтарі біля автовокзалу м.Сєвєродонецька він повинен забрати мобільний телефон за допомогою якого йому будуть надавати вказівки про передачу грошових коштів. Він відмовився особисто забирати мобільний телефон та домовився, щоб мобільний телефон візьме його родич ОСОБА_12 , який забрав з вказаного місця мобільний телефон «Samsung» у якому знаходилась sim-card з абонентським номером: НОМЕР_2 та передав мобільний термінал йому. 20.05.2015 року, приблизно о 09 годині, йому зателефонували та сказали відвезти гроші у сумі 40 000 гривень на цвинтар, розташований біля автовокзалу м.Сєвєродонецька та залишити у зазначеному місці. Грошові купюри, які передавав, він сфотографував та переписав номера купюр. Гроші на цвинтар відвіз ОСОБА_12 . В цей же час він приїхав до місця передачі коштів та перебуваючи непомітним на незначній відстані спостерігав, очікуючи особу яка забере гроші. О 13 годині 30 хвилин невідомий чоловік забрав грошові кошти та, дійшовши до пр.Космонавтів м.Сєвєродонецька, сів у автомобіль «Volkswagen Caddy», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на нього чекав, та поїхав у напрямку вул.Курчатова м.Сєвєродонецька;

показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що 19.05.2015 року йому подзвонив ОСОБА_10 та попросив на цвинтарі біля автовокзалу м.Сєвєродонецька забрати мобільний телефон за допомогою якого йому будуть надавати вказівки про передачу грошових коштів. Він забрав з вказаного місця мобільний телефон «Samsung», у якому знаходилась sim-card з абонентським номером: НОМЕР_2 , та передав мобільний термінал ОСОБА_10 20.05.2015 року, приблизно о 09 годині, йому зателефонував ОСОБА_10 та сказав відвезти гроші у сумі 40 000 гривень на цвинтар, розташований біля автовокзалу м.Сєвєродонецька і залишити у зазначеному місці. Він відвіз гроші на цвинтар та повернувся додому до потерпілого;

пред`явленням особи для впізнання за голосом, під час якого ОСОБА_10 на пред`явлених аудіофайлах впізнав голос особи, яка спілкувалась з ним під час нападу, а потім надавала вказівки за телефоном про передачу грошей, зазначивши, що цей голос належить ОСОБА_7 ;

пред`явленням особи для впізнання, під час якого ОСОБА_10 впевнено впізнав ОСОБА_7 , як особу яка приймала участь в нападі на нього 08.05.2015 року, спілкувалася з ним по телефону та надавала вказівки, щодо порядку передачі грошей;

обшуком за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення якого в будинку була вилучена пластикова банківська картка «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_14 , пластикова банківська картка «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_10 , дві купюри номіналом 100 гривень КВ 1330203, ЗХ 8491570, камуфльований одяг.

За скоєння кримінального правопорушення за ч.4 ст.187 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Про існування ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється; можливості перешкоджати кримінальному провадженню у зв`язку з тим, що інші особи, які вчинили кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_10 , не встановлені та перебувають на свободі; можливості вчинити інше кримінальне правопорушення у зв`язку з тим, що йому 23.07.2015 року повідомлено про підозру воєнною прокуратурою Луганського гарнізону за ст.407 ч.4 КК України, рішення по цьому кримінальному провадженню не прийняте.

ОСОБА_7 ніде не працює, в шлюбі не перебуває, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Таким чином, застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даний час розслідування справи не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Також вказав, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, тобто у вчиненні злочину із погрозою застосування насильства, вважає необхідним не визначати розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_9 просить скасувати вищезазначену ухвалу слідчого судді, так як вважає її необґрунтованою та незаконною.

Як слідує з матеріалів справи, він має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, на утриманні має батьків похилого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працює, але підробляє не великими заробітками. Шлюб між ним та дружиною розірвано, неповнолітній син мешкає з ним, а колишня дружина сплачує аліменти на його утримання.

Вважає підозру необґрунтованою, оскільки в його діях не має складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Він не визнає своєї вини, оскільки вважає, що справу відносно нього сфальсифіковано, а невизнання вини не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 23.02.2012 року по справі №30671/04 «Клішин проти України» зазначив, що підстави тримання під вартою мають бути підтверджені фактами, небажання особи зізнатися чи дати потрібні показання не можуть бути підставами для взяття під варту.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення слідчого ОСОБА_15 , перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

В мотивувальній частині ухвали слідчий суддя, посилаючись на вимоги ч.4 ст.183 КПК України, зазначив, що має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людей.

В наступному абзаці ухвали вказано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, тобто у вчиненні злочину із погрозою застосування насильства, а тому вважає необхідним не визначати розмір застави.

Таким чином, в мотивувальній частині ухвали допущено протиріччя, а також невірно зазначено у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_7 .

В резолютивній частині ухвали слідчий суддя вказав про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, ухвала діє строком до 12.11.2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Як слідує із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 11.09.2015 року ОСОБА_7 був затриманий 11 вересня 2015 року о 22 годині 30 хвилин (а.с. 13-14).

Відповідно строк дії ухвали повинен закінчуватися 09 листопада 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції, при розгляді клопотання слідчого про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, порушив вимоги ч.1 ст.196 та ч.1, 2 ст.197 КПК України, а тому ухвалу слідчого судді необхідно скасувати та постановити нову ухвалу.

На вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення вказують наступні докази:

протокол допиту від 25.05.2015 року та додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 від 10.09.2015 року, в яких він детельно виклав обставини скоєного відносно нього злочину;

протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 15.06.2015 року, з якого слідує, що 19.05.2015 року йому подзвонив ОСОБА_10 та попросив на цвинтарі біля автовокзалу м.Сєвєродонецька забрати мобільний телефон за допомогою якого йому будуть надавати вказівки про передачу грошових коштів. Він забрав з вказаного місця мобільний телефон «Samsung» та передав його потерпілому. 20.05.2015 року, приблизно о 09 годині, йому зателефонував ОСОБА_10 та сказав відвезти гроші у сумі 40 000 гривень на вказаний цвинтар та залишити у зазначеному місці, що він і зробив;

протокол пред`явлення особи для впізнання за голосом від 10.09.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_10 на пред`явлених аудіофайлах впізнав голос особи, яка спілкувалась з ним під час нападу, а потім надавала вказівки за телефоном про передачу грошей, зазначивши, що цей голос належить ОСОБА_7 ;

протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.09.2015 року, з якого слідує, що ОСОБА_10 впевнено впізнав ОСОБА_7 , як особу яка приймала участь в нападі на нього 08.05.2015 року, спілкувалася з ним по телефону та надавала вказівки, щодо порядку передачі грошей;

протокол обшуку від 11.09.2015 року за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення якого в будинку була вилучена пластикова банківська картка «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_14 , пластикова банківська картка «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_10 , дві купюри номіналом 100 гривень КВ 1330203, ЗХ 8491570 та камуфльований одяг.

Колегія суддів вважає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.194 КПК України, надані слідчим докази свідчать про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

В діях підозрюваного ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.

На наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється; перешкоджати кримінальному провадженню так як інші особи, які вчинили кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_10 , не встановлені та перебувають на свободі; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки 23.07.2015 року йому повідомлено про підозру воєнною прокуратурою Луганського гарнізону за ст.407 ч.4 КК України, рішення по зазначеному кримінальному провадженню не прийняте.

Як слідує зі змісту ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При застосуванні запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 колегія суддів враховує вимоги ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, в якому він підозрюється; що він не зайнятий суспільно корисною працею; не мешкає за місцем реєстрації; особливо великий розмір матеріальної шкоди, у завданні якої він підозрюється, і вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а менш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням наявності обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , ризиків передбачених п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України та тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні за ч.4 ст.187 КК України, фактичних обставин зазначеного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне не визначати ОСОБА_7 розмір застави для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.177-178, 183, 194, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Скасувати ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 вересня 2015 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого СВ Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області ОСОБА_15 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою обчислювати з 11 вересня 2015 року.

Строк дії ухвали по 09.11.2015 року включно.

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: