Ухвала
19.10.2015

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю прокурора - ОСОБА_2 ,

представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

його захисників - адвокатів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 ,

з участю секретаря - ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 379, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, -

Встановив:

В провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України та інших.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20.08.2015 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у виді взяття під варту до 20 жовтня 2015 року.

В судовому засіданні головуючим поставлено питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , так як строк тримання під вартою закінчується.

Прокурор ОСОБА_2 вважав необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки на даний час ризики, які були підставою при обранні запобіжного заходу не відпали, а більш м`який запобіжний захід не може запобігти цим ризикам. В задоволенні клопотань адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу прохав відмовити.

Представник потерпілої ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_4 , підтримав думку прокурора щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та прохав відмовити в задоволенні клопотань про зміну останньому запобіжного заходу на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку тримання його під вартою, та прохав задовольнити клопотання його захисників, адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Захисники ОСОБА_5 , адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та прохали змінити обраний ОСОБА_5 запобіжний захід на інший, не пов`язаний із позбавленням волі, в тому числі на особисту поруку. Також при вирішення питання про запобіжний захід ОСОБА_15 , прохали врахувати, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, родину, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІ групи, потребує постійного догляду лікаря та лікування поза межами СІЗО.

Захисники обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 підтримали заявлене клопотання щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 та заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши учасників його розгляду, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд враховує також і практику Євпропейського суду з прав людини.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує тяжкість інкримінованого злочину, адже ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, об`єктом якого є життя людини, та за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Суд також враховує, що відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превуалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я.

Дослідивши надані захисниками обвинуваченого ОСОБА_5 заяви про особисту поруку відносно обвинуваченого суд дійшов до таких висновків.

Так, згідно ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуютья за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України зазначив, що при обранні такого запобіжного заходу, як особиста порука, суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру (народний депутат України, депутат місцевої ради, особа, яка відзначена державними нагородами тощо).

Поручителю обов`язково мають бути роз`яснені та зрозумілі для нього: ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; обов`язки, що покладаються на нього ухвалою слідчого судді, суду, та наслідки їх невиконання (розміри грошового стягнення відповідно до пунктів 1 - 4 ч. 5 ст. 180 КПК); право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань і порядок реалізації такого права (забезпечення явки підозрюваного до органу досудового розслідування чи суду для вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу на інший у зв`язку із відмовою від особистої поруки).

Враховуючи, що заяви про особисту поруку подані до суду через захисників обвинуваченого, а не самими заявниками, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки суд не має змоги виконати вимоги ст. 180 КПК України.

При прийнятті рішення суд також приймає до уваги акт огляду хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.10.2015 року, проведений лікарями-кардіологами та зауважує на наступне.

Згідно ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення» адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.

Відповідно до п.2.7 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року за №239/5/104, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО, яке, у свою чергу, забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Із наданого стороною захисту акту обстеження вбачається, що ОСОБА_5 на даний час потребує дообстеження, а саме: УЗД нирок, коронаровентрикулографію в умовах спеціалізованого відділення з подальшим вирішенням питання оперативного лікування. Однак, оскільки даний акт складений не у відповідності до вимог вище вказаного Порядку, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу в зв`язку із станом здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки суду не надано доказів щодо потреби у постійному нагляді лікарів з вузької спеціалізації, яку не можливо забезпечити в межах слідчого ізолятора та відмови в наданні такої допомоги.

Враховуючи, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово повідомляв, що адміністрацією СІЗО йому не надається належна медична допомога, то суд вважає за необхідне зобов`язати установу, в якій утримується обвинувачений, провести належний медичний огляд останнього, за результатами якого надати суду медичну довідку про стан здоров`я особи.

Суд враховує також і вимоги ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Єлоєв проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, адже у обвинуваченого достатні матеріальні та технічні засоби для зміни місця знаходження.

З урахуванням вище наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення клопотань адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 та вважає за необхідне продовжити ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію складності справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, адже на даний час проведено допит лише частини свідків, а інші докази не досліджені, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 строком на два місяці.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, ч.3 ст.331, ч. 3 ст. 383 КПК України, суд -

Постановив:

В задоволенні клопотання адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 із тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавлення волі відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 19 грудня 2015 року (включно) щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати адміністрацію установи виконання покарань УДПтСУ в Полтавській області № 23 провести належний медичний огляд ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого надати суду медичну довідку про стан здоров`я останнього.

Копію даної ухвали направити уповноваженій службовій особі установи виконання покарань УДПтСУ в Полтавській області № 23 для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя: