АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України і на наявність перешкод для відкриття апеляційного провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 , яка діє ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року:
- ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

- ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2015 року і остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Цим вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_5 та постановлено стягнути на його користь з ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 89 464 грн. 82 коп.

Також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
_________________________________________

Справа №11-кп/796/2138/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6

Категорія: ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач ОСОБА_1
12 листопада 2015 року захисник ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , направила поштою апеляційну скаргу на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_3 , в якій просить скасувати вирок суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 і направити в суд для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Свої вимоги аргументує тим, що в матеріалах кримінального провадження недостатньо доказів, які б підтверджували розмір матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_5 , а визначена вартість викраденого майна мобільних телефонів «Верту» в розмірі 75375 грн. та «Айфону» - 8000 грн., при тому, що навіть не зазначена його модель, є необґрунтованою, оскільки будь-яких доказів на підтвердження їх вартості в матеріалах провадження немає і відповідна товарознавча експертиза не проводилась.

25 листопада 2015 року дане кримінальне провадження надійшло до Апеляційного суду м. Києва для розгляду в апеляційній інстанції.

Вивчивши матеріали даного кримінального провадження, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 слід відмовити з таких підстав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при судовому розгляді, за згодою всіх учасників судового провадження, застосував процедуру, передбачену ч. 3 ст. 349 КПК України, стосовно дослідження фактичних обставин та доказів, а також щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 .
Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставини провадження не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий та інші учасники судового розгляду не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.

Дослідженням журналу та звукозапису судового засідання підтверджується, що головуючим суддею було роз`яснено обвинуваченим і іншим учасникам судового провадження порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме - щодо можливості оскарження вироку суду в разі застосування такої процедури судового розгляду лише в частині призначеного покарання.

Згідно положень ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Зі змісту вироку видно, що суд визнав доведеним, зокрема, що 20.07.2014 року приблизно об 11 год. 45 хв. по вул. Березняківській, 23 в м. Києві ОСОБА_3 з салону автомобіля «Ренж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , повторно, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: чоловічу барсетку «Монблан», вартістю 2 000 грн., в якій знаходилися гроші в сумі 200 доларів США, що, згідно курсу НБУ станом на 18.07.2014 року, становить 2 329 грн. 82 коп., мобільний телефон «Верту», вартістю 75 375 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 30 грн., на рахунку якої було 100 грн., мобільний телефон «Айфон», вартістю 8 000 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 30 грн., на рахунку якої було 100 грн., гаманець, вартістю 1 000 грн., грошові кошти в сумі 500 грн., посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, паспорту громадянина України ім`я ОСОБА_5 , що матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а всього на загальну суму 89 464 грн. 82 коп., чим завдав потерпілому значної шкоди.

І за встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_3 по даному епізоду кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що завдало значної шкоди потерпілому, вчинене повторно.

Крім того, оскільки сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_3 , не оспорювали цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 , зокрема щодо розміру завданої злочином матеріальної шкоди, суд також визнав його доведеним.

За змістом поданої апеляційної скарги, захисник ОСОБА_2 , оскаржуючи рішення суду в частині цивільного позову, фактично не погоджується з встановленими судом обставинами справи щодо вартості викраденого майна, що належить ОСОБА_5 , що прямо впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 .
Таким чином, захисником ОСОБА_2 вирок суду оскаржується з підстав, з яких не може бути оскарженим, а саме - заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З огляду на викладене, вважаю, що у відкритті провадження, відповідно до положень ст. 399 КПК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 349, 394, 399 КПК України, суддя-доповідач,

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі ч. 6 ст. 399 КПК України.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1