Номер провадження: 11-кп/785/1565/15
Номер справи місцевого суду: 511/1644/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.12.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року по кримінальному провадженню № 0000425, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Роздільна Одеської області, має неповну середню освіту, працює за наймом у приватних осіб на будівництві, розлучений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнаний виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді 9-ти років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Вирішено питання із судовими витратами та речовими доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 квітня 2015 року біля 17:30 годин в гостях у ОСОБА_7 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 знаходився ОСОБА_10 . Після спільного вживання спиртних напоїв на городі зазначеного домоволодіння між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на побутовому ґрунті виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 , діючи з метою навмисного вбивства, зайшов до прихожої житлового будинку, взяв у розташованому там сейфі належну йому одноствольну мисливську рушницю МЦ НОМЕР_1 калібру 12 мм, та один набій до неї, зарядивши рушницю, вийшов у подвір`я житлового будинку, де зустрівся зі ОСОБА_10 , який у той час підійшов до порогу житлового будинку. Далі ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, направив, раніше споряджену мисливську рушницю у бік останнього та з близької дистанції здійснив один постріл в обличчя ОСОБА_10 , спричинивши йому наступні тілесні ушкодження: наскрізне вогнепальне дробове поранення м`яких тканин правої половини обличчя з пошкодженням лицьових артерії та вени, осколкові переломи верхньої щелепи справа, а також правої половини основи черепа, крововиливи під м`які оболонки правої півкулі головного мозку, від яких ОСОБА_10 помер на місці вчинення злочину.

Згідно висновку експерта №20/48 від 18 травня 2015 року поєднана відкрита щелепно-лицьова і черепно-мозкова травма з переломом основи черепа, пошкодженням великих судин (лицьової артерії та вени) у ОСОБА_10 містить ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, кваліфікований, як навмисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник адвокат ОСОБА_8 , а також потерпіла ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду стосовно нього, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.119 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , який був для нього близькою людиною. Рушницю він взяв для того, щоб шумом пострілу угамувати сварку, яка виникла між ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_11 , постріл у ОСОБА_10 він здійснив випадково. Щиро кається в тому, що його дії призвели до таких тяжких наслідків і зобов`язується надавати матеріальну допомогу двом дітям, які залишились на утриманні потерпілої ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 у своїх апеляційних скаргах також просять змінити вирок суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

Захисник ОСОБА_8 доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків, які були допитані у судовому засіданні і підтвердили, що будь-яких мотивів на спричинення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, не говорячи про заподіяння смерті, у обвинуваченого не було. Допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили суду, що між обвинуваченим та потерпілим не було жодних конфліктів, які б стали підставою для вчинення ОСОБА_7 навмисного вбивства ОСОБА_10 . Крім того сторона захисту зазначає, що після того, як ОСОБА_7 скоїв постріл з близької дистанції в обличчя ОСОБА_10 , він сам зателефонував до райвідділу міліції, родичам потерпілого, тривалий час до приїзду міліції залишався на місці події, не намагався знищити докази злочину, впливати на свідків та здійснювати інші дії направленні на уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне.

Потерпіла ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що безпосередньо була присутня на місці події 12 квітня 2015 року і вважає, що у обвинуваченого ОСОБА_7 не було умислу на навмисне вбивство її сина ОСОБА_10 , оскільки вони з дитинства товаришували, разом ходили до школи та працювали, всі свята святкували разом, ОСОБА_10 був хрещеним батьком сина ОСОБА_7 , що відображало їх відносини як родинні.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та потерпілу ОСОБА_9 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг і просили їх задовольнити,прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг і просила залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину і зробив обґрунтований висновок про доведеність його вини. Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.

Доводи захисту про відсутність мотиву умисного вбивства ОСОБА_7 . ОСОБА_10 апеляційний суд вважає необґрунтованими. Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що мотивом вбивства був конфлікт між обвинуваченим та загиблим, який був довготривалим і загостився безпосередньо перед вбивством в процесі вживання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 спиртних напоїв.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 №20/48 від 18.05.2015 року, під час судово-токсикологічного дослідження в крові від трупу ОСОБА_10 виявлено 3.7% етилового спирту, що при житті орієнтовно відповідало різко вираженому ступеню алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує, що в день вбивства ОСОБА_10 він разом з загиблим та свідком ОСОБА_11 вживали спиртні напої.

Апеляційний суд вважає, що стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого та загиблого обумовив загострення конфлікту між ними та спровокував ОСОБА_7 на вчинення вбивства ОСОБА_10 .

В свою чергу, згідно з висновком №77 стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи від 02.06.2015 року, ОСОБА_7 в період часу, що відноситься до вчинення інкримінованого йому злочину (а саме: 12.04.2015 року) не страждав будь-яким хронічним або тимчасовим хворобливим психічним розладом, вродженим чи придбаним слабоумством, розладом зрілої особистості (психопатією), іншим хворобливим розладом психічної діяльності; був здатний в повній мірі розуміти фактичне значення своїх дій, віддавати звіт своїм діям та керувати ними, знаходився у стані простого, непатологічного алкогольного сп`яніння. Його дії не були обумовлені будь-яким значимим для справи афективним порушенням.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вбивство ОСОБА_10 він вчинив через необережність спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими органом досудового розслідування та які підтверджуються сукупністю доказів, досліджених судом першої інстанції в ході судового розгляду.

Так, свідок ОСОБА_11 під час допиту в суді першої інстанції пояснив, що 12 квітня 2015 року він та ОСОБА_10 перебували в гостях ОСОБА_7 , де в городі його помешкання, вони разом святкували Великдень та розпивали спиртні напої. Під час застілля, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 часто відходили від столу та розмовляли між собою на підвищених тонах, з чого свідок зробив висновок, що вони з`ясовують між собою стосунки. Раптово ОСОБА_7 пішов з городу у будинок. ОСОБА_10 роздягнувся до трусів та майки та пішов слідом за ОСОБА_7 . Що відбувалося у подвір`ї, свідок не бачив, але чув хлопок, схожий на постріл. Потім ОСОБА_7 йому повідомив, що вбив ОСОБА_10 . Свідок заперечує проти того, що між ним та ОСОБА_10 відбувався будь-який конфлікт, а також те, що ОСОБА_10 вдарив його у обличчя.

Наявність довготривалого конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в своїх показаннях підтвердив батько загиблого свідок ОСОБА_13 , який пояснив, що між його сином та ОСОБА_7 був давній конфлікт, через поведінку самого обвинуваченого, який погано ставився до своєї матері - бабусі загиблого, в результаті чого ОСОБА_10 робив йому зауваження, на які той реагував з образою. Про наявність такого конфлікту син на протязі останнього року часто скаржився ОСОБА_13 .

Підстав вважати показання свідка ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_13 неправдивими судами першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи потерпілої ОСОБА_9 про те, що між її загиблим сином та обвинуваченим ОСОБА_7 ніколи не було конфліктів та останній не мав мотиву вбивати ОСОБА_10 апеляційний суд оцінює критично, оскільки в ході апеляційного розгляду ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_7 є її братом та вона розраховує, що в подальшому він буде матеріально утримувати її родину.

Вказані обставини спростовують доводи ОСОБА_7 про те, що він взяв з дому рушницю, щоб заспокоїти конфлікт між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Також апеляційний суд вважає неспроможними доводи ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про те, що постріл з рушниці, яким був вбитий ОСОБА_10 відбувся випадково.

Так, відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № 343-Б від 12.06.2015 року самовільний постріл з рушниці "МЦ2112" №0517 калібру 12 мм, яка є знаряддям злочину, без натискання на спусковий гачок при падінні, удару та ін., на момент дослідження не можливий, стріляна гільза 12 калібру, виявлена на місці злочину є складовою частиною боєприпасу для вказаної рушниці. ОСОБА_7 має посвідчення мисливця, видане 19.06.2014 року, дозвіл № НОМЕР_2 на право зберігання та носіння мисливської рушниці виданий 08.08.2014 року, та картки відстрілу пернатої дичини та обліку добутої дичини, з яких вбачається, що обвинувачений виходив на полювання неодноразово та міг користуватися належною йому мисливською рушницею, а також обізнаний з її спорядженням та налаштуванням.

Крім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 №20/48 (з додатками) від 18.05.2015 року пошкодження виявлені у потерпілого ОСОБА_10 виникли внаслідок пострілу з гладкоствольної мисливської рушниці з близької (в межах до 1,5 метри) дистанції, направлення раневого каналу спереду назад, трохи зліва направо, на одному горизонтальному рівні. Вказані висновки експертизи свідчать про те, що під час пострілу ОСОБА_7 тримав рушницю паралельно землі (від плеча), що свідчить про здійснення ОСОБА_7 прицільного пострілу і виключає можливість випадкового пострілу під час падіння чи спотикання ОСОБА_14 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 про необхідність кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив, у відповідності з законом, клопотання сторін, дав належну оцінку всім доказам: як тим, що підтверджують вину обвинуваченого, так і тим, на які сторона захисту посилалась, як на докази, що спростовують обвинувачення, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі висновки в її спростування, які ґрунтуються на досліджених у провадженні доказах.

На думку апеляційного суду викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, враховував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його соціальне і сімейне становище, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання ОСОБА_7 призначене в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, та на думку апеляційного суду є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, а вирок стосовно ОСОБА_7 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 9-ти років позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4