АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/9129/13-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/94/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія судів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
розглянула 26 січня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року, у кримінальному провадженні № 0003153 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, одруженого, на утриманні маючого неповнолітнього сина, не працюючого, раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає 3400 гривням без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ОСОБА_7 звільнено від покарання.
Вироком суду відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7 .
Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_9

обвинувачений - ОСОБА_7
захисник - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді арешту строком на 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2роки.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та визнати ОСОБА_7 невинуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 рокуОСОБА_7 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , 24 квітня 2013 року приблизно о 14 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2106», д/з НОМЕР_1 , рухався по вул. Електрометалургів в м. Нікополі, з боку вул. Некрасова в бік вул. Краснодонської, де на перехресті вул. Краснодонської та пр. Електрометалургів, при необмеженій видимості та оглядовості проїзної частини в напрямку свого руху, не прийняв заходів до своєчасного зниження швидкості, гальмуванню та зупинки керованого ним транспортного засобу, у зв`язку з чим допустив зіткнення з мопедом д/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , яка здійснюючи рух в попутному напрямку праворуч, змінила напрямок свого руху та здійснювала маневр лівого повороту на вул. Електрометалургів.
У результаті зіткнення транспортних засобів, водій мопеду ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритих переломів обох лонних та сідалішних кісток, закритого перелому правої клубової кістки з деформацією тазового кільця, нейрогенної дисфункції сечового міхура, які відносять до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я більше 21 дня.
Керуючи автомобілем ВАЗ 2106, ОСОБА_7 грубо порушив правила дорожнього руху, а саме п. 1.3 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги діючих Правил, а так само взаємовічливими; п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху, об`їзду перешкоди.
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху ОСОБА_7 і з`явилися причинним зв`язком у виникненні дорожньо-транспортної пригоди з наслідками, що настали. При виконанні п. 12.3 Правил дорожнього руху ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 порушено вимоги ст. 65 КК України, з огляду на що, його слід вважати занадто м`яким. Так, судом не враховано, що ОСОБА_7 вину у скоєному не визнав, завдану злочином шкоду не відшкодував та всіляко напротязі півтора року затягував розгляд даного кримінального провадження з метою ухилення від відповідальності.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначає на допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, слідчий, під час слідчого експерименту, маючи можливість встановити фактичну траєкторію руху потерпілої, встановивши місце її знаходження у певні секунди між зміною траєкторії руху та місцем зіткнення, цього не зробив. Під час розгляду кримінального провадження в суді, було задоволено клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту, шляхом відтворення дій та обстановки ДТП. Однак, слідчі експерименти від 13.12.2013 року та 13.01.2014 року належним чином не виконані, що стало наслідком зазначення в ухвалі суду про проведення автотехнічної експертизи вихідних даниих, які не відповідали обставинам ДТП. В подальшому, ухвалою суду було доручено органу досудового розслідування провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій та обстановки ДТП із використанням запису з камери автомобільного відеореєстратора задля встановлення дійсної траєкторії руху скутериста ОСОБА_8 . Фактичні дані, які були встановлені під час зазначеного слідчого експерименту (від 21.11.2014 року) відрізняються від даних, встановлених під час досудового розслідування та даних від попередніх слідчих експериментів. Проте, встановити точне місцезнаходження скутериста ОСОБА_8 на початку 33 секунди, на якій остання відхилилася від траєкторії руху, відносно меж проїзної частини вул. Електрометалургів так і не вдалося. Дані вказаного слідчого експерименту є доказом того, що момент виникнення небезпеки водію ОСОБА_10 , зазначений слідчим, на підставі якого були виконані автотехнічні еспертизи є невірним. Крім того, захисник зазначає про те, що зі свідчень експерта під час судового розгляду провадження можна зробити висновок про те що обвинувачений не зміг би уникнути ДТП навіть при застосуванні екстреного гальмування зі швмдкості його руху 50-55 км/год. Як стороною захисту, так і потерпілою стороною після означеного слідчого експерименту були заявлені клопотання про проведення додаткової судової автотехнічної експертизи,однак таке клопотання судом було відхилене, що свідчить про неповноту судового розгляду.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив задовольнити її у повному обсязі, при цьому заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , кожен окремо наполягали на задоволенні апеляційної скарги захисника в повному обсязі, проти доводів апеляційної скарги прокурора заперечували.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційих скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.
При цьому, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Вказані вимоги закону під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримані не були.
Колегія суддів вважає, що при розгляді даного кримінального провадження судом не забезпечено в повному обсязі виконання положень щодо всебічності, повноти та об`єктивності дослідження всіх обставин провадження, виявлення як тих обставин, що викривають підсудного, так і тих обставин, що виправдовують його.
Так, суд першої інстанції в основу висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, не зважаючи на невизнання ним вини та надані в судовому засіданні пояснення, поклав покази потерпілої та свідків, протоколи слідчих експериментів та висновки двох авто технічних експертиз.
Проте, як видно зі змісту висновків проведених автотехнічних експертиз, вони не є категоричними, а залежать від встановлених вихідних даних щодо детальних обставин та умов виникнення аварійної ситуації, яка стала причиною дорожньо-транспортної пригоди.
Так, на підставі вихідних даних слідчого експерименту від 28.08.2013 року, проведено авто технічну експертизу №70/27-670 від 18 вересня 2013 року (т.1а.кп. 82-84), з якої вбачається невідповідність дій ОСОБА_7 п. 12.3 Правил дорожнього руху.
Між тим, в ході судового розгляду, з огляду на клопотання сторони захисту про неповноту наданих слідчим вихідних даних для проведення зазначеної вище експертизи, судом доручено проведення органу досудового розслідування слідчого експерименту, метою якого була перевірка та уточнення відомостей, котрі мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Відповідно до встановлених під час слідчих експериментів від 26.12.2013 року (т.2 а.кп.110-131) та від 13.01.2014 року вихідних даних (т.2 а.кп.70-107), які частково відрізнялися від даних отриманих під час попереднього слідчого експерименту (від 28.08.2013 року), ухвалою суду від 19.02.2014 року було задоволено клопотання сторони захисту та призначено авто технічну експертизу.
З експертного висновку експерта ОСОБА_11 №719-14 від 16 червня 2014 року (т.3 а.кп. 5-15) вбачається неоднозначність відповідей експерта на поставлені перед ним питання. А саме, експертом було зазначено про наявність протиріч в ухвалі суду про призначення експертизи в частині відстані на якій знаходився мопед потерпілої від місця наїзду в момент зміни напрямку руху ліворуч, які експертним шляхом на даному етапі дослідження усунути неможливо. Крім того, експерт у своєму висновку вказав про те, що при уточненні механізму заданої дорожньо-транспортної пригоди та вихідних даних, висновки стосовно технічної можливості запобігти наїзду, оцінки дій та причинного зв`язку між діями водія автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_7 , згідно вимог Правил дорожнього руху України, можуть бути іншими.
Таким чином, при розгляді матеріалів кримінального провадження, судом було встановлено неповноту вихідних даних, які були використані експертом при проведенні першої авто технічної експертизи №70/27-670 від 18 вересня 2013 року. Усунути неповноту зазначеного експертного дослідження була покликана наступна авто технічна експертиза №719-14 від 16 червня 2014 року, однак її висновки також мають неоднозначний характер, оскільки експерт потребував уточнень обставин пригоди, про що і вказав у своїх висновках.
Висновки експерта ОСОБА_11 , якого було викликано до суду для роз`яснення висновку, стосовно необхідності уточнення механізму ДТП, були прийняті судом до уваги та ухвалою суду від 30.10.2014 року органу досудового розслідування було доручено проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій та обстановки ДТП за участю водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з урахуванням їх свідчень, за участю експерта ОСОБА_12 та з використанням відеозапису з автомобільного реєстратора, долученого до матеріалів провадження.
Під час означеного слідчого експерименту, який відбувся 21.11.2014 року (т.3 а.кп.43-51), за участю учасників події ДТП та експерта, з використанням запису з камери автомобільного відеореєстратора, було встановлено фактичні дані, в тому числі про траєкторію руху транспортних засобів обвинуваченого та потерпілої, які різнилися від тих даних, які були встановлені під час досудового розслідування та даних отриманих в ході попередніх слідчих експериментів.
Після слідчого експерименту від 21.11.2014 року, захисник ОСОБА_13 звернувся до суду з клопотанням про проведення авто технічної експертизи з урахуванням даних, встановлених під час вказаної слідчої дії з метою усунення суперечностей у матеріалах кримінального провадження та надання експертам технічної можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками у пригоді. Потерпіла сторона проти проведення авто технічної експертизи також не заперечувала, предметом спору сторін була лише експертна установа, яка мала б провести таку експертизу. Однак, суд першої інстанції своєю ухвалою від 12.02.2015 року відмовив в задоволенні клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи, з огляду на відсутність підстав для такої.
Загальні засади кримінального провадження, визначені п.15 ч.1 ст.7 КПК України, декларують змагальність сторін та свободу у поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч.6 ст.22 КПК України передбачає обов`язок суду, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створювати необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, під час судового розгляду, за наявності клопотань сторін кримінального провадження про проведення авто технічної експертизи, неповноти експертного висновку №70/27-670 від 18 вересня 2013 року та неоднозначності висновку експерта №719-14 від 16 червня 2014 року, з огляду на необхідність уточнення механізму ДТП та вихідних даних, суд зазначені недоліки не усунув, що не дає можливості зробити однозначний висновок щодо доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, допустивши, тим самим, неповноту судового розгляду, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Насамперед, судом не встановлено моменту, коли ОСОБА_7 виявлено перешкоду, для беззаперечного підтвердження виникнення ДТП з вини останнього, швидкість руху обох учасників пригоди та траєкторію їх руху на встановленому відрізку дороги.
При цьому, відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у випадках, коли передбачені статтею 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим, і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Судом першої інстанції неповно з`ясовані фактичні обставини дорожньо- транспортної пригоди, наявність у водія за конкретних обставин технічної можливості уникнути шкідливого наслідку.
Таким чином твердження в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо одностороннього та неповного судового дослідження обставин справи, відсутності належної оцінки досліджених доказів, яке призвело до прийняття незаконного рішення, слід визнати обґрунтованими.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 7,9, 370 КПК України, оскільки судом об`єктивно не з`ясовані усі обставини події, не дана оцінка усім дослідженим доказам, не вичерпано можливості отримання нових доказів з метою уточнення фактичних обставин справи та для постановлення в подальшому законного і обгрунтованого рішення.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Частково задовольняючи апеляційну скаргу сторони захисту та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та доводи апеляційної скарги прокурора підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року, у кримінальному провадженні № 0003153 відносновідносно ОСОБА_14 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3