Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 10 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6

суддів: ОСОБА_7., ОСОБА_8.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_9.,

за участю прокурора ОСОБА_10

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006980 від 30 жовтня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Слов'янська Донецької області, зареєстрованої АДРЕСА_1 у тому ж місті, жительки АДРЕСА_2 раніше неодноразово судимої, останнього разу - за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2010 року за ч. 2 ст. 302 КК та на підставі ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільненої 27 червня 2014 року на підставі п. «в» ст. 4 Закону України «Про амністію в 2014 році»

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник засудженої ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_11., посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий апеляційний розгляд.

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від

16 березня 2015 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 302 КК до покарання виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі

ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням на неї обов'язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання про долю речових доказів.

21 травня 2015 року апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора скасував вирок районного суду в частині призначення покарання та постановив свій, яким ОСОБА_2 визнав винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК та призначив їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. В решті вирок місцевого суду залишив без зміни.

За вироком апеляційного суду ОСОБА_2 визнано винною та засуджено за вчинення звідництва, особою яка раніше судима за цей злочин, за наступних обставин.

30 жовтня 2014 року приблизно о 00.30 год. ОСОБА_2 в приміщенні сауни по вул. Кривоноса, 27 у м. Києві домовилась з ОСОБА_4 про надання йому сексуальних послуг з повією, з якою вона його зведе.

Після цього, ОСОБА_2 з метою звідництва зателефонувала

ОСОБА_5, яка займається проституцією, та запропонувала останній з метою надання сексуальних послуг ОСОБА_4 за 600 грн прибути до приміщення вищевказаної сауни, на що ОСОБА_5 погодилась і приблизно о 00.50 год. прибула в приміщення вищевказаної сауни, де ОСОБА_2 звела її з ОСОБА_4, якому вона надала сексуальні послуги за 600 грн.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав, що касаційна скарга є безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, а тому висновок суду про доведеність винуватості засудженої

ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 302 КК колегія суддів не перевіряє, оскільки такий у касаційній скарзі не оскаржується.

Твердження захисника засудженої у касаційній скарзі, про можливість призначення ОСОБА_2 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції

ОСОБА_2 покарання із застосуванням ст. 75 КК, апеляційний суд правильно визнав таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженої і навів у вироку мотиви прийнятого рішення.

Так, апеляційний суд при призначенні засудженій покарання з реальним його відбуванням указав, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував свого висновку про можливість виправлення засудженої

ОСОБА_2 без відбування покарання і при вирішенні цього питання не надав належної оцінки тому, що остання була раніше неодноразово судима, в тому числі за аналогічний злочин, а також не врахував того, що ОСОБА_2 вчинила злочин, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі.

Призначене ОСОБА_2 покарання наближене до мінімального у виді реального його відбування, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 302 КК, без застосування ст. 75 КК відповідає ступеню тяжкості злочину, обставинам кримінального провадження та є необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів відповідно до вимог ст. 65 КК.

На думку колегії суддів, підстави вважати, що призначене ОСОБА_2 покарання є несправедливим через його суворість відсутні.

Вирок апеляційного суду відповідає загальним вимогам до вироків.

Отже при перевірці кримінального провадження в касаційному порядку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, не виявлено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 21 травня

2015 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженої - адвоката ОСОБА_11. - без задоволення.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8