Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_10

суддів: ОСОБА_11., ОСОБА_12.,

при секретарі ОСОБА_13

за участю:

прокурора ОСОБА_14

захисника ОСОБА_1

представника цивільного відповідача ОСОБА_2

розглянула у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000787 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_3 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року,

встановила:

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2014 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, розлученого, такого, що має на утриманні неповнолітню дитину, не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь держави 5 079 грн 60 коп. судових витрат на залучення експерта. Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: автомобіль марки «Renault Kangoo» повернуто власнику ОСОБА_3

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_4 - 8 520 грн витрат на поховання ОСОБА_6, 75 000 грн на відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_5 10 300 грн на відшкодування витрат на лікування; 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 25 000 грн кожному на відшкодування моральної шкоди.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_3 в частині призначення покарання скасовано. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він 25 жовтня 2013 року приблизно о 20 год. 15 хв., керуючи у стані алкогольного сп'яніння технічно несправним транспортним засобом автомобілем «Renault Kangoo» під час руху по дорозі Київ-Чоп у напрямку м. Чоп, поблизу с. Кам'янопіль Пустомитівського району Львівської області порушив вимоги п. п. 1.2; 1.5; 2.3 д; 2.9 а; 10.1;11.2;12.1;14.2 в; 31.4.2 в Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав, у встановлених межах безпечної швидкості руху із урахуванням дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не рухався якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, перед початком зміни напрямку руху та виконанням маневру обгону не переконався, що такий маневр буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, - у результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21011» під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок ДТП водій ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя у момент заподіяння, а пасажир ОСОБА_6 померла.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_3 посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити вирок суду щодо нього, пом'якшити покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням та іспитовим строком 2 роки на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з покладенням відповідних обов'язків.

При цьому посилається на те, що має на утриманні не тільки неповнолітню дитину - сина ОСОБА_7 ( 2000 р.н.), але й доньку ОСОБА_8 (1996 р.н.), яка, хоча й досягла повноліття, але навчається у вищому навчальному закладі на денному відділенні і потребує допомоги, та наявність матері - пенсіонерки, яка також потребує допомоги; щиро розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності та має позитивні характеристики з місця роботи, поганий стан здоров'я.

У запереченнях на касаційну скаргу:

- потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважають судове рішення щодо ОСОБА_3 законним та обґрунтованим, покарання, призначене засудженому - справедливим, і навіть м'яким, тому просять залишити вирок апеляційного суду без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 без задоволення.

- цивільний співвідповідач ПАТ Страхова компанія «Уніка» викладає свої мотиви незаконності судових рішень щодо ОСОБА_3 в частині задоволення цивільного позову та не погоджується із сумою стягнення зі страхової компанії на користь потерпілого ОСОБА_4, вважаючи її завеликою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, пояснення захисника та представника цивільного відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі та запереченнях на неї, колегія суддів вирішила залишити касаційну скаргу засудженого без задоволення, але в порядку ст. 433 КПК України дійшла висновку про необхідність скасування судових рішень в частині вирішення цивільного позову з таких підстав.

Висновки суду про винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, яким дана належна оцінка. Дії засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється у касаційній скарзі.

Що стосується покарання, то воно призначене ОСОБА_3 з дотриманням вимог ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом'якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди повинні враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

При призначенні засудженому покарання апеляційний суд навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення. Зокрема, апеляційний суд взяв до уваги конкретні обставини вчиненого злочину, внаслідок вчинення якого загинула одна особа та отримала тяжкі тілесні ушкодження інша, тобто врахував тяжкість цього діяння, дані про особу підсудного, у тому числі й ті, на які послалися засуджений у касаційній скарзі, а також думки учасників судового розгляду. До обставин, що обтяжують покарання, суд правильно відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, в якому ОСОБА_3 знаходився під час керування транспортним засобом, що є грубим порушенням Правил дорожнього руху.

Будь-яких даних, які давали б підстави для пом'якшення покарання ОСОБА_3 і застосування до нього ст. 75 КК України, не встановлено. Враховано й думку потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_9, які наполягали на призначенні засудженому ОСОБА_3 максимально суворого покарання.

Підстав вважати його несправедливим внаслідок суворості немає.

Разом з тим, доводи про необґрунтованість судових рішень в частині вирішення цивільного позову у справі, наведені у запереченнях на касаційну скаргу засудженого цивільним співвідповідачем, є слушними.

Відповідно до ст. ст. 23, 24 Закону України від 1 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Згідно з ст. 9.2., ст. 9.3 вказаного Закону розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до статті 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

При вирішення питання про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_4 суди вказаних положень Закону не взяли до уваги.

З огляду на наведене, судові рішення в частині стягнення з ПАТ Страхової компанії «Уніка» моральної шкоди на користь ОСОБА_4 у розмірі 75 000 грн необхідно скасувати та призначити новий розгляд провадження у цій частині в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення.

В порядку ст. 433 КПК України вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2014 року та вирок Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 щодо ОСОБА_3 в частині стягнення з ПАТ Страхової компанії «Уніка» моральної шкоди на користь ОСОБА_4 у розмірі 75 000 грн скасувати та призначити новий розгляд провадження у цій частині в порядку цивільного судочинства у суді першої інстанції. В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_10 ОСОБА_12