НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5504/15-к
Провадження № 1-кп/0182/623/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.08.2015 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі кримінальне провадження за № 0002419 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , українця, гр. України, освіта вища,

одруженого, на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх

донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

працює токарем ТОВ «НЗТО»,раніше не судимого,

за правовою кваліфікацією за ст. 384 ч.1 КК України,

учасники кримінального провадження: прокурор ОСОБА_6

адвокат ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_3 17.06.2013 в період часу з 14.30 год. до 14.45 год., перебуваючи в залі судових засідань, який розташований в адміністративній будівлі Нікопольського міськрайонного суду по вул. Шевченка, 203 в м. Нікополі Дніпропетровської області, під час проведення судового засідання за цивільним позовом ОСОБА_8 „ будучи попереджений про кримінальну відповідальність по ст. 384 КК України під підпис про надання завідомо неправдивих показань, під присягою з метою перешкоджання здійснення правосуддя у досягненні об`єктивної істини у справі, усвідомлюючи неправдивість свідчень, що надаються ним, умисно надав суду завідомо неправдиві показання про нібито сумісне господарство, харчування, спільні витрати, ремонту та облаштування квартири АДРЕСА_2 позивача ОСОБА_8 з його володарем ОСОБА_9 , його особисте знайомство з ОСОБА_9 ..

Неправдивість показань ОСОБА_3 полягає в тому, що він та ОСОБА_8 з ОСОБА_9 знайомі не були. Ніякого сумісного господарства ОСОБА_8 з ОСОБА_9 не вів та місце розташування будинку АДРЕСА_3 він не знає.

На підставі наданих завідомо неправдивих показань свідком ОСОБА_3 , цивільний позов ОСОБА_8 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_9 , та повинна була згідно ст.335, 1277 ГК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради перебуваючи неприйнятою спадщиною, знаходилась під захистом держави, суддею Нікопольського міськрайонного суду був задоволений, внаслідок ОСОБА_8 незаконно отримав можливість розпорядитись вказаною квартирою.

Таким чином, ОСОБА_8 умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів протиправно набув у власність квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_9 та повинна була згідно ст. 335, 1277 ЦК України перейти власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольського міської ради та перебуваючи неприйнятою спадщиною, знаходилася під захистом держави, вартість якої відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1419-15 станом на 17.06.2013 року склала 77783,00 гри., чим завдав територіальній громаді Нікопольської міської ради збитки на вказану суму, яка є значною.

В подальшому, ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2 продав, та грошима розпорядився на власний розсуд.

Після реалізації ОСОБА_10 вказаної квартири, рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 17.06.2013 року по справі № І82/3308/13-ц скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровськ області від 04.06.2014 року, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено у повному обсязі та вказане рішення набрало законної сили.

Будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_3 вину свою визнав повністю і суду пояснив, що він на прохання ОСОБА_8 16.06.2013 року прийшов до Нікопольського міськрайонного суду і дав суду свідчення, що Петер разом з сім`єю і з ОСОБА_9 мешкає в кВ. АДРЕСА_2 . Згідно його неправдивих свідчень, судом було прийняте відповідне рішення, яке потім було скасоване судом апеляційної інстанції. З ОСОБА_9 він знайомий не був, свідчення у суді дав за проханням ОСОБА_8 .. Вину визнає повністю, у скоєному щиросердечно кається, просить застосувати стосовно нього «Закон України «Про амністію».

Суд враховуючи те, що ОСОБА_3 вину свою в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованого за ч.1 ст. 384 КК України визнають повністю, погоджуючись з кваліфікацією вчиненого ними діяння, а також прокурор не заперечує щодо встановлених обставин, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного правопорушення доведена саме за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 384 КК України завідомо неправдиве показання свідка у суді.

Судом відповідно до ст..66 КК України беруться до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - щире каяття

Обставинами, які відповідно до ст..67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховую характер і ступінь суспільної небезпеки ним скоєного злочину, тяжкості скоєного ним злочину відповідно до вимог ст..12 КК України, особу обвинуваченого, який раніш не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, враховує обставини до яких відносить визнання вини, щиросердечне каяття обвинуваченого, характеристику за якою він характеризується позитивно, що у нього на утримання знаходиться двоє неповнолітніх дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому враховуючи всі обставини, суд приходить до висновку, що мірою покарання йому повинно бути обмеження волі і суд вважає за можливе застосування до нього ст. 75 КК України, звільнив його від відбуття покарання з випробовуванням і суд рахує необхідним застосувати до нього ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року, звільнив його від відбуття покарання.

Керуючись ст.ст.370,371, 374,376 КПК України, ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року, суд, -

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_3 визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України і призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі .

На підставі ст. 75 КК України з приміненням ст. 76 КК України ОСОБА_3 від відбуття покарання звільнити з випробовуванням строком на один рік, зобов`язав його : на виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до ч.1 п. «в» Закону України «Про амністія» від 08.04.2014 року ОСОБА_3 від відбуття покарання звільнити, кримінальне провадження стосовно нього закрити.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд..

Головуючий :