АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1507/15 Справа № 208/3291/15-к Головуючий у 1 й інстанції:суддя - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого:судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000384, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропет-ровської області ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 06.08.2010 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 121, ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. 23.08.2011 року звільнений від відбуття невідбутої частини покарання на підставі п. «а» ст. 3 Закону України «Про амністію», -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
В с т а н о в и л а:
Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнано винним та йому призначено покарання за те, що він,24 лютого 2015 року, приблизно о 20.00 годині, перебуваючи за місцем проживання потерпілої ОСОБА_11 , а саме в квартирі АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклих неприязних стосунків з останньою, які перейшли у конфлікт, реалізуя злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що наслідком завдання удару в життєво важливі органи людини можливо спричинити їй тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, свідомо допускаючи такі наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_11 один удар долонею правої руки в обличчя, тобто в область голови, що є життєво важливим органом, від чого остання впала на підлогу.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 , яка лежала на підлозі, один удар правою ногою в область живота, тобто у життєво важливий орган, та один удар правою ногою в область лонного зчленування. Після чого, використовуючи значну силу, тримаючи в правій руці металевий кухлик, який взяв на кухні, наніс ОСОБА_11 три удари зазначеним кухликом в область голови та плеча.
Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_9 , потерпілій ОСОБА_11 , було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалася відкритою черепно-мозковою травмою з крововиливом під оболонкою мозку, тупою травмою шиї з переломом під`язичної кістки, тупою травмою грудної клітини з переломами ребер, тупою травмою живота з ушкодженням печінки, брижі товстого кишковика та ускладнилася шоком. Виявлена сполучена тупа травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті ОСОБА_11 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду, в частині призначеного покарання, скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через свою м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд, в порушення вимог ст. ст. 50, 65 КК України та 374 КПК України, не навів належним чином мотивів призначення покарання у мінімальному розмірі, не врахував, що вчинений злочин є умисним тяжким, дані про особу обвинуваченого та рівень його суспільної небезпеки, оскільки він раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину та на шлях виправлення не став, знову вчинив злочин з більш тяжкими наслідками у виді смерті людини. Зазначає, що суд не врахував спосіб, механізм заподіяння тілесних ушкоджень та їх локалізацію і вважає, що призначене покарання не відповідає жодній з цілей покарання.
В запереченнях обвинувачений вважає апеляційну скаргу прокурора необгрунтованою, просить залишити її без задоволення. Посилається на те, що скоїв злочин в стані сильного душевного хвилювання внаслідок систематичного приниження, образ та обманів з боку потерпілої.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора області і просив її задовольнити в повному обсязі, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш сувору міру покарання.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарг прокурора, а вирок суду вважали законним та обґрунтованим і просили залишити його без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, як висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, кваліфікація його дій та інші фактичні обставини кримінального провадження ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались самим обвинуваченим в суді першої інстанції у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому вони не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, то апеляційний суд не входить в перевірку вказаних обставин.
Перевіряючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою м`якість, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається із вироку, суд першої інстанції, при обранні виду і міри покарання, належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, у зв`язку з чим має підвищену суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, посередньо характеризується за місцем проживання, а також обставини, що пом`якшують покарання до яких суд обґрунтовано відніс повне визнання вини та щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Таким чином, колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і міру покарання і, враховуючи повне й беззаперечне визнання обвинуваченим своєї вини з самого початку кримінального провадження та його щире каяття, а також кару як другорядну мету покарання, вважає, що покарання, призначене судом, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням всіх обставини кримінального провадження, в тому числі й тих на які прокурор посилається в своїй апеляційній скарзі.
На думку колегії суддів, виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами, можливе лише за умови ізоляції його від суспільства із призначенням йому покарання у виді позбавлення волі в розмірі, призначеному судом, що на переконання колегії суддів буде достатнім для досягнення цілей покарання.
У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також відповідно до загальних засад призначення покарання судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є вмотивованим і достатнім, а також таким, що буде відповідати принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи прокурора не підлягають задоволенню.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст.87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для зміни чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4