ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5, на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 липня 2015 року,

встановив:

У касаційній скарзі викладено вимогу про зміну вказаних судових рішень, звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 10 000 грн. Мотивовано тим, що судами при призначення покарання ОСОБА_5 в повному обсязі не враховано особу засудженого, який раніше не судимий, але піддавався примусовим заходам виховного характеру, виховується у повній сім'ї, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та стабільні соціальні зв'язки, за місцем навчання характеризується позитивно, а також обставини, які пом'якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, а також те, що він є неповнолітнім. Отже стверджується, що суд першої інстанції призначив засудженому надто суворе покарання, а апеляційний суд, в достатній мірі не врахувавши всіх обставин, відмовив у застосуванні положень ст. 75 КК України лише у зв'язку з тим, що засуджений був підданий примусовим заходам виховного характеру. Крім того, наголошується, що розмір відшкодування моральної шкоди є надто великим та підлягає зменшенню, оскільки ОСОБА_5 є студентом та отримує маленьку стипендію, його батько не працює, а мати отримує маленьку заробітну плату.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропет-ровська від 17 квітня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з законного представника засудженого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, а після досягнення повноліття, тобто після 4 вересня 2015 року, з засудженого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. В задоволенні решти позивних вимог потерпілого ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 липня

2015 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 задоволено частково. Вирок суду від 17 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінено, пом'якшено покарання до двох років позбавлення волі. В решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він

20 грудня 2014 року, приблизно о 1 год. 30 хв., знаходячись на території спортивного майданчика школи № 116 у м. Дніпропетровську, під час виниклого конфлікту з ОСОБА_6, в ході якого ОСОБА_6 наніс засудженому удар кулаком в обличчя, наніс у відповідь удар кулаком в обличчя ОСОБА_6, після чого між ними почалась бійка та вони впали на землю. Після того як ОСОБА_5 піднявся з землі, взяв в руки невстановлений предмет, наніс ОСОБА_6 удар в область голови з правої сторони, від чого потерпілий впав на землю, та ОСОБА_5 наніс цим предметом ще один удар в область голови, чим спричинив ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, додані до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та витребуванні матеріалів кримінального провадження, що є підставою, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, для відмови у відкритті провадження.

Висновки суду про винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 1

ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника у касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок суворості є необґрунтованими.

Суд вважає, що призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_5, попередження вчинення ним нових злочинів і є відповідним скоєному.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким та вчинений проти життя та здоров'я потерпілого, дані про особу засудженого, який є неповнолітнім, раніше не судимий, але піддавався примусовим заходам виховного характеру, виховується у повній сім'ї, повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем навчання характеризується позитивно. Відповідно до вимог ст. 103 КК України суд також врахував умови життя і виховання неповнолітнього ОСОБА_5, рівень його психофізичного розвитку. Обставинами, які пом'якшують покарання ОСОБА_5, суд визнав вчинення злочину неповнолітнім, повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5, судом не встановлено. Враховуючи всі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд призначив покарання ОСОБА_5 із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ст. 121 КК України.

Крім того, враховуючи обставини провадження, сплановані, активні послідовні дії ОСОБА_5, тяжкі наслідки, які наступили для здоров'я потерпілого, суд не встановив достатніх підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, виходячи з сукупності обставин, які пом'якшують покарання засудженого, врахувавши, що завдану матеріальну шкоду потерпілому відшкодовано в повному обсязі, а також те, що поведінку потерпілого, який першим наніс удар в обличчя засудженому, дійшов висновку про можливість зменшення розміру призначеного покарання до двох років позбавлення волі.

При цьому, апеляційний суд врахувавши те, що ОСОБА_5 згідно постанов Амур-Нижньодніпровського районного суду від 20 травня 2010 року та 14 травня 2012 року за вчинення злочинів був двічі підданий примусовим заходам виховного характеру, через недосягнення віку кримінальної відповідальності, та в подальшому вчинив новий тяжкий злочин, спосіб вчинення злочину та наслідки, думку потерпілого щодо призначення суворого покарання засудженому, обґрунтовано відмовив в задоволенні апеляційної скарги захисника в частині застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України.

Як вбачається з копій судових рішень, внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, - потерпілого було прооперовано, шість днів він перебував в комі, тривалий час знаходився в реанімації, переніс фізичні страждання та значний емоційний стрес, який супроводжується негативними переживаннями, тривогою, пригніченістю, переживанням щодо фізичних незручностей та психологічним дискомфортом, порушення сну. Отже, суд, задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого в частині стягнення моральної шкоди завданої злочином, в повній мірі врахував характер, глибину та тривалість фізичних, душевних та емоційних страждань потерпілого ОСОБА_6

Таким чином, підстав для скасування оскаржених рішень в частині вирішення цивільного позову суд не вбачає.

Крім того, як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, судом ретельно перевірені доводи захисника, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного ОСОБА_5 покарання внаслідок суворості, а також розміру відшкодування моральної шкоди завданої злочином, який з ними не погодився та залишив без зміни судове рішення першої інстанції, мотивувавши своє рішення належним чином. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5, на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 липня 2015 року відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _______________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3