Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/42/15
Категорія: ч.1 ст. 304 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
У х в а л а
Іменем України
24.12.2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження №0003043 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 18.11.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Києва, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст.89 КК України раніше не судимий,

- визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч.1 ст. 304 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
-
ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Києва, українка, громадянка України, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,

- визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні злочинів за наступних обставин.

Як зазначено у вироку, 02.05.2014 року приблизно о 02 годині 15 хвилин ОСОБА_8 разом із знайомою йому ОСОБА_10 перебували біля будинку АДРЕСА_3 . При цьомуОСОБА_8 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є неповнолітньою та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій,з метою викрадення чужого майна, умисно з корисливих мотивів, зацікавлюючи неповнолітню ОСОБА_10 матеріальною вигодою, побудивши у останньої бажання брати участь у вчиненні злочину, вмовляннями та доводами щодо уникнення у подальшому кримінальної відповідальності, втягнув неповнолітню ОСОБА_10 у злочинну діяльність, а саме: скоєння крадіжки, в результаті чого неповнолітня ОСОБА_10 скоїла таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб.

Перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 02.05.2014 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що в квартирі АДРЕСА_4 вказаного будинку знаходиться раніше їм знайома ОСОБА_11 , яка тимчасово перебувала у вищевказаній квартирі, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи спільно, з корисливих спонукань, розподілили між собою ролі, а саме: неповнолітня ОСОБА_10 мала проникнути до приміщення квартири АДРЕСА_5 та таємно викрасти майно, а ОСОБА_8 мав чекати на вулиці та у подальшому реалізувати викрадене майно. Після цього неповнолітня ОСОБА_10 підійшла до квартири, яка належить ОСОБА_12 , і після того, як двері квартири без відома та згоди власника відчинила ОСОБА_11 , проникла у житло - вказану квартиру, звідки таємно викрала майно потерпілого ОСОБА_12 , заподіявши йому майнову шкоду на загальну суму 9 043 гривень, після чого разом з ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 304 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі. В інший частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 не в повній мірі врахував обставини вчинення інкримінованих правопорушень та їх наслідки, зокрема, те, що ОСОБА_8 втягнув неповнолітню ОСОБА_10 у злочинну діяльність шляхом зацікавлення матеріальною вигодою та доводами щодо уникнення останньою кримінальної відповідальності за скоєння таємного викрадення майна, поєднаного з проникненням у житло. При цьому, як зазначив прокурор, цинічно використовуючи недосвідченість співучасниці, ОСОБА_8 намагався звести до мінімуму ризик власного викриття та можливість бути притягнутим до кримінальної відповідальності. На власний розсуд обравши злочинну роль у реалізації спільного плану вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_8 безпосередньо та особисто у помешкання потерпілого не входив, а найбільш ризиковану частину спільного злочинного плану доручив виконати неповнолітній ОСОБА_10 .

Крім того, апелянт зазначає, що внаслідок втягнення ОСОБА_8 неповнолітньої ОСОБА_10 у злочинну діяльність, остання стала на хибний життєвий шлях і тепер має судимість, що може негативно відобразитись на її житті у подальшому, що, на думку апелянта, вказує на підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_8 і свідчить про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства є неможливим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з урахуванням чого, на підставі ч.3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції обмежений оцінкою цих же положень.

Дії ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України правильно кваліфіковані, виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, які ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.

При перевірці кримінальної справи, будь-яких порушень кримінально-процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду, не встановлено.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням всіх обставин, що впливають на відповідальність і в межах, установлених санкцією інкримінованої статті, відповідно до положень КК України.

При цьому суд врахував, і як правильно про це вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі, ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та сприяння встановленню істини по справі, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується і колегія суддів, і підстав для призначення більш суворого покарання, як про те просить прокурор в своїй апеляції, не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора, на те, що суд не в повній мірі врахував обставини вчинення інкримінованих правопорушень та їх наслідки, зокрема, те, що ОСОБА_8 втягнув неповнолітню ОСОБА_10 у злочинну діяльність є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції зазначені дані врахував і призначив таке покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування вироку та призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, прокурором до апеляційного суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання дотримався вимог кримінального закону, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності, і підстав для призначення обвинувачуваному більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 18.11.2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: