АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/229/16 Справа № 200/2376/16-к Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. 184 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі- ОСОБА_4
за участю підозрюваного- ОСОБА_5
захисників- адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
прокурора- ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську матеріали за апеляційною скаргою захисника- адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року, якою задоволено погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Дніпропетровська, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 КК України та ч.2 ст.307 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року задоволено погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 10 години 49 хвилин, 12 квітня 2016 року, з визначенням останньому застави у розмірі 250000 гривень.
Свої висновки слідчий суддя мотивує тим, що згідно матеріалів клопотання, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КПК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, провину у скоєнні якого не визнає, що підтверджується доказами: протоколами обшуків, протоколами проведення негласних, слідчих, розшукових дій, протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , іншого підозрюваного ОСОБА_16 , висновками судових хімічних експертиз; при затриманні чинив опір працівникам правоохоронних органів та намагався позбутися психотропної речовини, яку мав при собі. Крім того слідчий суддя переконався у наявності ризиків, які доведені прокурором у судовому засіданні, що підозрюваний може переховуватися від органів розслідування та/або суду; незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, зокрема свідків, яких на даний час не допитано, або ж скоїти кримінальне правопорушення чи продовжити скоєне. Крім вищевказаного, слідчий суддя вказав, що посилання сторони захисту на недоведеність провини особи підозрюваного не приймається, оскільки при вирішенні питання щодо застосування даного запобіжного заходу як і продовження, має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, завдання чого покладається саме на слідчого під час проведення ним досудового розслідування, у зв`язку з чим і застосував до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з фактичного його затримання, тобто з моменту початку проведення обшуку, коли він не мав змоги вільно пересуватися, а саме з 10 години 49 хвилин, 10 лютого 2016 року.
Не погоджуючись з рішенням, прийнятим слідчим суддею, захисником- адвокатом ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 подана апеляційна скарга, в якій захисник просить скасувати зазначену вище ухвалуслідчого судді, постановити ухвалу, якою у задоволені клопотання слідчого відмовити та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; визнати недопустимими доказами протокол обшуку від 10 лютого 2016 року проведений старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , висновок судової експертизи від 11 лютого 2016 року № 70/10-298 та речові докази, отримані під час недопустимої слідчої дії.
В обґрунтування своїх вимог особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки останнім не було виконано жодних із приписів, передбачених п.2), п.3), п.4) ч.1 ст.196 КПК України, при цьому суд прийшов до хибного висновку, який ґрунтується лише на припущеннях сторони обвинувачення. Так, одним із доказів, яким обвинувачення обґрунтовує підозру ОСОБА_5 , є протокол обшуку по АДРЕСА_2 , який фактично на думку захисту підтверджує лише сам факт виявлення наркотичних засобів під час незаконного, на твердження адвоката, обшуку, оскільки ухвала суду була винесена 22 січня 2016 року, зі строком її дії до 22 січня 2016 року. Вказаний будинок взагалі не є місцем проживання або реєстрації ОСОБА_5 , а є помешканням тестя ОСОБА_5 , в якому постійно проживає чотири дорослі особи. Крім того апелянт акцентує увагу на те, що дані наркотичні засоби були знайдені у гаражі, на подвір`ї вищевказаного будинку, який ніколи не зачиняється та доступний для сторонніх осіб. Сторона ж обвинувачення ґрунтує підозру на таких недопустимих доказах, як: судова експертиза від 11 лютого 2016 року за № 70/10-298 та речових доказах. Так, недопустимим доказом апелянт вважає і протокол особистого обшуку ОСОБА_5 від 10 лютого 2016 року, оскільки відносно останнього, зі сторони робітників поліції застосувалася фізична сила, з подальшим виявленням у ОСОБА_5 лише грошових коштів, а пластикова чорна коробка, в якій знаходилося 5 сліп-пакетів з порошкоподібною речовиною була виявлена біля автомобіля. Стосовно показів свідків адвокат зазначає, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , є родичами особи підозрюваного; свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 надали пояснення лише про обставини проведення обшуків; свідок ОСОБА_10 підтверджує лише фактичний час затримання ОСОБА_5 , а покази свідка ОСОБА_16 взагалі не містять конкретних фактів, які б свідчили про скоєння правопорушення підозрюваним. Не може залишити апелянт без уваги і той момент, що в порушення чинного законодавства, до клопотання стороною обвинувачення не були долучені протоколи негласних слідчих дій, а тому вони не можуть бути покладені в основу обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 . Стосовно даних, які б характеризували особу підозрюваного, захист вбачає, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання та роботи, позитивну характеристику, тісні соціальні зв`язки, одружений та утримує двох малолітніх дітей. Щодо визначеної судом застави в розмірі 250000 гривень, то матеріальний і сімейний стан ОСОБА_5 свідчить про неможливість внесення суми застави, встановленого судом, тому в даному випадку взагалі виключає застосування вказаного альтернативного запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, обґрунтовуючи її доводами, викладеними в ній, з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляцію сторони захисту без задоволення, обґрунтовуючи свої доводи ризиками, зазначеними у клопотанні, вивчивши надані судом першої інстанції та органом досудового розслідування матеріали провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з наданих матеріалів судового і кримінальних проваджень, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.307 КК України за фактом незаконного збуту психотропної речовини «метамфетамін» на території Дніпропетровської області громадянами, в тому числі громадянином ОСОБА_17 , були внесені 04 серпня 2015 року /а.с.п.4/, в тому числі до ЄРДР були внесені відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.307 КК України та, ч.1 ст.307 КПК України, скоєні ОСОБА_5 , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно 11 лютого 2016 року /а.с.п.7/ та 12 лютого 2016 року /а.с.п.8/.
12 лютого 2016 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України /а.с.п.54-55/, а саме у тому, що 10 лютого 2016 року, в період з 10 години 49 хвилин до 11 години 40 хвилин, під час проведення санкціонованого ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 січня 2016 року /а.с.п.38/ обшуку ОСОБА_5 /а.с.п.39-40/, який знаходився на автопарковці Березинського ринку по вулиці Березинська, 23, у м.Дніпропетровську було виявлено та вилучено чотири сліп-пакети із речовиною масою 1,678 г., 1,5022 г., 0,8198 г., 0,2239 г., яка, згідно висновку експерта № 157 від 12 лютого 2016 року містить у своєму складі психотропну речовину «метамфетамін» масою 0,4516 г., 0,3661 г., 0,1638 г., 0,0438 г., яку він зберігав при собі з метою збуту. Також, 10 лютого 2016 року, у період часу з 15 години 50 хвилин до 17 години 45 хвилин, під час проведення санкціонованого ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 січня 2016 року /а.с.п.14/ обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 /а.с.п.15-17/ по АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено три сліп-пакети, в якому знаходилося згідно висновку експерта особливо небезпечний засіб «канабіс», сухою вагою відповідно 11,888 г., 13,435 г. та 11,529 г., який ОСОБА_5 зберігав з метою збуту.
В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.193 КПК України, ст.194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов до висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, про що ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру, з подальшою її зміною, дослідивши додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, зокрема, протоколи допиту свідків, протоколи огляду обшуків, висновки судово-хімічних експертиз, а також дані про особу підозрюваного.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із зазначеним рішенням слідчого судді внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Так, посилаючись на обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , суд першої інстанції безпідставно послався на протоколи проведення негласних слідчих дій, результати яких не тільки не досліджувалися судом, але й не були надані останньому у додатках до клопотання, внаслідок чого зазначене посилання повинно бути виключене з ухвали.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя перевіряв і наявність ризиків, зазначивши, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів розслідування та/або суду; незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, зокрема свідків, які на даний час не допитано, або ж скоїти кримінальне правопорушення чи продовжити скоєне, при цьому, в порушення вимог п.4) ч.1 ст.196 КПК України, не навів у своїй ухвалі посилання на докази, які обґрунтовували б обставини, що вказують на наявність зазначених в ухвалі ризиків.
Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Згідно частини другої цієї статті, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого,- з моменту затримання.
У відповідності до ч.5 ст.115 цього ж Кодексу, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею були порушені.
Так, як розглядом клопотання слідчим суддею /зв.а.с.п.82/, так і апеляційним переглядом вбачається, що фактичним моментом затримання підозрюваного ОСОБА_5 , коли останній, через підкорення наказу змушений був залишатися поряд з уповноваженими службовими особами є 10 година 49 хвилин, 10 лютого 2016 року, разом з тим, слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, погоджене з прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою /а.с.п.1-2/, в порушення вимог ч.1 ст.197 КПК України, безпідставно застосував його до 12 квітня 2016 року, тобто на строк понад два місяці.
Також, в порушення вимог ч.4 ст.182 КПК України, визначаючи розмір застави, слідчим суддею не були враховані як обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, так і майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та єдиний обґрунтований ризик, передбачений ст.177 КПК України, що потягло за собою визначення такого розміру застави ОСОБА_5 , який був завідомо непомірним для нього.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що хоча слідчим суддею і обґрунтовано визначені мета та підстави обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак рішення слідчого судді постановлене з істотним порушенням вимог зазначеної статті кримінального процесуального закону, що тягне за собою, на підставі вимог ст.412 КПК України скасування ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року, якою задоволено погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 до 12 квітня 2016 року, до 10 години 49 хвилин та постановленні апеляційною інстанцією, яка вважає за необхідне усунути наведені вище порушення вимог кримінального процесуального закону, на підставі п.2) ч.3 ст.407 КПК України, своєї ухвали.
Приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні ряду умисних кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 КК України та ч.2 ст.307 КК України, що витікає з досліджених в тому числі в суді апеляційної інстанції матеріалів, доданих до клопотання, а саме протоколів допиту свідків, іншого підозрюваного, протоколів обшуків, висновками судово-хімічних експертиз /а.с.п.3, 15-17, 18-34, 35-36, 39-40, 56-57/, а також даних про особу підозрюваного /а.с.п.13, 61-73/, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, запобігання таким ризикам, як переховування від органів досудового розслідування та суду, на що вказують як обставини інкримінованих ОСОБА_5 у підозрі кримінальних правопорушень /а.с.п.54-55/ та тяжкість покарання, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, яке становить строк до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, розуміючи які підозрюваний може переховуватися від вказаних органів, так і обставини затримання підозрюваного ОСОБА_5 , який чинив супротив працівникам правоохоронного органу, враховуючи вік підозрюваного та стан його здоров`я, виходячи з розумності строків застосування запобіжного заходу, колегія суддів приходить до висновку, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України і тримання ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».
Таким чином, з урахуванням зазначеного, в контексті вимог вищевикладених норм кримінального процесуального закону, підозрюваному ОСОБА_5 слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який не може перевищувати шістдесяти днів і має визначатись з моменту фактичного затримання особи, тобто з 10 лютого 2016 року, з 10 години 49 хвилин та тривати до 12 березня 2016 року, до 10 години 49 хвилин.
Також, на підставі вимог ч.3 ст.183 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу підозрюваного, ризику, передбаченого ст.177 цього Кодексу, колегія суддів вважає необхідним визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі восьмидесяти розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 110240 (сто десять тисяч двісті сорок) гривень, як таку, що не є завідомо непомірною для нього та в достатній мірі гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених п.п.2-3,9 ч.5 ст.194 КПК України.
Посилання ж захисника підозрюваного в апеляційній скарзі на недопустимість таких доказів по справі, як протокол обшуку від 10 лютого 2016 року, проведений старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , висновок судової експертизи від 11 лютого 2016 року № 70/10-298 та речові докази, отримані під час недопустимої слідчої дії, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки слідчий суддя, суд, на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Інші доводи апеляційної скарги захисника в частині даних, які характеризують особу підозрюваного, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце проживання та роботи, позитивну характеристику, тісні соціальні зв`язки, одружений та утримує двох малолітніх дітей хоча й заслуговують на увагу, однак оскільки вони були враховані судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні і самі по собі, без врахування наведених ризиків, в даному випадку не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, так як не ставлять під сумнів висновки суду, щодо наявності обґрунтованої в ухвалі мети та підстав для обрання саме зазначеного слідчим суддею запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, тому колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.176 КПК України-ст.178 КПК України, ст.183 КПК України, ст.184 КПК України, ст.193 КПК України, ст.194 КПК України, ст.196 КПК України-ст.198 КПК України, ст.309 КПК України, ч.2 ст.376 КПК України, ст.405 КПК України, п.2) ч.3 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року, якою задоволено погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 на строк до 12 квітня 2016 року, до 10 години 49 хвилин- скасувати.
Постановити нову ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 КК України та ч.2 ст.307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 березня 2016 року, до 10 години 49 хвилин.
Визначити відносно підозрюваного ОСОБА_5 заставу у кримінальному провадженні у розмірі восьмидесяти розмірів мінімальних заробітних плат, тобто 110240 (сто десять тисяч двісті сорок) гривень.
У випадку внесення підозрюваним ОСОБА_5 встановленої застави у розмірі 110240 (сто десять тисяч двісті сорок) гривень на депозитний рахунок Апеляційного суду Дніпропетровської області вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави.
Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати обов`язки в строк до 11 березня 2016 року, а саме:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого;
- повідомляти слідчого про зміну свого місця проживання;
- носити електронний засіб контролю.
У разі невиконання підозрюваним ОСОБА_5 вказаних обов`язків відносно нього наступлять наслідки, передбачені КПК України.
Апеляцію захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3