Справа № 742/1627/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/597/2015
Категорія - 389ч.2Кк Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за № 0000338 зареєстрованого в ЄРДР 18 березня 2015 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 травня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Голубівка, Прилуцького району, Чернігівської області, українки, громадянки України, не одруженої, з середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 раніше судимої:

- 22 грудня 2014 року Прилуцьким міськрайонним судом за ч.1 ст.185 КК України до 200 годин громадських робіт,

визнана винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та їй призначено покарання у вигляді одного року шести місяців обмеження волі.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.2014 року, остаточно визначивши покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців 25 (двадцяти п`яти) днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеної міри покарання з іспитовим терміном на 1 рік, з покладенням на неї обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

За участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7

обвинуваченої - ОСОБА_6 .

Колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

Судом першої інстанції встановлено, що 22 грудня 2014 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_6 засуджена за ст. 185 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді 200 годин громадських робіт. 25 лютого 2015 року ОСОБА_6 було роз`яснено порядок, умови та обов`язок відбування покарання у виді громадських робіт, попереджено про наслідки їх невідбуття, про що вона дала підписку. 25 лютого 2015 року ОСОБА_6 вручено направлення на КП «Послуга» м. Прилуки для відбування громадських робіт, згідно з яким вона повинна була приступити до їх відбування з 26 лютого 2015 року. Але незважаючи на це, ОСОБА_6 без поважних причин не відбувала громадські роботи. 02 березня 2015 року інспектором КВІ м. Прилуки їй було оголошено попередження та повторно повідомлено про відповідальність за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт. 10 березня 2015 року ОСОБА_6 було винесено повторне попередження за невиконання покарання.

Не погоджуючись з даним вироком, прокурором подано апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченої, просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та м`якістю покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити покарання у вигляді одного місяця арешту. Відповідно до ст.ст.71,72 КК України приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 22 грудня 2014 року та остаточно призначити покарання у виді 1 місяця 25 днів арешту.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинувачену ОСОБА_6 , яка просила не позбавляти її волі, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційним судом ОСОБА_6 визнана винною в тому, що 22 грудня 2014 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області вона засуджена за ст. 185 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді 200 годин громадських робіт. 25 лютого 2015 року ОСОБА_6 було роз`яснено порядок, умови та обов`язок відбування покарання у виді громадських робіт, попереджено про наслідки їх невідбуття, про що вона дала підписку. 25 лютого 2015 року ОСОБА_6 вручено направлення на КП «Послуга» м. Прилуки для відбування громадських робіт, згідно з яким вона повинна була приступити до їх відбування з 26 лютого 2015 року. Але незважаючи на це, ОСОБА_6 без поважних причин не відбувала громадські роботи. 02 березня 2015 року інспектором КВІ м. Прилуки їй було оголошено попередження та повторно повідомлено про відповідальність за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт. 10 березня 2015 року ОСОБА_6 було винесено повторне попередження за невиконання покарання.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, яким дана належна юридична оцінка.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувались докази щодо фактичних обставин, а сама обвинувачена ОСОБА_6 повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України покарання призначається у межах санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно до вимог ст. 413 КПК України, підставами для скасування вироку є, зокрема, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Так, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 вказаних вимог закону в повному обсязі не дотримався і в їх порушення призначив останній покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання, що не можна в даному випадку визнати справедливим.

Крім цього, із змісту ст. 75 КК України вбачається, що суд може звільнити особу від відбування покарання з випробуванням лише за ті злочини, за які таке покарання призначив цим же вироком. Звільнення судом 1-ї інстанції особи від відбування покарання, яке призначено іншим вироком суду за інші злочини (в даному випадку вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України), при винесенні вироку в порядку ст. 71 КК України, за новий злочин Законом не передбачено.

Крім того суд першої інстанції при призначені покарання не звернув увагу, що за попереднім вироком обвинуваченій була призначена реальна міра покарання у виді громадських робіт. Призначаючи остаточне покарання з застосуванням ст. 75 КК України суд першої інстанції фактично ревізував вирок від 22 грудня 2014 року, що за законом не входить до його компетенції.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що висновки суду 1-ї інстанції про можливість звільнення обвинуваченої від призначеного покарання з встановленням іспитового строку, не відповідають вимогам закону, що потягло за собою його невірне застосування, та необґрунтоване звільнення обвинуваченої від відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання у виді 1 місяця арешту приєднати невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 22 грудня 2014 року у виді 25 днів арешту та остаточно, з урахуванням ст.72 КК України, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) місяця 25 днів арешту.

ОСОБА_6 негайно взяти під варту в залі суду, строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту її затримання 28 вересня 2015 року.

В іншій частині вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

На вирок суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою в той же строк з моменту вручення їй копії даного вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3