Дата документу 19.02.2016
Справа № 522/5257/15-к
У Х В А Л А
19 лютого 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1
за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Іллічівського міського суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за звинуваченням у одержанні, як службовими особами, неправомірної вигоди для себе за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їм влади та службового становища за попередньою змовою групою осіб (ст. 368 ч. 3 КК України).
Захисник ОСОБА_4 внесла клопотання про повернення обвинувального акту прокурору вказуючи на невідповідність його вимогам КПК України, зокрема, у зв`язку з відсутністю пред`явлення обвинувачення, суперечливого викладення обставин щодо злочину.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду, у клопотанні захисника ОСОБА_4 просив відмовити, у зв?язку з його безпідставністю.
Клопотання захисника ОСОБА_4 підтримали, захисник ОСОБА_5 , обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_4 щодо повернення обвинувального акту підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні складено обвинувальний акт, який затверджений прокурором 12 березня 2015 року, який надійшов до суду в порядку ст. 291 КПК України для розгляду по суті.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, з огляду на наступне.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Судом приймається до уваги, що ст. 291 КПК України не містить змісту формулювання обвинувачення, разом з тим в п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України викладено зміст формулювання обвинувачення яке суд повинен визначити як доведеним.
Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст.7 цього Кодексу, зокрема: законність та забезпечення права на захист.
Таким чином, сторона обвинувачення при викладенні формулювання обвинувачення повинна дотримуватися положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, а саме, формулювання обвинувачення має містити місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті, не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
У вказаному обвинувальному акті вбачається спроба саме об`єднати формулювання обвинувачення та правової кваліфікації, при чому таке «гібридне» викладення не містить посилання на місце та час вчинення злочину, правовий статус обвинувачених, їх мотиви. Зокрема, посилання на час вчинення злочину «серпень-жовтень 2014 року», свідчить про те, що конкретні дата та час вчинення злочину не встановлені, що в дійсності суперечить викладеним фактичним обставинам його вчинення.
Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пєлісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
На думку суду, відсутність в обвинувальному акті повного формулювання обвинувачення, тобто такого, що відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, явно порушує право ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на захист та є перешкодою для призначення судового розгляду.
Крім того, в обвинувальному акті викладені встановлені фактичні обставини щодо вчинення злочину відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які суперечать один одному, а саме, вказується, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 07 та 11 листопада 2014 року отримала від ОСОБА_8 неправомірну вигоду, а щодо обставин встановлених відносно ОСОБА_7 , що саме він у ці дати отримав ту же неправомірну вигоду.
В супереч ч. 1 ст. 293 КПК України, з врахуванням ч. 6 ст. 9 КПК України, в додатках до обвинувального акту відсутні підтвердження щодо надання прокурором під розписку копій обвинувального акта та копій реєстру матеріалів досудового розслідування захисникам підозрюваних.
В обвинувальному акті в супереч ст. 62 Конституції України вказується, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоїли (вчинили) злочин, фактично вважаючи їх винуватими до доведення цього в законному порядку і встановлення у обвинувальному вироку суду.
Обвинувальний акт також не відповідає вимогам закону в частині відсутності «мокрої» печатки, яка б засвідчувала підпис відповідальної особи, яка затвердила обвинувальний акт, так як у відповідності до вимог пп.9.5,18.2 Інструкції з діловодства в органах прокуратури, затвердженої Генеральним прокурором України від 15 січня 2013 року № 3, офіційний документ, яким є обвинувальний акт, підписується посадовою особою та затверджується печаткою відповідного органу.
Відповідно до положень ст.7 KПК України зміст і форма кримінального провадження, повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.
За таких обставин суд вважає, що обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам КПК України підлягає поверненню прокурору ОСОБА_3 , який є старшим групи прокурорів, які здійснюють повноваження процесуальних прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Керуючись п. 3 ч. 2 ст. 314, ст. ст. 7, 9, 34, 177, 183, 184, 197, 314, 315 КПК України,
У Х В А Л И В:
Клопотання захисника ОСОБА_4 щодо повернення обвинувального акту задовольнити.
Обвинувальний акт, затверджений прокурором 12 березня 2015 року, за звинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, повернути прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , який є старшим групи прокурорів, які здійснюють повноваження процесуальних прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя