Справа № 367/1460/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1082/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 22.09.2015

УХВАЛА
Іменем України
22 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 24.07.2015 року, яким :

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне, є громадянином України, працює шиномонтажником у ПП ОСОБА_12 , має неповну вищу освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 64 750,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 20 000,00 у відшкодування моральної шкоди, а всього 84 750,00 грн.

Вироком також вирішено питання про речові докази та судові витрати по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

03.11.2014 р. о 23 годині 25 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Жовтневій в м. Буча Київської області, порушуючи вимоги п. 2.9 ПДР України, згідно якого водію забороняється керувати транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, п. 12.1 ПДР України, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого здійснив виїзд на узбіччя з лівої сторони відносно свого напрямку руху і допустив зіткнення з цегляною будовою, що розташована на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 .

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир зазначеного вище автомобіля ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з поширеною забійною раною тім`яної ділянки, забою головного мозку і субарахноїдальним крововиливом, хребетно-спинномозкової травми з компресійними переломами тіл 5 і 6 шийних хребців, забою шийного відділу спинного мозку, порушення функцій кінцівок і тазових органів, які згідно висновку експерта від 15.01.15 № 5 у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя на час заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та призначити йому за даною статтею покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, однак судом, дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, що явно виходить за межі пред`явленого обвинувачення і свідчить про неправильне застосування судом положень ч.2 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд, мотивуючи тим, що він не був повідомлений про час проведення дебатів, чим були порушені його права, оскільки він хотів бути присутнім і висловити свою думку. Крім того, зазначає, зо ДТП сталося не з вини водія ОСОБА_9 , а пасажира ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду в частині основного покарання змінити. Зазначає, що повністю визнає вину, щиро кається, повністю визнає цивільний позов. Просить врахувати відсутність претензій у потерпілого ОСОБА_11 , те що він притягається до кримінальної відповідальності вперше, кримінальне правопорушення вчинив з необережності, має сім`ю, постійне місце проживання та роботи, на утриманні перебуває неповнолітня донька, позитивно характеризується за місцем роботи. Зобов`язується виправитись у випадку призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок скасувати, ухвалити щодо ОСОБА_9 виправдувальний вирок.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішенням, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, вказує на те, що при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки направлений прокурором обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення.
Так обвинувальний акт містить у собі лише опис фактичних обставин, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, вказівку на підозру ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а також правову кваліфікацію його дій.
Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_9 , суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги передбачені ст. 370 КПК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того Європейський суд з прав людини нагадує,що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції , п. 54).
Враховуючи викладене вище, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин повинно бути визнане незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Поскільки зазначені порушення не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора, потерпілого та захисника задовольнити частково, вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 415, 419, КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 24.07.2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати, призначити у даному кримінальному провадженні новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
С У Д Д І :