Єдиний унікальний номер:343/2324/15-к
Номер провадження: 1-в/0343/295/15
У Х В А Л А
іменем України
про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання
20 листопада 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Долинського ВЦ №118 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області клопотання Долинського виправного центру № 118 та спостережної комісії при Долинській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Адміністрація Долинського ВЦ № 118 УДПтС України в Івано-Франківській області разом зі спостережною комісією при Долинській райдержадміністрації звернулися в суд з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

У судовому засіданні представник адміністрації Долинського ВЦ № 118 Івано-Франківської області ОСОБА_4 підтримав клопотання та пояснив, що засуджений зарекомендував себе з позитивної сторони. За час відбування покарання отримав два заохочення, постійно працює, сумлінно виконує свої обов`язки, ввічливо та з повагою ставиться до персоналу адміністрації, врівноважений, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення, оскільки у Долинському ВЦ засуджений перебуває незначний проміжок часу, неодноразово судимий за аналогічний злочин, а тому своє поведінкою та працею ОСОБА_5 не довів своє виправлення.
У судове засідання представник спостережної комісії при Долинській районній державній адміністрації не прибув, причину неявки суду не повідомив, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Засуджений ОСОБА_5 просив задовольнити клопотання та пояснив, що бажає, щоб його умовно-достроково звільнили, оскільки усвідомив протиправність своїх дій, став на шлях виправлення, що довів своєю працею. Також вказав, що його засуджено за зберігання трави, яку він курить та не вважає це небезпечним та шкідливим. Витрати за проведення експертизи, стягнуті з нього за вироком суду, він не оплатив, оскільки вважав, що їх повинні стягувати з нього під час відбування покарання. До засудження працював, що має намір робити, коли його умовно-достроково звільнять від відбування покарання.
Заслухавши представника адміністрації виправного центру, пояснення засудженого, висновок прокурора, який просив відмовити в задоволенні клопотання, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи в їх сукупності, з усією повнотою оцінюючи особу засудженого, оглянувши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.
Дійсно, засуджений ОСОБА_5 фактично відбув необхідні за п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 частини строку покарання.
Однак, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Як вбачається з наданих суду матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема:
- 03.05.1993 року Бродівським районним судом Львівської області за ст.ст. 187 ч.2, 81 ч. 3, 42 КК України (ред. 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 07.10.1994 року згідно указу Президента України «Про амністію»;

- 09.04.1997 року Бродівським районним судом Львівської області за ст.ст. 81 ч. 3, 89 ч. 1, 42 КК України (ред. 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 17.01.2001 року по відбуттю терміну покарання;

- 26.07.2006 року Бродівським районним судом Львівської області за ст.ст. 309 ч 2, 310 ч. 1, 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.02.2008 року умовно достроково на невідбутий термін 8 місяців 29 днів;

- 23.02.2009 року Бродівським районним судом Львівської області за ст.ст. 309 ч.2, 71 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 28.09.2012 року по відбуттю терміну покарання;

- востаннє засуджений 10.01.2014 року Бродівським районним судом Львівської області за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі.

Отже, як вбачається з історії його судимостей, засуджений вже в 3-тє притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. При цьому він уже переконував суд і адміністрацію ВК у своєму щирому каятті та виправленні, що слугувало підставою його умовно-дострокового звільнення. Однак протягом невідбутої частини покарання після УДЗ він знову вчинив аналогічний злочин, за який його було засуджено 23.02.2009 року Бродівським районним судом Львівської області. Після звільнення по відбуттю терміну покарання через 6 місяців він знову вчиняє злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, за який відбуває покарання в даний час.
Все це дає підстави вважати, що застосовані засудженому ОСОБА_5 судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, не мають свого очікуваного та дієвого впливу. Він знецінив свої обіцянки та завіряння у своєму розкаянні, щирості та неповерненні до злочинної діяльності, про що раніше вже неодноразово завіряв суд та адміністрацію ВК. Його стійка злочинна антисоціальна спрямованість свідчать про небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.
Також судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджено вироком Бродівського районного суду Львівської області від 10.01.2014 року до 2 років позбавлення волі та стягнуто з останнього на користь держави 244,50 грн. та 293,40 грн. за проведення експертиз. Засудженого було затримано для відбуття покарання 18.06.2014 року, тобто більше як через 6 місяців. Як ствердив останній, весь цей час він працював. Однак, стягнуті з нього витрати на користь держави залишилися непогашеними по даний час, що свідчить про його байдужість до постановленого рішення суду.
При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд бере до уваги той факт, що засуджений ОСОБА_5 був двічі заохочений правами начальника Держівської ВК (№ 110). Однак це послужило підставою заміни засудженому невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким у вигляді обмеження волі.
У Долинський ВЦ № 118 засуджений ОСОБА_5 прибув 09.09.2015 року. Згідно довідки про заробітну плату засудженого ОСОБА_5 , заробітна плата йому ще не нараховувалася, будь-які відомості про його роботу у матеріалах особової справи відсутні. А тому висновки представників Долинського ВЦ про сумлінне ставлення до праці є передчасними і не грунтуються на жодних доказах. Сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці у Держівській ВК не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини.
Таким чином, дані про особу засудженого та вищеописані обставини свідчать про вперте небажання ОСОБА_5 ставати на шлях виправлення та перевиховання, зловживання та зневагу довірою суду до нього, нехтування наданим йому шансом на зміну кримінального способу життя, що не дає суду достатніх підстав дійти до твердої переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Поведінку засудженого, яка стала підставою для внесення даного клопотання, та його значний злочинний досвід суд розцінює як штучне намагання черговий раз створити враження перед адміністрацією ВЦ та судом про своє виправлення, намагання маніпулювати системою на свою користь, кінцевою метою якої є отримання для себе преференцій в умовах утримання, чергового УДЗ, тощо.
Безпідставно буде стверджувати, що відбуваючи чергове покарання за вчинений аналогічний злочин, в тому числі після застосування УДЗ, цей засуджений в черговий раз сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Можливо він лише став на цей шлях. Тому підтвердженням є висновок суду про заміну йому невідбутої частини покарання на обмеження волі, що є для нього достатньою преференцією в умовах утримання.
А тому його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним.
На підставі викладеного, керуючись ст.81 КК України та ст.ст.537-539 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Долинського виправного центру № 118 та спостережної комісії при Долинській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: