Провадження № 1-кп/161/499/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 31 серпня 2015 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002005, що надійшло з прокуратури м. Луцька 03.07.2015 року з обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, з незакінченою вищою освітою, розлученого, українця, гр.України, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_7 згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обласної від 16.11.2009 року зобов`язаний сплачувати щомісячно на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини всіх видів доходів, починаючи з 24.09.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_7 будучи працездатним, здійснюючи підприємницьку діяльність, а також займаючись неофіційними підробітками, з чого отримував прибутки, приховував їх від державного виконавця та відповідно аліменти з них не сплачував, починаючи з 01.09.2013 року по 01.06.2015 року, чим свідомо злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.11.2009 року коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 , внаслідок чого станом на 01.06.2015 року утворилася заборгованість в сумі 14 515,75 грн.

Доказами, на підтвердження встановлених судом обставин, є наступні.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та суду дав показання про те, що після розлучення із потерпілою їхні відносини погіршилися, однак він систематично допомагав дитині, постійно давав гроші, навіть після того як остання одружилася вдруге. Останнім часом він не мав ніякого заробітку, крім того в його батька пенсійного віку був інфаркт і лікування потребувало значних коштів, також він сплачує комунальні послуги, при цьому проживаючи із батьками пенсіонерами. Деякий час не сплачував аліментів, оскільки не мав коштів, однак коли виникала заборгованість він позичав кошти і сплачував і рахує, що не вчинив нічого протизаконного за що можна його притягнути до кримінальної відповідальності. На даний час немає можливості сплачувати аліменти. Заборгованість вказана в обвинувальному акті не відповідає дійсності, оскільки на початку 2015 року він виплатив всі аліменти, що може підтвердити відповідними розрахунками. Він хоча і є підприємцем, але від підприємницької діяльності на даний час доходів немає, про що подаю відомості в податкову, також додаткових доходів не має. Свідомо ніколи не ухилявся від сплати аліментів, оскільки це його рідна дочка. Обвинувальний акт він в руки не отримував, підписувався тільки за отримання своїх прав та обов`язків, можливо підписав документ не читаючи. Він до кінця 2013 року працював і за цей період кошти сплачував. Рішення суду про стягнення з нього аліментів не оскаржував та не звертався про зменшення розміру аліментів. В червні 2015 року він сплатив аліментів на суму 1500 грн. і на даний час в нього відсутня заборгованість по аліментів.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні дала показання про те, що вона із обвинуваченим ОСОБА_7 перебувала в шлюбі два роки, однак розвелися і в 2009 році вона подала заяву в суд про стягнення аліментів з нього. Під час спільного проживання обвинувачений дитиною не цікавився, всі витрати на утримання дитини були на ній. Після розлучення він якщо і давав кошти на утримання, то тільки після підписання нею відповідних розписок, які наявні при матеріалах виконавчого провадження. Дитина хворіла і потребує коштів на лікування про що вона зверталася до обвинуваченого, однак він відмовився допомагати і вона змушена була в декретній відпустці виходити на роботу. Аліментів вона офіційно з 01.09.2013 року не отримувала, якщо і отримувала то не значні суми. Їй відомо, що в обвинуваченого є своя будівельна фірма і крім того він займається автоперевезенням, має свій автомобіль типу бус. ОСОБА_7 на даний час живе неподалік і коли вони зустрічаються, то всіляко уникає розмови.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 доводиться матеріалами виконавчого провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме:

- рішенням Луцького міськрайонного суду Волинського області від 16.11.2009 року згідно якого обвинувачений ОСОБА_7 був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_9 ;

- розрахунками заборгованості за аліментами з Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції згідно яких обвинувачений ОСОБА_7 мав заборгованість щодо сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_9 ;

- попередженням з Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції щодо несплати заборгованості по аліментах обвинуваченим ОСОБА_7 від 20.07.2012 року;

- свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, свідоцтвом платника єдиного податку, податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи підприємця, відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, які свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 мав доходи від підприємницької діяльності.

Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він злісно не ухилявся від сплати аліментів, оскільки вони є суперечливими та не відповідають обставинам справи, визнані судом доведеними, оскільки вбачається із вище вказаних доказів те, що обвинувачений ОСОБА_7 мав реальні доходи з яких не сплачував аліменти на утримання малолітньої доньки, чим злісно ухилився від виконання встановлених судом законних вимог.

Суд не бере до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не отримував обвинувальний акт, оскільки воно спростовується наявною в матеріалах кримінального провадження розпискою про отримання обвинувального акту та поясненнями прокурора. Крім того обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні ствердив, що підпис наявний в розписці про отримання обвинувального акту належить йому.

Підстав ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_5 та матеріали виконавчого провадження у суду немає, так як вони є чіткі, послідовні і відповідають обставинам справи, тому суд бере їх за основу при постановленні вироку.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 своїми умисними діями, направленими на злісне ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей аліментів, вчинив кримінальне правопорушення, передбачений ч.1 ст.164 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого суд по справі не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав, у вчиненому не розкаявся, однак раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, на утриманні перебувають батьків пенсійного віку, які хворіють, а тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді громадських робіт, передбачене санкцією ст.164 ч.1 КК України, за якою він притягується до кримінальної відповідальності.

На думку суду, обрана міра покарання, буде необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ними нових правопорушень.

На підставі ст. 128, 129 КПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», (із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 р., №1 від 27.02.2009 р.- позовну заяву потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 5 000 грн., та 3000 грн. витрат пов`язаних із наданням правової допомоги.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з засад розумності, виваженості, справедливості, враховує характер і тривалість страждань, істотне вимушення змін в життєвих стосунках.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.164 ч.1 КК України, призначивши покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_5 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди та 3 000 (три тисячі) гривень витрат пов`язаних із наданням правової допомоги.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий: