справа № 462/8104/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002901 від 18.10.2015 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

встановив:

ОСОБА_7 , згідно з рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2011 року зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_4 кошти на утримання дитини - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 700 гривень щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, ОСОБА_7 в порушення вимог ст.51 Конституції України та ст.ст.180,181 Сімейного кодексу України, посягаючи на право дитини на повноцінне життя та всебічний розвиток, умисно грубо порушив свої обов`язки щодо утримання дитини та її виховання, а саме злісно ухилився від сплати, встановлених рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2011 року коштів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого станом на 31.10.2015 року здійснив заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 36.705,00 гривень.
Таким чином, ОСОБА_7 , злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.164 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав частково, пояснивши, що дійсно не сплачував аліменти на утримання сина на протязі 2011-15 років, відносно якого його позбавили батьківських прав, але він вважає, що в нього не було заробітку з якого сплачувати ті аліменти, на роботу він не міг влаштуватися. Готовий сплачувати заборгованість, але поступово та частками.

Крім часткового визнання своєї вини обвинуваченим, його винність у вчиненому злочині стверджується наступними зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Показами потерпілої ОСОБА_4 , яка суду показала, що обвинувачений не платить аліменти на дитину на протязі п`яти років, жодним чином їй не допомагає. Вона від народження сина до трьох років доглядала його і не працювала. Державний виконавець порадив їй звернутись до правоохоронних органів, бо іншого шляху щоб звернути на себе увагу і домогтися хоча б часткового погашення заборгованості в неї нема.

Розрахунком, що наданий державним виконавцем (т. 2 а.с. 23-24) з якого вбачається, що станом на 30.09.2015 р. заборгованість обвинуваченого по сплаті аліментів за період з 10.06.2011 р. по 30.09.2015 р. становить 36.005,00 грн. Та розрахунком, що наданий державним виконавцем (т. 2 а.с. 47) вбачається, що станом на 31.10.2015 р. заборгованість обвинуваченого по сплаті аліментів за період з 10.06.2011 р. по 30.09.2015 р. становить 36.705,00 грн. В цьому документі зазначено за весь вказаний період обвинуваченим було сплачено в червні та липні 2012 року лише дві суми 195,0 грн. та 200,0 грн. відповідно.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03 квітня 2013 року ( т.2 а.с. 16-17) відповідно до якого ОСОБА_7 позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також встановлені факт несплати аліментів, та відсутності з боку обвинуваченного будь якого інтересу до долі сина.

Заявою про примусове виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2011 року про обов`язок сплачувати на користь ОСОБА_4 кошти на утримання дитини подане 12 березня 2012 року (т.2 а.с.38, 39), постановою про відкриття виконавчого провадження ДВС від 16.03.2012 року (т.2 а.с. 37).
Довідкою ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.10.15 року № 11309/08-25 (т.2 а.с. 46) відповідно до якої обвинувачений працював на протязі серпня-вересня 2014 року на ТЗОВ «Львівський бетон».
Актами державного виконавця (т.2 а.с. 27, 31 ) інформаційними довідками про нерухоме або рухоме майно (т.2 а.с. 24, 28), довідкою БТІ (т.2 а.с. 33) про відсутність у обвинуваченого будь-якого майна для опису, або накладення арешту.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що вину обвинуваченого у вчиненому злочині доведено повністю.

Кваліфікація дій обвинуваченого по ст.164 ч.1 КК України є правильною, оскільки він злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Суд критично відноситься до пояснень обвинуваченого про відсутність злісного ухилення від сплати аліментів, з посиланням на:

- відсутності постійної роботи, наявність тільки тимчасових підробіток, бо стягнення аліментів в твердої сумі за рішенням суду передбачає саме відсутність постійного доходу;

- документів для влаштування на роботу, бо до правоохоронних органів він звернувся за поновлення паспорту лише 14.04.14 року і паспорт він отримав 03.05.14 року (т.2 а.с. 30), а з заявою про присвоєння документів потерпілою (військового квитка, його свідоцтва про народження, свідоцтва про закінчення професійно-технічного училища тільки 24.11.2015 року (т. 1 а.с. 19), що ніяким чином не могло вплинути на його працевлаштування (за виключенням місяця без паспорту), а тим більше на необхідність виконання рішення суду про сплату аліментів;

- хворобу (т.1 а.с. 20), бо отримана травма з діагнозом: «відкритий відламковий перелом обох кісток лівої гомілки в нижньої третині зі зміщенням фрагментів, сп`яніння», отримана лише 24.03.2015 року, у стані алкогольного сп`яніння, виписаний зі стаціонару 09.04.2015 року. Той факт свідчить також про наявність зайвих грошей для зловживання алкоголем з боку обвинуваченого.

До підстав, що свідчать про умисне вчинення кримінального правопорушення суд відносить також значний проміжок часу несплати аліментів, інтелектуальне відношення обвинуваченого до вчиненого злочину: інфантильне відношення до своїх батьківських обов`язків, відсутність критичної оцінки своїх дій. Відсутність бажання на неодноразові пропозиції суду, про примирення з потерпілою, про погашення хоча б якої суми на утримання дитини свідчить про принципову позицію обвинуваченого по несплаті аліментів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно ст. 66 КК України: не встановлено.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно ст. 67 КК України : не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_7 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який відповідно є раніше не судимим (т.2 а.с. 81), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т.2 а.с. 85), перебуває на обліку лікаря-нарколога з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю» (т.2 а.с. 78-79,83), характеристику з місця проживання (т.2. а.с.87, 88), наявність травми (т.1 а.с. 20), відсутності будь-яких дій для погашення боргу, відсутність критичного відношення до себе, намагання перекласти провину за свою поведінку на всіх крім себе, а також те що обвинувачений в судовому засіданні частково визнав вину та інші в сукупності обставини, які характеризують особу винного.

Виходячи з наведеного, враховуючи думку прокурора, потерпілої про необхідність найбільш суворого покарання, захисника про необхідність звільнення від відбування покарання відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 КК України, батьківський обов`язок утримання дитини, враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому міру покарання у вигляді штрафу. Суд не знаходить підстав для задоволення думки захисника у зв`язку з недоведеністю такої пропозиції, бо суду не надані данні про наявність у обвинуваченого іншої тяжкої хвороби на час винесення вироку.

Розмір матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням становить 36.705,00 грн. яка не відшкодована.
Витрати на залучення експерта - відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 120 неоподаткованих мінімумів громадян, тобто 2.040 (дві тисячі сорок гривень) гривень.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя ОСОБА_1 .