АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1366/15-к Номер провадження 11-кп/786/636/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № за апеляційними скаргами заступника прокурора Полтавської області та обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миргород Полтавської області, зареєстрованої АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , раніше судима, остання судимість:

- 01.12.2014 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, в порядку ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 18.03.2015 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області, вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01.12.2014 року змінений ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, в порядку ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто:
за участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:
На вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2015 року обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій посилається на те, що ОСОБА_8 дозволив їй користуватись карточкою, але суд не взяв до уваги ці показання та не допитав свідків.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Полтавської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.06.2015 стосовно засудженої ОСОБА_6 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосуванням закону, який підлягав застосуванню при призначенні покарання.

Дослідити відповідно до положень п.5 ч.2 ст. 396 КПК України та ч.3 ст.404 КПК України дані про наявність у ОСОБА_6 судимостей, що містяться у кримінальному провадженні, а саме: вирок Миргородського міськрайонного суду від 01.12.2014 та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2014.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту (по епізоду крадіжки від 13.11.2014).

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, яке призначено даним вироком більш суворим, що призначено за попереднім вироком Миргородського міськрайонного суду від 01.12.2014 визначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України (по епізодам крадіжок від 13.12,2014, 15.01.2015,-16.02.2015) у виді 6 місяців арешту.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків приєднати частину невідбутого покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01.12.2014, та призначити остаточне покарання на строк 1 рік 1 місяць позбавлення волі.

В іншій частині, вирок суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що в листопаді 2014 року, ОСОБА_8 на прохання своєї знайомої ОСОБА_6 погодився дати їй в борг 100 гривень, але у зв`язку з тим, що у нього не було готівки, попросив останню самостійно зняти з банківської картки ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , якою він користувався для отримання пенсії, грошові кошти в сумі 1070 грн., з яких 900 грн. ОСОБА_6 повинна була повернути ОСОБА_8 , 100 гривень отримати в борг, решту 70 грн. з дозволу останнього витратити на подарунок її малолітній дитині. На дану пропозицію ОСОБА_6 погодилась і ОСОБА_8 передав банківську картку ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 у тимчасове користування ОСОБА_6 , для зняття з неї грошових коштів в сумі 1070 гривень, при цьому не даючи своєї згоди на користування нею без його дозволу в подальшому.

13 листопада 2014 року перебуваючи в с. Великі Сорочинці ОСОБА_6 , достовірно знаючи пін-код банківської картки ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , якою користувався ОСОБА_10 , для отримання пенсії, за допомогою банкомату ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», розташованого за адресою: вул. Гоголя, 81 А, с. Великі Сорочинці, Миргородського району, зняла згідно виписки № НОМЕР_2 від 31.01.2015 року з банківської картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 1070 гривень, з яких 170 гривень використала з дозволу ОСОБА_8 , а грошові коштів в сумі 900 гривень, діючи повторно, під раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись відсутністю ОСОБА_8 , тобто діючи таємно, усвідомлюючи, що здійснює протиправне вилучення грошей, залишила собі.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникла, і викраденими грошима розпорядилась на власний розсуд, витративши на власні потреби, чим довела свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, до кінця, завдавши при цьому потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 900 гривень.

13 грудня 2014 року, перебуваючи в с. Великі Сорочинці ОСОБА_6 , правомірно володіючи банківською карткою ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , що належала ОСОБА_8 , достовірно знаючи пін-код даної картки, під раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись відсутністю ОСОБА_8 , та без згоди та дозволу останнього, тобто діючи таємно, усвідомлюючи, що здійснює протиправне вилучення грошей, за допомогою банкомату ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», розташованого за адресою: вул. Гоголя, 81А, с. Великі Сорочинці, Миргородського району, зняла згідно виписки №1593197 від 31.01.2015 року з банківської картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 1070 гривень. Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникла, і викраденими грошима розпорядилась на власний розсуд, чим довела свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, до кінця, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1070 гривень.

15 січня 2015 року, точного часу не встановлено, перебуваючи в с. Великі Сорочинці ОСОБА_6 , правомірно володіючи банківською карткою ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , що належала ОСОБА_8 , достовірно знаючи пін-код даної картки, в результаті раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись відсутністю ОСОБА_8 , та його дозволу на зняття коштів, тобто діючи таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, за допомогою банкомату ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», розташованого за адресою: вул. Гоголя, 81 А, с. Великі Сорочинці, Миргородського району, зняла згідно виписки №1593197 від 31.01.2015 року з банківської картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 1070 гривень. Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникла, і викраденими грошима розпорядилась на власний розсуд, витративши їх на власні потреби, чим довела свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, до кінця, завдавши при цьому потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 1070 гривень.

В результаті вчинення крадіжки ОСОБА_6 завдала потерпілому ОСОБА_11 шкоди на загальну суму 3040 гривень.

16 лютого 2015 року, близько 21.00 години, ОСОБА_6 перебуваючи правомірно у ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_3 , виявила у веранді будинку посуд. В наслідок чого, у останньої раптово виник умисел на крадіжку посуду. ОСОБА_6 діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись, тим що потерпіла ОСОБА_12 перебуває в іншій кімнаті будинку, тобто діючи таємно, усвідомлюючи, що здійснює протиправне вилучення чужого майна, викрала посуд, що належить ОСОБА_12 , а саме: чавун згідно висновку експерта №76 від 23.03.2015 року вартістю 153 гривні; чавун згідно висновку експерта №77 від 23.03.2015 року вартістю 108 гривень; чавун згідно висновку експерта №78 від 23.03.2015 року вартістю 153 гривні; чавун згідно висновку експерта №79 від 23.03.2015 року вартістю 102 гривні; таз згідно висновку експерта №80 від 23.03.2015 року вартістю 110 гривень; таз згідно висновку експерта №81 від 23.03.2015 року вартістю 42 гривні; каструлю згідно висновку експерта №82 від 23.03.2015 року вартістю 39 гривень; каструлю згідно висновку експерта №83 від 23.03.2015 року вартістю 384 гривні; каструлю згідно висновку експерта №84 від 23.03.2015 року вартістю 93 гривні; каструлю згідно висновку експерта №85 від 23.03.2015 року вартістю 44 гривні; каструлю згідно висновку експерта №86 від 23.03.2015 року вартістю 36 гривень; чавун згідно довідки ФОП « ОСОБА_13 » вартістю 140 гривень.

Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникла, і викраденими майном розпорядилась на власний розсуд, перевезла його за місцем свого проживання і залишила для особистого користування, чим довела свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна до кінця, завдавши при цьому потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 1404 гривень.

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2015 року ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 6 місяців арешту.

На підставі ст. 70.ч.4 КК України за сукупністю злочинів (злочин скоєно 13.11.2014 року) шляхом поглинення менш суворого покарання, яке призначено даним вироком більш суворим, що призначено за попереднім вироком Миргородського міськрайонного суду від 01.12.2014 року визначено покарання у виді 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком (злочини скоєні 13.12.2014 року, 15.01.2015 року та 16 лютого 2015 року) частково приєднати не відбуте покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду від 01.12.2014 року, і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Вирішено питання про речові докази.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої в підтримку своєї апеляційної скарги, думку прокурора на часткову підтримку своєї апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 та апеляційна скарга прокурора підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 , внаслідок повного визнання обвинуваченою своєї вини, останнім, була застосована ст. 349 ч.3 КПК України, внаслідок недоцільності досліджування доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.
Разом із тим, як випливає із журналу судового засідання та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, суд розглядаючи справу в порядку ст. 349 КПК України не звернув увагу, що обвинувачена ОСОБА_6 хоч визнала себе винною в скоєнні зазначених злочинів, але заперечувала фактичні обставини вчинення злочину, а саме факт того, що вона їх вчиняла.
Крім того, потерпілі в судовому засіданні першої інстанції також не були допитані по суті вчинення обвинуваченою злочинів.
Під час апеляційного розгляду від потерпілих надійшли заяви в яких вони практично спростовують факт вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 злочинів, де вони є потерпілими.
Отже, суд першої інстанції, не виконавши вимог ст. 349 КПК України, а саме під час розгляду справи ретельно не дослідив пояснення ОСОБА_6 про фактичні обставини вчинення злочину та доводи потерпілих, що є підставою для скасування вироку суду.
Враховуючи викладене і те, що ні апеляційні скарги не містять клопотань про дослідження доказів, ні під час апеляційного розгляду апелянти таких клопотань не заявляли, виходячи з меж судового розгляду, визначених ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції без наявності відповідних клопотань учасників судового провадження позбавлений права у судовому засіданні перевірити доводи обвинуваченої щодо її невизнання фактичних обставин вчинення злочинів, а саме факт того, що вона їх вчиняла.
З огляду на вищевикладене вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 необхідно скасувати і призначити новий розгляд в Миргородському міськрайонному суді Полтавської області. При новому розгляді у суді першої інстанції необхідно врахувати наведене в цій ухвалі з дотриманням вимог процесуального та матеріального законів, повно та всебічно перевірити всі обставини протиправних діянь, вчинення яких інкриміновано ОСОБА_6 , доводи обвинуваченої та прокурора і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 та апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області задовольнити частково.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у Миргородському міськрайонному суді Полтавської області.

СУДДІ:

____________ ______________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4