Справа №478/942/14-к 30.07.2014 30.07.2014 30.07.2014
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2014 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, пердбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить суд скасувати рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.06.2014 року та застосувати відносно до нього ЗУ «про амністію в 2014 році»

Провадження № 11-кп/784/454/14 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7

Категорія: ч.2 ст. 309 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні спільного подання адміністрації Казанківської ВК № 93 та спостережної комісії при Казанківській райдержадміністраці стосовно засудженого ОСОБА_5 про застосування ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.
Узагальнені доводи засудженого ОСОБА_5 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на той факт, що суд безпідставно відмовив у застосуванні до нього ЗУ «Про амністію у 2014 році», пославшись на п. «в» ст. 4 ЗУ «Про амністію» (зі змінами від 06.05.2014 року), а саме на підставі того, що він має дві судимості за вчинення умисних тяжких злочинів ( вирок суду від 26.12.1994 року за ч. 3 ст. 140 КК (1960 року); 2) вирок суду від 30.09.2004 року за ч. 2 ст. 307 КК України.

Вказує на той факт, що злочин який він скоїв у 1994 році не являється підставою для відмови від застосування відносно нього амністії, оскільки злочин був скоєний 20 років тому.

Після реформи у 2001 році, ним було скоєно 1 тяжкий злочин та 2 злочини середньої тяжкості, що дають можливість застосувати відносно нього ЗУ «Про амністію у 2014 році».

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В поданні до суду, органу, що відає відбуванням покарання зазначено, що ОСОБА_5 , 07.05.2012 року був засуджений вироком Миколаївського райононго суду Миколаївської області за ч. 2 чт. 309, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, за злочин середньої тяжкості. Початок строку відбування покарання 07.06. 2011 року; кінець строку 07.06.2015 року. На день набрання чинності ЗУ №1185-VII «Про амністію» від 08.04.2014 року засуджений відбув ? призначеного судом строку покарання, тому ставилось питання про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 2 зазначеного Закону.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність та обгрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає їх не обґрунтованими.

Доводи апелянта в тому, що суд помилково зарахував йому судимість за вчинення ним тяжкого злочину в 1994 році, так як він скоїв цей злочин 20 років тому, а за новим КК на час прийняття рішення судом першої інстанції він не має судимостей є необгрунтованим.
Відповідно до вимог ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набраної законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законом.
Як свідчить ч. 1 п.8 ст. 89 КК України особа визнається такою, що не має судимості, засуджена до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вона протягом 6-и років з дня відбування покарання (основного та додаткового) не вчинить нового злочину. відповідно до довідки про судимість, ОСОБА_5 був засуджений 26.12.1994 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 140 до 6 років позбавлення волі. Звільнився він від відбуття покарання у 2000 році. Строк погашення судимості за ст. 55 КК України (1960 року) настає у 2005 році. Наступний тяжкий злочин за ст.. 307 ч.2 КК України засуджений скоїв в 2004 році, тобто в період непогашеної судимості. 11.12. 2007 року, на підставі постанови Казанківського районного суду Миколаївської області від 03.12. 2007 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 13 днів. 07.07. 2009 року, ОСОБА_5 був засуджений Корабельним районним судом м. Миколаєва до 2 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнився від відбування покарання 14.01. 2011 року за постановою Казанківського районного суду Миколаївської області умовно-достроково на 6 місяців 4 дні.
Тому, на даний час ОСОБА_5 має дві непогашені судимості за вчинення ним тяжких злочинів в 1994 та в 2004 роках, а його доводи викладені в апеляційній скарзі про порушення судом 1 інстанції норм кримінального процесуального законодавства при розгляді подання про застосування відносно нього ЗУ «Про амністію в 2014 році», є безпідставними.
Таким чином суд вважає, що усі обставини справи, які мають істотне значення, судом 1 інстанції досліджено всебічно, повно і об`єктивно. Судом не допущено під час розгляду справи порушень кримінального-процесуального закону, які перешкоджали б постановити законне рішення.
Керуючись ст.ст. 85, 86 КК України, 405, 407 КПК України, ЗУ «Про амністію у 2014 році» (зі змінами, внесеними у з-н №1246-VII від 06.05.2014 року), суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.06.2014 року, відносно ОСОБА_5 , - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає закононї сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протяхом трьох місяців з дня її проголошення.

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3