Справа № 442/4875/15-к
Провадження № 1-кс/442/1025/2015
У Х В А Л А
11 серпня 2015 року м. Дрогобич

Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_4 від 03.07.2015 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 02479,

з участю сторін:

скаржника ОСОБА_3 , її представника адвоката ОСОБА_5 , особи яка має відношення до даного кримінального провадження ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою на постанову слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_4 від 03.07.2015 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 02479 від 22.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

В обґрунтування скарги посилається на те, що слідчий не забезпечив ефективного розслідування у даному кримінальному провадженні, проведене досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним. Слідчий допустив порушення процесуальних норм, не розглянув її заяву в повному обсязі, не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події злочину, а також усіх необхідних процесуальних дій. В оскаржуваній постанові зазначено, що проведеними слідчими діями не було встановлено факту самовільного зайняття ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 , і в той же час слідчий не зазначає, які слідчі дії він провів і що вони стали підставою встановлення такого факту, хоча ОСОБА_6 в усіх документах, які оформляє на будівництво, вказує, що він володіє земельною ділянкою площею 0,1000 га на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 205811, виданого Старосольському Л.3. В порушення положень ч. 7 ст. 237 КПК України слідчий не залучив спеціалістів для проведення огляду місця, де розташована земельна ділянка, не провів замірювання, фотографування розміру фактичного використання ОСОБА_6 цієї земельної ділянки, не залучивши до даної перевірки Відділу Держземагенства у м. Дрогобичі Львівської області, яке своїм листом від 29.04.2015 р. за № П-5/0-4/6-15 стверджує, що ОСОБА_6 не проводив інвентаризації даної земельної і не виготовляв технічної документації та не розробляв плану землеустрою даної ділянки, що є порушенням ст. 20 ЗУ "Про землеустрій", оскільки в даному випадку мало місце зміна меж землекористувачів, так як ОСОБА_7 свою земельну ділянку площею 0,1000 га продав двом фізичним особам ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Всі ці факти лишились поза дослідженням слідчого, що дає підставу ОСОБА_6 стверджувати, що він є власником земельної ділянки на підставі Державного акту ЯА № 205814 від 27.10.2004 р. та оформленого в подальшому Договору купівлі - продажу від 06.06.2006 р. площею 0,1000га по АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 повністю підтримала вимоги поданої скарги з підстав, які викладені в її тексті, просила постановити рішення яким її задоволити. Одночасно вказала, що між нею та ОСОБА_6 існують та тривають судові спори, щодо їх земельних ділянок, які між собою межують. Вважає, що ОСОБА_6 фактично захопив 7 м.кв. земельної ділянки. Доповнила, що ОСОБА_6 по документах належить 465 м.кв. землі, однак чому він вказує, що є власником 0,1000 га землі їй не зрозуміло, і слідчий дане питання не з`ясував належним чином, слідство провів поверхнево, не допитав жодних свідків та представників державних установ, які мають відношення до землі.

В судовому засіданні адвокат скаржника ОСОБА_3 ОСОБА_5 повністю підтримав подану скаргу своєї довірительки просив її задоволити та вказав, що слідчі органи не здійснили всіх заходів по встановленню дійсних обставин справи, не було призначено експертизи для встановлення того факту чи ОСОБА_6 користується своєю земельною ділянкою, чи не порушив він межі, так як останній не має технічної документації на земельну ділянку, фактично земельна ділянка не виділена в натурі, договір купівлі землі не зареєстрований в законному порядку, що дає підстави вважати, що він не має права на цю землю.

Під час розгляду даної скарги в судовому засіданні ОСОБА_6 заперечив проти вимог, які в ній зазначені, просив відмовити в її задоволенні так як вважає її безпідставною. Вказав, що у 2006 році він придбав земельну ділянку у ОСОБА_9 та є власником 465 м. кв. землі. Між ним та скаржницею ОСОБА_3 тривають судові спори з приводу будівництва на земельній ділянці, які є суміжними між собою. У ОСОБА_3 відсутні відповідні документи на будівництво торгового об`єкту та подавши таку скаргу вона намагається захистити свої права. Він жодної землі не захоплював, а в документах в яких вказано, що він є власником 0,1000 га землі допущена описка, яка в подальшому буде виправлена як це передбачено відповідною процедурою. Відзначив, що на державному акті є відповідний напис нотаріуса і цього достатньо щоб підтвердити його власність на землю в розмірі 465 м. кв.
В судове засідання слідчий СВ Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області постанова якого оскаржується та прокурор Дрогобицької міжрайонної прокуратури не з`явились, а тому відповідно до норм ст. 306 КПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, його захисника, ОСОБА_6 з`ясувавши їх думки щодо поданої скарги, оглянувши матеріали скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303, ч.1 ст. 304 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим чи їх представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження . Такі скарги можуть бути подані протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, або з дня отримання особою копії постанови.

Під час розгляду даної скарги встановлено, що слідчим відділом Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 02479 від 22.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

Постановою слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 від 03.07.2015 року дане кримінальне провадження, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні події кримінального правопорушення на підставі ст. 284 ч.1 п.2. КПК України.

В обґрунтування постанови слідчий СВ Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 покликається на те, що 17.10.2014 року в Дрогобицький МВ ГУМВСУ у Львівській області із письмовою заявою звернулась ОСОБА_3 , про те, що ОСОБА_6 самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В ході проведеної перевірки було допитано в якості свідка ОСОБА_6 , зібрано ряд документів, з яких вбачається, що в березні 2015 року Державною інспекцією сільського господарства в Львівській області проведено перевірку за фактом самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,1 га ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 . За результатами перевірки було встановлено, що ОСОБА_6 , використовує земельну ділянку площею 0,0465 га на АДРЕСА_1 відповідно до державного акту на право власності на землю від 27.10.2004 року серія ЯА № 205314. Земельна ділянка відведена для комерційного використання, категорія - землі житлової та громадської забудови. По периметру земельної ділянки частково залито фундамент. Держсільгоспінспекцією не встановлено факту самовільного, зайняття земельної ділянки ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 площею 0,1 га, як зазначено у зверненні ОСОБА_3 . На томість ОСОБА_6 отримав дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва кафе-бару та магазину промтоварів на АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до п. 2 ст. 305 КПК України слідчий чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, передбачені пунктами 1, 2, 5 і 6 частини першої статті 303 цього Кодексу, припинити дію чи бездіяльність, які оскаржуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою. Однак суду не надано доказів про самостійне прийняття відповідного рішення слідчим.
Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.
Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Як вбачається з постанови слідчого про закриття кримінального провадження її мотивувальна частина не відповідає вимогам п. 2 ч.5 ст. 110 КПК України.
Висновки слідчого в цій постанові, до яких він дійшов, а саме: про необхідність закриття даного кримінального провадження не мотивовані, аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів ним не наведено і не обґрунтовано, обставини, на які вказує скаржник не встановлено та не надано їм правову оцінку, в зв`язку з цим суд дійшов висновку, що вказана постанова не відповідає вимогам ч.5 ст. 110 КПК України.
Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (див. згадане вище рішення у справі ,,Ассенов та інші проти Болгарії" (Assenov та Others v. Bulgaria), п.103 та наступні.). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (див. рішення у справі ,,Танрікулу проти Туреччини" (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява №23763/94, п.104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, і ,,Ґюль проти Туреччини" (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).
Одночасно слідчим СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_4 в оскаржуваній постанові зокрема в її вступній частині допущено помилку правової кваліфікації злочину який нею розслідувався а саме зазначено ст. 194-1 КК України, що передбачає - умисне пошкодження об`єктів електроенергетики, хоча досудове розслідування здійснювалось за ст. 197-1 КК України - самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво.
Також слідчим в резолютивній частині оскаржуваної постанови вказано що кримінальне провадження № 02479 від 22.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 197-1 КК України слід закрити, на томість як вбачається з матеріалів кримінального правопорушення відомості, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 02479 від 22.10.2014 року.

Одночасно на думку слідчого судді, слідчим СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_4 у матеріалах даного кримінального провадження зібрано достатньо даних, що стверджують про наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 цивільно правових відносин, наявні докази про те, що між ними існують спори пов`язані із земельними відносинами та розглядаються судами, однак слідчим жодним чином не надано правової оцінки таким відносинам.

Факт спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 що стосується сфери земельних правовідносин (цивільно правові відносини) встановлено під час розгляду даної справи в судовому засіданні і проти цього не заперечили останні.

На думку слідчого судді з висновком слідчого про закриття даного кримінального провадження погодитись не можна, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається неповнота досудового розслідування кримінального правопорушення, а відтак прийняття рішення про закриття кримінального провадження є передчасним, оскільки не було проведено необхідних слідчих дій на встановлення всіх обставин, які мають значення для даного кримінального провадження та викладені у скарзі, яка була предметом розгляду слідчим суддею.

За вказаних обставин досудовим слідством не спростовано обґрунтування скарги, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Постанову слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_4 від 03.07.2015 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 02479 від 22.10.2014 року скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 02479 від 22.10.2014 року скерувати до СВ Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1