Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 1-32/2010
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Височин Ю.В.,

за участю прокурорів Дідорук С.І., Осипчука Є.М., Ільїна Ю.І., захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючої прибиральницею в ДПІІ "ІАС-Бориспіль", одруженої, раніше не судимої, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_4, та проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_5, -

у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

В межах зміненого згідно постанови прокурора 15.01.2010 року обвинувачення судом встановлено, що 24.12.2008 року, близько 11.00 годині, ОСОБА_2, знаходячись на своєму робочому місці прибиральниці залу прильоту терміналу «В» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованому в м. Бориспіль - 7, що в Київській області, в ході виконання свої службових обовязків, на стійці для заповнення митних декларацій в залі прильоту виявила сумку з речами. Після чого, порушуючи свої робочі інструкції (а.с. 91), згідно яких зобовязана була повідомити про знайдену сумку своє керівництво та службу безпеки аеропорту, взяла вказану сумку і занесла її до службового приміщення прибиральниць, де в неї виник намір викрасти цінні речі з вказаної сумочки. У цьому зв'язку та з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, з корисливих мотивів, відкрила вказану сумку, яка, як виявилось в подальшому належала ОСОБА_3, та перевірила її вміст. З сумки ОСОБА_2 викрала золоту обручку, вартістю 1800 грн., та сховала в кишеню своєї сумки. Після цього ОСОБА_2 повідомила інших осіб, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про знайдену нею сумку. В подальшому по завершенню робочого часу з місця скоєння злочину пішла до місця свого проживання, що розташоване АДРЕСА_1, де викрадене кільце залишила.

В результаті злочинних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_3 були завдані матеріальні збитки на загальну суму 1800 грн.

Такі дії ОСОБА_2 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України.

Розгляд справи проводився за відсутності потерпілої, яка за місцем свого проживання не перебуває, а належна їй раніше квартира продана, про що свідчать матеріали здійснення примусового приводу. Крім того, з урахуванням зміненого обвинувачення та того, що викрадене кільце передане на зберігання його власнику ОСОБА_3, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності потерпілої, яка на досудовому слідстві цивільний позов не заявляла, а обмежитись лише наданими нею письмовими показами в порядку ст. 290 КПК України, зважаючи на можливість встановлення всіх обставин справи, захисту інтересів останньої без її участі.

З урахуванням показів підсудної, наданими на початку судового слідства розгляд справи проводився в повному обсязі, оскільки підсудна визнала свою вину частково.

Так, в наданих суду ОСОБА_6 визнала факт знайдення чужої (безхазяйної) сумки, за якої вони тривалий час спостерігала, а потім вилучивши її з залу, який вона обслуговувала, занесла до свого службового приміщення, де перевірила її вміст, виявивши гарне кільце забрала його собі, однак стверджувала що викрадення кільця не здійснювала, вважаючи це майно знахідкою. При цьому, ОСОБА_2 визнала, що порушила посадові інструкції щодо своєчасного повідомлення керівництва про знахідку та те, що забрала вказану сумку до себе в приміщення. Про вказані обовязки ОСОБА_2 була повідомлена під розписку (а.с. 90, 91).

З цього приводу, позицію привласнення кільця відстоювала також сторона захисту, у зв'язку з чим захисник просив винести виправдувальний вирок.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_2 своєї вини, позицію захисту, судом встановлено наявність в діях підсудної складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а тому законних підстав для виправдання останньої не знайдено.

Так, вина підсудної, окрім показів останньої, підтверджується іншими зібраними у справі документами, а також показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4

При перевірці кваліфікації дій ОСОБА_6, з урахуванням постанови прокурора про зміну предявленого обвинувачення, суд виходить з того, що підсудна дійсно порушила порядок своїх дій при виявленні сторонніх предметів в зоні своєї діяльності, самостійно забрала сумку з місця її перебування, без відому інших осіб, таємно перевірила вміст останньої, та заволоділа золотим кільцем, що належало власниці знайденою нею сумки ОСОБА_7 При цьому, ОСОБА_2 в подальшому повідомила про знайдену сумку, однак про те, що вилучила з відти кільце нікому не повідомила, і зізналась працівникам міліції лише 29.12.2008 року, через 5 днів після скоєного нею.

Суд враховує, що із знайденого підсудною сумки останньою вилучено лише золоте кільце, а тому підстав для висновку про наявність в діях ОСОБА_2 лише привласнення у суду немає. Заволодіння каблучкою відбулось таємно за відсутності будь-яких свідків цього. При цьому підсудна розуміла, що золоте кільце їй не належить, як і сумка, що була нею знайдена.

Зазначене підтверджується свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які підтвердили, що ОСОБА_2 повідомила їх про знайдену сумку, однак про те, що вона заволоділа будь-якими предметами з цієї сумки, їм не сказала. При цьому останні не бачили також, як ОСОБА_2 перевіряла вміст знайденої нею сумки.

Крім того, суд бере до уваги пояснення ОСОБА_2, надані нею 29.12.2008 року в приміщенні лінійного відділу міліції в ДП "МА "Бориспіль", та протокол огляду місця події від 29.12.2008 року за місцем проживання підсудної (АДРЕСА_2), згідно якого було вилучено добровільно видане ОСОБА_2 золоте кільце (а.с. 9-16).

Зазначене кільце належало ОСОБА_7, що підтверджується протоколом предявлення предметів для впізнання від 12.01.2009 (а.с. 25, 27), згідно якого потерпіла впізнала викрадене у неї кільце.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що дії підсудної органами досудового слідства кваліфіковані правильно, оскільки ОСОБА_2 вчинила таємне викрадення чудового майна (крадіжку), що передбачено ч. 1 ст. 185 КК України.

Суд враховує, що протягом всього судового слідства та в останньому слові підсудна просила застосувати відносно неї Закон України "Про амністію".

З цих підстав суд зобовязаний застосувати вказаний закон та звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, оскільки остання підпадає під його дію відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року. Так, звільняються від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, - особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом, мають дітей, яким не виповнилося 18 років, або мають дітей-інвалідів незалежно від їх віку.

Згідно ст. 6 зазначеного Закону підлягають звільненню від кримінальної відповідальності, в порядку та на умовах, визначених цим Законом, особи, які підпадають під дію ст. 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких нерозглянуті судами про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом.

Проти застосування Закону України "Про амністію" прокурор не заперечував.

Виконання Закону України «Про амністію», відповідно до ст. 6 цього Закону, покладено на суд.

Як встановлено судом, вчинений ОСОБА_2 злочин відповідно до ст. 12 КК відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Під час розгляду справи судом встановлено наявність у ОСОБА_2 підстав для застосування Закону України "Про амністію" від 12.12.2008 року №660-VІ, який набув чинності 26.12.2008 року, зважаючи на момент вчинення злочину у неї неповнолітньої дитини ОСОБА_9, 06.08.1991 року, відносно якої підсудна не позбавлена батьківських прав (а.с. 125, 127). Проти застосування амністії до неї ОСОБА_2 не заперечувала, про що надано суду відповідну письмову згоду (а.с. 132).

Зазначені обставини вказують, що ОСОБА_2 підпадає під дію п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію», а у звязку з цим остання підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 6 зазначеного Закону.

ОСОБА_2 виявила бажання для амністії шляхом оголошення відповідного клопотання та написання письмової заяви, в якій вона висловила згоду на застосування до неї амністії.

Підстав, визначених в ст.ст. 7, 9 Закону України «Про амністію», судом не встановлено.

Злочин, вчинений підсудною 24.12.2008 року, тобто до набрання зазначеним Законом чинності. Раніше ОСОБА_6 судима не була (а.с.82). За місцем своєї роботи характеризується позитивно (а.с. 87). На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 85, 86).

Суд приходить до висновку про можливість звільнення підсудної від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи незважаючи на завершення розгляду справи, оскільки, відповідно до ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону про амністію. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

У звязку з відсутністю в ст.ст. 6 та 282 КПК України такої підстави для закриття кримінальної справи під час судового розгляду, як звільнення від кримінальної відповідальності, застосуванню підлягають норми прямої дії Конституції України, ст. 44 КК України, ст. 6 Закону України «Про амністію».

Крім того, ст. 6 КПК України передбачає таку підставу для закриття кримінальної справи як акт амністії, якщо він усуває застосування покарання за вчинене діяння, однак ст. 6 Закону України «Про амністію» передбачає саме звільнення від кримінальної відповідальності, а тому застосування ст. 6 КПК України в даному випадку є недоцільним.

Зважаючи на вказане, ОСОБА_2 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальна справа закриттю з наведених вище підстав, оскільки винесення вироку із звільненням останнього від покарання, на думку суду, - є погіршенням становища підсудного.

Як зазначалось вище, підстав для винесення виправдувального вироку судом не встановлено.

Потерпіла ОСОБА_3 цивільний позов, в частині зміненого обвинувачення, не заявляла. Раніше написана заява є лише підставою для визнання потерпілою цивільним позивачем.

При закритті кримінальної справи слід вирішити питання про речові докази та судові витрати у справі.

Речовий доказ, викрадене золоте кільце, вартістю 1800 грн., передано на зберігання потерпілій (а.с. 32).

Міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд (а.с. 33, 34), застосовану до ОСОБА_2, слід скасувати після набрання постановою законної сили у звязку з закриттям кримінальної справи та звільненням її від кримінальної відповідальності.

Судових витрат у справі не заявлено, про них не зазначив і прокурор.

На підставі п. "в" ч. 1 ст. 1, ст. 6 Закону України "Про амністію" від 12.12.2008 року та ст. 44 КК України, керуючись ст.ст. 81, 91, 93 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі Закону України „Про амністію від 12.12.2008 року.

Провадження по кримінальній справі №1-32/2010 (29-1553) по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. 185 ч.1 КК України - закрити.

Речовий доказ у справі: золоту каблучку (кільце) з білого та жовтого золота 585 проби з написом "Bulgari", - залишити в користуванні власниці ОСОБА_3

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд відносно ОСОБА_2, після набрання постановою суду законної сили, - скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена протягом семи діб до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляції.

Суддя: С.М.Вознюк