Ухвала іменем україни Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурораОСОБА_4 , засудженої захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянула у відкритому судовому засіданні 18 лютого 2016 року у м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2014 року щодо останньої, в с т а н о в и л а: Вироком міськрайонного суду ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , таку, що не має судимості, засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років. Вироком суду вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у справі. Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винною та засуджено за те, що вона 16 вересня 2012 року близько 15 години, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння під час сварки, яка переросла у бійку, на ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_7 , який був її співмешканцем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і свідомо допускаючи настання смерті останнього, кухонним ножем умисно завдала йому удар в живіт, заподіявши колото-різану рану на передній поверхні живота в лівій підреберній області, що проникла в черевну і ліву плевральні порожнини з пошкодженням по ходу раневого каналу верхнього краю лівої долі печінки, лівого купола діафрагми, навколосерцевої сумки і лівого шлуночка серця з крововиливом у навколосерцеву сумку, ліву плевральну порожнину і черевну порожнину. Від отриманих ушкоджень потерпілий помер на місці пригоди. Причиною його смерті згідно висновку експерта є тампонада серця, яка розвинулась внаслідок вищевказаного проникаючого колото-різаного поранення. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2014 року вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі з доповненнями засуджена просить врахувати всі пом`якшуючі її вину обставини, а саме: її похилий вік, те, що вона раніше не судима, її позитивну характеристику, явку з повинною, щире каяття, те, що вона надавала першу допомогу потерпілому, викликала швидку допомогу, наявність на її утриманні пристарілої матері, та застосувати до неї ст. 69 КК України. На думку засудженої суд призначив їй покарання, яке виходить за межі санкції частини статті за якою її засуджено, а при призначенні покарання не врахував, що потерпілий над нею неодноразово знущався. Однак при цьому, як вбачається із змісту касаційної скарги, засуджена зазначає, що на досудовому слідстві їй не був наданий захисник, чим порушено право на захист; слідчий, під час відтворення обстановки та обставин події, надавав їй поради як потрібно показувати нанесення удару, а працівники міліції залякували її фізичною розправою, в той час коли вона знаходилась у шоковому стані. Стверджує, що судами належним чином не перевірено її доводи про те, що наносячи удар потерпілому ножем вона захищалася від його нападу, оскільки ОСОБА_7 її душив за шию, а тому умислу на вбивство не мала; ані органом досудового слідства, ані судами не взято до уваги, що під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому вона не віддавала звіт свої діям та не могла керувати ними. Також стверджує, що на момент вчинення злочину не перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Заслухавши доповідь судді, захисника та засуджену, які у повному обсязі підтримали доводи скарги останньої, думку прокурора, який не погодився з касаційною скаргою, дослідивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 334 КПК України у мотивувальній частині вироку разом з іншими обставинами наводяться докази, на яких ґрунтується висновок суду із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази. Цих вимог закону у справі щодо ОСОБА_5 дотримано.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, при зазначених у вироку обставинах, підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та відносних доказів, досліджених і проаналізованих судом з достатньою повнотою, їм дана об`єктивна та належна оцінка.

При цьому, на думку колегії суддів, в процесі досудового, судового слідства по справі істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість засудженої у вчиненні злочину не допущено.
Так, суди обґрунтовано послалися як на докази її вини в інкримінованому злочині на: показання свідка ОСОБА_8 , з яких убачається, що 16 вересня 2012 року приблизно о 15 год. 40 хв. ОСОБА_9 подзвонила у її двері та попрохала викликати швидку, оскільки її чоловік «ширнув» себе ножем; показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які прибули у складі швидкої допомоги на місце вчинення злочину та виявили труп потерпілого; показання свідка ОСОБА_12 , який працював помічником ДІМ МВ ГУМВС України в Харківській області і прибувши на місце події виявив там засуджену у стані алкогольного сп`яніння, яка пояснила, що ОСОБА_7 наштрикнувся на ніж, який перебував у її руках; явку з повинною засудженої від 17 вересня 2012 року, у якій вона зізналась у тому, що вдарила ножем ОСОБА_7 ; протокол огляду місця події від 16 вересня 2012 року, під час якого було оглянуто приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено труп ОСОБА_7 та речові докази по справі; протокол відтворення обстановки та обставин події, під час якого ОСОБА_5 добровільно детально вказала на обставини вчинення злочину; протокол огляду предметів від 10 жовтня 2012 року, під час якого було детально оглянуто вилучені речові докази, на яких містились нашарування бурого кольору, інші докази по справі, які були ретельно досліджені у судовому засіданні та їм дана належна оцінка.
Твердження засудженої про те, що вона умислу на вбивство не мала, а наносячи удар потерпілому ножем захищалась від його протиправних дій, і при цьому не віддавала звіт своїм діям та не могла керувати ними належним чином перевірені судами, однак не знайшли свого підтвердження.
Так, відповідно до ст. 115 КК України, відповідальність за вчинення злочину, передбаченого цією статтею закону, настає коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або ж коли і не бажає настання смерті, але свідомо припускає її настання. При цьому, крім інших обставин, також враховуються спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, має кваліфікуватися як умисне вбивство.
Суд першої інстанції, оцінюючи докази в їх сукупності, встановив, що між засудженою та загиблим до конфлікту відбувалися часті сварки на ґрунті пияцтва, істерія з боку ОСОБА_5 , що підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які перебували у фактичних шлюбних відносинах, склалися неприязні стосунки на протязі тривалого часу, і конфлікт виник на ґрунті цих неприязних стосунків. Знаряддя злочину - кухонний ніж з довжиною леза 17, 5 см, яким ОСОБА_5 різала м`ясо перед сваркою, а потім свідомо взяла зі столу до рук, розуміючи наслідки застосування ножа, і як вона пояснила, щоб злякати ОСОБА_7 . При цьому вона завдала потерпілому значного прицільного удару у життєво важливий орган живіт (з глибиною раневого каналу близько 20 см), від якого той помер на місці. Звертаючись до сусідки з проханням викликати швидку допомогу для ОСОБА_7 , пояснила їй, що він сам себе зарізав, оскільки мав великі борги за кредитом.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 1081 від 29.10.2012 року ОСОБА_5 ознак психозу та недоумства не виявляє, виявлено синдром залежності від алкоголю, за своїм фізичним станом може віддавати звіт у своїх діях і керувати ними; у період часу, до якого відноситься інкримінований їй злочин обвинувачена перебувала поза будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності, а в стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, при якому могла віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними.
Дані судово-психологічної експертизи № 1465 від 29.03.2013 року свідчать про те, що ОСОБА_5 в момент здійснення інкримінованого їй діяння не перебувала як у стані - фізіологічного афекту - психологічної підстави сильного душевного хвилювання, так і в стані вираженого емоційного збудження або вираженого емоційного напруження, які можуть розглядатися як психологічна підстава сильного душевного хвилювання.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність непрямого умислу у ОСОБА_5 на вчинення вбивства потерпілого, виходячи з локалізації тілесного ушкодження у нього (життєво важливий орган в область живота у ліве підребер`я з глибиною раневого каналу близько 20 см) та предмета завдання ушкоджень ножа, що вказує на те, що засудженамала непрямий умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 . При нанесенні ножем цілеспрямованого зі значною силою удару у життєво важливий орган, ОСОБА_5 усвідомлювала характер своїх дій, передбачала суспільно-небезпечні наслідки в результаті своїх дій, і хоча не бажала, але свідомо допускала настання смерті потерпілого.
Доводи ОСОБА_5 про перебування під час заподіяння потерпілому тілесного ушкодження у стані оборони, міськрайонний суд ретельно перевірив і обґрунтовано визнав безпідставними з посиланням на пояснення самої засудженої, яка свої показання у ході досудового та судового слідства змінювала. А саме: даючи пояснення в ході відтворення обстановки та обставин події, а також при допиті її у якості підозрюваної та обвинуваченої пояснювала, що під час сварки з потерпілим після сумісного розпивання спиртних напоїв для того, щоб заспокоїти і злякати його, вона сама взяла в кухні ніж, яким різала м`ясо, та нанесла йому удар в живіт з лівого боку (т. 1 а.с. 50, 51-52, 58). В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що в ході бійки з потерпілим вона відібрала у нього ніж і якось нанесла ним удар, від якого він помер, чого вона не чекала.
Пояснення ОСОБА_5 надані останньою, в ході відтворення обстановки та обставин події за участю понятих та експерта, під час яких вона добровільно без будь якого примусу, показала спосіб та механізм нанесення удару ножем у живіт потерпілому в цілому не суперечать висновку судово-медичної експертизи № 347-ЛЗт/12 від 13 листопада 2012 року щодо заподіяного ОСОБА_7 колото-різаного поранення передньої поверхні живота в лівій підреберній області.
Водночас, суд надав також оцінку висновку судово-медичної експертизи № 725-ЛЗ/12 від 9 листопада 2012 року та акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 586-ЛЗ/12 від 16 вересня 2012 року з яких вбачається, що у ОСОБА_5 виявлено легкі тілесні ушкодження, а саме: поверхнева рана в області пучки 1-го пальця лівої кисті, яка утворилась в результаті дії гострого ріжучого предмета, яким міг бути і клинок ножа; синці на лівому плечі, правому передпліччі, лівої гомілки, садно на лівій гомілці, які утворились від дії тупих предметів, які не відобразили в пошкодженнях своїх індивідуальних особливостей або при ударі об такі з терміном виникнення протягом трьох діб до моменту огляду. Однак слідів за своєю локалізацією, які не виключають можливості їх утворення в ході самооборони не встановлено.

Також, суд допитав у якості свідка судово-медичного експерта ОСОБА_15 , який підтвердив свої висновки, викладені у вищевказаних експертизах, та пояснив, що обстежуючи ОСОБА_5 у день події 16.09.2012 року не виявив у неї в області шиї будь яких тілесних ушкоджень, почервоніння та синці також були відсутні.

Згадані висновки експертиз та пояснення експерта спростовують доводи засудженої про те, що вона захищалась від дій потерпілого, оскільки той її душив її за шию.
Таким чином, суд у вироку проаналізував і дав належну оцінку всім розглянутим в судовому засіданні доказам у їх сукупності, та не встановив протизаконного насильства з боку потерпілого, яке за своїм характером створювало б у засудженої право на необхідну оборону, а тому за встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій засудженої ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України є правильною, підстав для її сумніву колегія суддів не вбачає.

Вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 332-335 КПК України, є законним та вмотивованим.

Доводи засудженої про те, що на момент вчинення злочину вона не перебувала у стані алкогольного сп`яніння, спростовуються її особистими поясненнями про вживання перед подією спиртних напоїв (т. 1 а.с. 35, 50, 58; т. 2 а.с. 241-241), а також показаннями свідка ОСОБА_12 щодо перебування ОСОБА_5 у стані сп`яніння в день вчинення нею злочину.
Твердження ОСОБА_5 про залякування працівниками міліції фізичною розправою, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінальної справи, оскільки такі доводи засудженої належним чином та з достатньою повнотою перевірялись судом, про що в матеріалах провадження є відповідна постанова Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області від 25 січня 2013 року згідно якої кримінальне провадження № 0000001 за заявою ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених статтями 127, 364, 365 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях працівників міліції складу цих кримінальних правопорушень (т. 2 а.с. 16-17).
Крім того, як видно з матеріалів справи ОСОБА_5 будучи у якості підозрюваної та обвинуваченої на початку досудового слідства відмовилась від участі захисника, про що стоїть її підпис у відповідних процесуальних документах (т. 1 а.с. 45-49, 54). Однак, в подальшому до участі у справі був допущений захисник ОСОБА_16 про що в матеріалах справи міститься відповідна постанова слідчого від 27.09.2012 року (т. 1 а.с. 63-65). І всі подальші слідчі дії відбувались за участю вказаного захисника.
Разом з тим, з огляду на ч. 1 ст. 45 КК України ОСОБА_5 не відноситься до осіб де участь захисника при провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є обов`язковою.
А тому доводи засудженої про порушення на досудовому слідстві права на захист позбавлені підстав.
Також, необґрунтованими є доводи ОСОБА_5 щодо суворості призначеного їй покарання, яке, на її думку, виходить за межі санкції частини статті за якою її засуджено.
Виходячи з положень ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Обираючи міру покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженої, яка раніше не судима, з 1997 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, не працює, за місцем реєстрації не мешкає, але за місцем реєстрації та за місцем фактичного проживання характеризується формально задовільно.
Обставин, які б пом`якшували покарання судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , є вчинення злочину у стані сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що призначене засудженій покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, навіть при наявності й інших обставин, які на думку ОСОБА_5 пом`якшують його, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65-67 КК України. Таке покарання є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів. Призначено воно у межах наближеного до мінімального його розміру, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
Переконливих доводів про необхідність призначення засудженій менш суворого покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у касаційній скарзі не наведено.

Доводи засудженої про те, що суд призначаючи покарання вийшов за межі санкції ч. 1 ст. 115 КК України є безпідставними, оскільки згадана норма закону України про кримінальну відповідальність передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Правильність збирання доказів та об`єктивність їх оцінки судом першої інстанції було перевірено судом апеляційної інстанції, який порушень кримінально-процесуального закону з боку органів досудового слідства та суду першої інстанції не встановив, а стосовно доводів апеляцій засудженої та її захисника, які є за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, у тому числі і щодо суворості призначеного покарання, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості та постановив ухвалу, якавідповідає вимогам ст. 377 КПК України.

При перевірці матеріалів справи істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судових рішень, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх законними та обґрунтованими, а тому не вбачає підстав для їх зміни чи скасування як і для задоволення касаційної скарги засудженої ОСОБА_5 .
Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК , колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2014 року щодо засудженої за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3