Дата документу Справа № 334/4091/15-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 334/4091/15-к
№ пров. 11-кп /778/1639/15 Головуючий в 1-й інст. - ОСОБА_1
Категорія - ст. 186,ч.2 ККУ Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

16 вересня 2015 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за апеляцією обвинуваченого,

на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнотичів Виноградівського району Закарпатської області, мешканця без реєстрації в АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого:

- 30.12.2011 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ст.ст. 396, ч.1; 185, ч.2; 70 КК України до 2 років позбавлення волі; звільненого 29.12.2012 року за відбуттям строку покарання;

- засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Запобіжним заходом щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою, строк відбування покарання постановлено обчислювати з 04 березня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 1135 гривень, моральної шкоди - 2000 гривень, всього - 3135 гривень.

Як вбачається зі змісту вироку, ОСОБА_8 визнаний судом винним у тому, що 25 лютого 2015 року приблизно о 20 годині, знаходячись біля житлового будинку № 62 по вул. Бородинській м. Запоріжжя, діючи повторно, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, діючи за єдиним умислом з останнім на відкрите викрадення чужого майна, зустрівши випадкового перехожого ОСОБА_9 , невстановлена особа нанесла йому удар кулаком в обличчя, від якого той впав на коліна, а ОСОБА_8 вдарив потерпілого ногой в голову, після чого ОСОБА_8 та невстановлена особа відкрито заволоділи належним потерпілому мобільним телефоном марки "Самсунг" вартістю 730 гривень, з яким з місця злочину зникли.

Злочинними діями ОСОБА_8 та невстановленої особи потерпілому ОСОБА_9 були також спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця з набряком м`яких тканин в області лівого ока, синців в області лоба, носу, лівої половини обличчя.

В своїй апеляції обвинувачений ОСОБА_8 , не заперечуючи висновків суду щодо доведеності своєї вини, вважає вирок суду в частині призначеного йому покарання надто суворим, просить взяти до уваги його щире каяття, співробітництво зі слідством, тяжку хворобу його матері, просить вирок змінити та зменшити йому строк покарання.

Заслухавши доповідь судді по справі, пояснення обвинуваченого, надані ним в режимі відеозв`язку, та доводи його захисника, які підтримали апеляцію, доводи прокурора, який вважає, що підстави для задоволення апеляції відсутні, перевіривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню за таких підстав.

Провина обвинуваченого ОСОБА_8 у відкритому заволодінні телефоном потерпілого ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, самим засудженим, а також іншими учасниками судового процесу, не заперечується і в достатній мірі підтверджується матеріалами кримінального провадження, які за згодою ОСОБА_8 та інших учасників судового провадження у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися, дії останнього правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст. 186 КК Україні, як грабіж за ознаками повторності, скоєння його за попередньою змовою групой осіб та застосування щодо потерпілого насильства, що не є небезпечним для його життя та здоров`я.

Обираючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України взяв до уваги той факт, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності і ця судимість є непогашеною, спричинена потерпілому шкода не відшкодована, тому дійшов законного та обгрунтованого висновку про те, що його виправлення можливе лише за умови ізоляції його від суспільства.

В той же час суд у відповідності до тих же вимог закону взяв до уваги ставлення ОСОБА_8 до скоєного, визнання вини і щире каяття, сприяння розслідуванню даного злочину, тобто, обставини, на які посилається і сам обвинувачений в своїй апеляції, тому призначив йому мінімальний строк позбавлення волі, передбачений санкцією ч.2 ст. 186 КК України, тому доводи обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання не є слушними і підстав для пом`якшення цього покарання судова колегія не вбачає.

При цьому доводи ОСОБА_8 про тяжку хворобу його матері нічим в матеріалах провадження не підтверджені, а з даних з місця його фактичного проживання вбачається, що мати разом з ним не мешкає ( а.с. 12).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Головуючий:

судді: