Дата документу Справа № 334/7883/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1167/15 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.187 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2015 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу і доповнення до неї обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2015 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 304 ч.1, 187 ч.2 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Запоріжжя, мешкає за адресою: АДРЕСА_5

визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2015 року ОСОБА_12 визнано винним в тому, що він маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з корисливих мотивів, будучи колишнім працівником фізичної-особи підприємця ОСОБА_16 , офіс якого розташований за адресою: АДРЕСА_6 , достовірно знаючи, що у вказаному офісі знаходяться робочі ноутбуки, розробив злочинний план по їх заволодінню.

Відповідно до злочинного плану, ОСОБА_12 , знаючи, про те, що брат його неофіційної дружини ОСОБА_13 є неповнолітнім, 24.06.2014 року, приблизно об 11.00 годині, по телефону запропонував ОСОБА_13 прийняти участь у нападі з метою заволодіння чужим майном, яким в подальшому мав намір розпорядитися за власним розсудом. ОСОБА_13 погодився взяти участь у нападі. Таким чином, ОСОБА_12 своїми умисними діями викликав у неповнолітнього ОСОБА_13 бажання взяти участь у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Після цього, за злочинним планом, для здійснення нападу з метою заволодіння майном фізичної особи підприємства ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , дав вказівку неповнолітньому ОСОБА_13 , відшукати знаряддя злочину, за допомогою яких вони можуть здійснювати вплив на потерпілого та полегшити досягнення злочинного результату.

Неповнолітній ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , виконуючи його вказівки та за погодженням з ним, запропонував своїм знайомим ОСОБА_14 і неповнолітньому ОСОБА_15 взяти участь у розбійному нападі, а також надати відповідні знаряддя для вчинення злочину. ОСОБА_14 і ОСОБА_15 на вказану пропозицію погодились.

24.06.2014 року, приблизно о 12 годині, неповнолітній ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , якому не було відомо про те, що він є неповнолітньою особою, та з неповнолітнім ОСОБА_13 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 , взяв вдома спортивну сумку та дубину. В свою чергу ОСОБА_14 , приблизно в той же час, діючи за попередньою змовою з вищевказаними особами, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_4 , взяв вдома спортивну сумку та належний йому пневматичний пістолет моделі KWC калібру 4,5 мм.

ОСОБА_12 у телефонній розмові дав вказівку неповнолітньому ОСОБА_13 , щоб той з неповнолітнім ОСОБА_15 і ОСОБА_14 прибули до будинку АДРЕСА_6 , де він кожному безпосередньо перед вчиненням розбійного нападу розподілить ролі для досягнення злочинного результату.

24.06.2014 року, приблизно о 13 годині 45 хвилин, ОСОБА_14 з неповнолітніми ОСОБА_13 та ОСОБА_15 прибули до будинку АДРЕСА_6 , де на них вже чекав ОСОБА_12 і повідомив про складений ним план, а саме: розташування офісу фізичної особи підприємця ОСОБА_16 в будинку, вільний доступ до офісу, відсутність охорони, а також зазначив, що в офісі під час нападу будуть знаходитись на менше десяти працівників офісу, яким необхідно погрожувати застосуванням насилля, демонструючи, заздалегідь підготовлену зброю: пістолет моделі KWC калібру 4,5 мм та дубину, після чого заволодіти ноутбуками, які знаходяться в офісі.

Реалізуючи злочинний план, за вказівкою ОСОБА_12 неповнолітній ОСОБА_13 взяв пневматичний пістолет ОСОБА_14 , а неповнолітній ОСОБА_15 взяв свою дубину і приблизно о 14 годині вказаного дня обвинувачені зайшли в приміщення офісу фізичної особи підприємця ОСОБА_16 та здійснили розбійний напад. В приміщенні знаходились працівники офісу: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , яким обвинувачені погрожували застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я, демонструючи пневматичний пістолет та дубину, погрожували їх застосуванням, внаслідок чого вказані особи не чинили опору нападникам. Таким чином обвинувачені заволоділи ноутбуками у кількості 13 одиниць на загальну суму 43755 грн.

Вказане майно обвинувачені поклали у заздалегідь підготовані спортивні сумки та покинули місце вчинення злочину.

Дії ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 кваліфіковано за ч.2 ст. ст. 187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя або здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, дії ОСОБА_12 також кваліфіковано за ч.1 ст. 304 КК, умисне втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність.

ОСОБА_13 і ОСОБА_14 призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців без конфіскації майна.

У відповідності до ст. 75 КК їх звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки та покладено обов`язки передбачені ст. 76 КК

ОСОБА_15 призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 7 місяців без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 ч.4 КК, поглинувши більш суворим покаранням покарання, призначене вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.07.2014 року, остаточно призначено покарання - 4 роки і 7 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

У відповідності зі ст.104 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням. Для чого встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки та покладено обов`язки передбачені ст. 76 КК.

ОСОБА_12 призначено покарання

за ч.2 ст.187 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

за ст. 304 КК - 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК, поглинувши менш тяжке покарання більш тяжким остаточно призначено покарання - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

У відповідності до ст. 75 КК ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання з випробуванням. Встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки та покладено обов`язки передбачені ст. 76 КК.

У справі вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 оспорив висновки суду щодо доведеності своєї вини в інкримінованих йому злочинах. Зазначав, що наміру на протиправне заволодіння майном ОСОБА_16 не мав. Нападу взагалі не було. Інші обвинувачені прийшли до офісу лише тоді, як обвинувачений збирав комп`ютери, які були фактичною платою за виконану ОСОБА_12 роботу перед ОСОБА_16 . Комп`ютери ОСОБА_16 не належать, відтоді судом невірно встановлено потерпілого у справі.

В зв`язку з чим, ОСОБА_12 просив суд вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_12 і його захисника ОСОБА_7 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги; вивчивши позицію прокурора, обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 , які не погодились із доводами апеляції і доповненням до неї, заперечили проти їх задоволення і одноголосно вимагали вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарга і доповнення до неї не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок суду без змін.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за наведених у вироку суду обставин ґрунтується на досліджених в установленому законом порядку під час судового розгляду належних і допустимих доказах.

Так, під час судового розгляду згідно записів технічного носія і даних журналу судового засідання після оголошення прокурором обвинувального акту всі обвинувачені, в тому числі й ОСОБА_12 , в присутності своїх захисників повністю визнали свою винуватість у пред`явленому їм обвинувачені. В судових дебатах і в останньому слові ОСОБА_12 не заперечував своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, ухвалити виправдовувальний вирок не вимагав.

Повне визнання обвинуваченими своєї вини, крім того, було підтверджено дослідженими судом доказами, а саме показаннями ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які пояснювали як до приміщення, де вони працювали, 24.06.2014 року зайшли ОСОБА_12 і троє незнайомих їм осіб, які наказали залишатись на своїх місцях, а тим, хто заходив до приміщення наказали ставати біля стіни, вимагаючи не чинити жодного опору. Нападники забрали зі столів ноутбуки, на яких працювали вказані особи, склали їх до завчасно принесених ними сумок та покинули приміщення.

При цьому ОСОБА_19 зазначив, під час нападу ОСОБА_12 наказав йому негайно покласти руки на стіл, хтось із нападників був з пістолетом, а хтось із битою ходив по залу. Свідок вкрай злякався за своє життя і здоров`я.

Будучи допитаним, ОСОБА_18 заявив, що під час нападу ОСОБА_13 приставив до його голови пістолет, вимагаючи сидіти тихо і не заважати. ОСОБА_18 сприймав пістолет, як зброю, яка є небезпечною для його життя. Коли до зали заходили інші співробітники, то на них також наставляли пістолет. Під дулом пістолету хтось із нападників поцупив з його столу ноутбук.

Допитана ОСОБА_25 також заявила під час судового розгляду, що хтось із нападників, але не ОСОБА_29 і не ОСОБА_12 , схопив її за руку і наставив на неї пістолет з вимогою стати до стіни й мовчки дивитись в підлогу, вимкнувши мобільний телефон.

ОСОБА_26 заявив, що під час нападу з вилученням ноутбуків поруч з ним стояв ОСОБА_13 і погрожував йому пістолетом. Також в залі стояв ОСОБА_15 з битою в руках і казав, щоб всі сиділи тихо. Згодом ОСОБА_15 і ОСОБА_14 допомагали ОСОБА_12 складати ноутбуки до сумок.

Отже, з показань вказаних осіб явно простежується спланованість дій обвинувачених, направлених на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я осіб, що зазнали нападу. Нападники заздалегідь розподілили ролі в цьому нападі, винайшли зброю, яку вони сором`язливо під час судового розгляду називали спортивним інвентарем, приготували взяли із собою великі за об`ємом спортивні сумки для виносу награбованого майна. Саме демонстрація вказаної зброї, яку бачили всі особи, що зазнали нападу, мала подавити їх намагання чинити опір і спротив нападникам, чого в кінцевому рахунку нападниками й було досягнуто. Саме через таку погрозу присутні в залі особи мовчки лише спостерігали за тим, як відбувалось вилучення ноутбуків. Намагання обвинуваченого заперечити факт розбійного нападу тим, що обвинувачені нікому не спричиняли шкоди, спростовується тим, що розбійний напад є закінченим складом злочину уже в момент коли розпочався напад з демонстрацією, а відтоді й погрозою застосування небезпечного для життя і здоров`я насилля, яке особи, що зазнали нападу, сприймали реально.

Даним висновком спростовується заперечення обвинуваченого про те, що між обвинуваченими була відсутня будь-яка домовленість на вчинення нападу.

Всі ці фактори спростовують наведене в апеляційній скарзі заперечення ОСОБА_12 про те, що своїми діями він просто намагався в примусовому порядку погасити заборгованість ЧП ОСОБА_30 перед ним із заробітної плати. Адже будь-яка заборгованість, тим більше із заробітної плати, не може здійснюватись шляхом вчинення тяжкого злочину, яким є розбійний напад здійснений групою осіб.

З показань ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 вбачається, що принаймні ці особи сприймали напад обвинувачених з позицій реальної небезпеки для свого життя і здоров`я, на що вказували націлювання на них зброї, демонстрація бейсбольної бити з вимогою вести себе тихо.

В зв`язку з чим, заперечення ОСОБА_12 про те, що під час судового розгляду особи, на яких було здійснено напад, не сприймали це як небезпеку, спростовується вказаними показаннями.

Обвинувачений заявляє, що судом покладено в основу обвинувального вироку неналежні і недостовірні докази, а саме протоколи впізнання, так як в ході судового допиту свідки показали що перед проведенням впізнання співробітниками міліції заздалегідь було показано кольорові фотографії обвинувачених.

Суд не приймає до уваги такі заперечення, оскільки жоден з обвинувачених, в тому числі й ОСОБА_12 не заперечує своєї причетності до подій, що були предметом судового розгляду. Всі свідки під час дачі показань в суді першої інстанції вказували саме на обвинувачених, як на осіб, що здійснили розбійний напад.

До заперечень ОСОБА_12 про те, що суд безпідставно послався, як на доказ, на протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_14 , протоколи експертиз та вилучення речей, судова колегія ставиться критично, оскільки відсутність у вироку суду достатнього правового аналізу вказаних доказів не може свідчити про їх неналежність чи недостовірність, про що заявляє обвинувачений. І тим більше, у сукупності з іншими доказами у справі, які обвинуваченим не оспорено, ця обставина не може слугувати підставою для скасування вироку суду із закриттям провадження у справі за відсутності складу злочину.

Також суд критично ставиться до заперечення обвинуваченого про те, що викрадені речі на належать ПП ОСОБА_30 , оскільки така заява не підтверджена жодним доказом, і на кваліфікацію дій обвинувачених не впливає.

ОСОБА_12 наголошує на тому, що йому не було відомо про неповнолітній вік ОСОБА_13 , а тому на його переконання суд безпідставно визнав його винним за ст.304 КК. Тому з цих підстав обвинувачений також вимагав вирок в цій частині скасувати.

Проте згідно зі ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Також ч.4 ст.95 КПК передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.

Проте з огляду на положення ч.3 ст.404 КПК питання повторного дослідження обставин судом апеляційної інстанції і дослідження ним доказів залежить виключно від наявності про це клопотань учасників судового провадження.

Клопотання, яке б відповідало вимогам ч.3 ст.404 КПК про повторне дослідження обставин справи щодо обізнаності ОСОБА_12 про вік ОСОБА_13 , втягнутого у злочинну діяльність, апелянтом не заявлялось. Тому такі обставини і докази судовою колегією безпосередньо не досліджувались. Таким чином, ОСОБА_12 в апеляційній скарзі наполягає на скасуванні в цій частині апеляційним судом вироку без будь-якого дослідження обставин, що є неприпустимим.

Отже, з огляду на наведене, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, тому що ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку. Без переоцінки доказів не можливо задовольнити апеляційну скаргу апелянта в цій частині.

Більш того, повторно слід наголосити, що ОСОБА_13 і його захисник вимагали вирок суду залишити без змін, в тому числі й щодо ОСОБА_12 за обвинуваченням його за ст. 304 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу і доповнення до неї обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2015 року щодо ОСОБА_12 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4