Справа № 5-45/10
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2010 року Кролевецький районний суд Сумської області

у складі: судді Школи М.Г.

за участі секретаря Яковини Т.О.

з участю: прокурора Бурдюга В.Ю.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кролевці Сумської області клопотання захисника ОСОБА_1 про звільнення від відбування покарання у звязку із закінченням строків давності обвинувального вироку,-

В С Т А Н О В И В:

захисник ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання у звязку з закінченням строків давності обвинувального вироку відносно засудженого ОСОБА_2, посилаючись на наступне.

Вироком Кролевецького районного суду від 23 вересня 1999 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 1482 ч. 3, 1485 ч. 2, 172 ч. 2 КК України (1960 р) та призначено покарання за сукупністю злочинів з застосуванням ст. ст. 42, 44 КК України (1960 р.) у вигляді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, повязані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на три роки та з конфіскацією ? частини належного йому майна.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 19.08.2010 року даний вирок приведено у відповідність з КК України 2001 року і ОСОБА_2 вважається засудженим за ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України 2001 року. Визначена міра покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки зі сплатою штрафу в розмірі 8500 грн., який виконується окремо, з позбавленням права обіймати посади, повязані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на три роки.

На даний час вказаний вирок не приведений до виконання з незалежних від ОСОБА_2 причин.

Так, під час проголошення вироку ОСОБА_2 не був присутній, а в подальшому не цікавився винесеним покаранням та вважав себе засудженим умовно, а тому вільно пересувався, в тому числі виїжджав за кордон.

Зокрема, в 2004 році він перебував у Республіці Білорусь, де його було затримано працівниками міліції. Одночасно ОСОБА_2 було повідомлено, що за вироком йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі, і тому його буде переправлено до України для відбування покарання.

Проте, після затримання ОСОБА_2, з невідомих йому причин, він не був переправлений до України, а невдовзі його було звільнено з-під варти працівниками Булоруської міліції.

В подальшому самостійно прибути до України для відбування покарання ОСОБА_2 не мав можливості в звязку із втратою паспорту.

Відповідно до ст. 49 КК України (1960 року) обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили:

2) три роки при засудженні до позбавлення волі на строк не більше двох років.

На даний час сплило більше 3 років з дня винесення вироку та затримання ОСОБА_3 в Республіці Білорусь, інші злочини ОСОБА_2 не скоював, а тому є підстави для звільнення його від відбування покарання в звязку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Тому, на думку захисника ОСОБА_1, в даному випадку слід застосувати норми саме КК України (1960 року), а не КК України (2001 року), оскільки вони є більш мякими.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основними покараннями, призначеними за вироком суду. Пункт 3 ст. 80 КК України передбачає зупинення перебігу давності, якщо засуджений ухиляється від відбуття покарання. Перебіг давності відновлюється з дня його затримання. В цьому разі строки давності подвоюються. При цьому строки давності, які сплили до моменту ухилення підлягають зарахуванню.

Тому захисник ОСОБА_1 з посиланням на ст. 49 КК України (1960 року), ст. 80 КК України просить суд звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання за вироком Кролевецького районного суду від 23 вересня 1999 року у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 клопотання підтримав і просить його задовольнити.

Ознайомившись з матеріалами клопотання, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1, висновок прокурора Бурдюга В.Ю., який вважає, що підстав для задоволення клопотання немає, суд приходить до висновку про те, що клопотання задоволенню не підлягає.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 23.09.1999 року ОСОБА_2 засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 1482, ч. 1 ст. 1485, ч. 2 ст. 172 КК України (1960 року) з застосуванням ст. ст. 44, 42 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, повязані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на три роки та з конфіскацією ? частини належного йому майна. (а.с. 2-5)

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19.08.2010 року вирок Кролевецького районного суду від 23.09.1999 року приведений у відповідність з КК України 2001 року.

ОСОБА_2 вважається засудженим за ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 366 КК України 2001 року з застосуванням ст. 42 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки та штрафу в сумі 8500 гривень, який виконується самостійно, з позбавленням права займати посади, повязані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями на строк три роки. (а.с. 8-9)

Згідно постанови Кролевецького районного суду від 17 листопада 1999 року і 23 вересня 2004 року ОСОБА_2 знаходиться у розшуку, оскільки, як засуджений, ухиляється від відбування покарання. (а.с. 6, 7)

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (1960 року) обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили:

- пять років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше пяти років.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України (2001 року) особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

- пять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше пяти років за тяжкий злочин.

Згідно ч. 2 ст. 49 КК України (1960 року) перебіг давності переривається, якщо засуджений ухиляється від відбуття покарання. Обчислення давності в разі ухилення від відбуття покарання починається з моменту зявлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло 15 років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Згідно ч. 3 ст. 80 КК України (2001 року) перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня зявлення засудженого для відбування покарання або з дня або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 (у нашому випадку п. 3) частини першої цієї статті, подвоюються.

Отже, загальними умовами, за яких особа звільняється від відбування покарання відповідно до ст. 49 КК України (1960 року) чи до ст. 80 КК України (2001 року) є:

- закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України (1960 року) чи у ч. 1 та ч. 3 ст. 80 КК України (2001 року) строків;

- невчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину;

- неухилення засудженого від відбування покарання.

Із довідки про судимість від 21.10.2010 року за №30-21102010/59010 вбачається, що ОСОБА_2 з часу винесення відносно нього вироку Кролевецьким районним судом (від 23.09.1999 року) нового злочину чи злочинів не вчиняв, відносно нього кримінальна справа не порушувалась. (а.с. 18-19)

Крім того, із довідки про судимість від 21.10.2010 року за №30-21102010/59010 вбачається, що ОСОБА_2 знаходиться в розшуку з 23.09.2004 року, як особа, яка ухиляється від відбування покарання. (а.с. 18-19)

Вказані обставини також підтверджуються постановою Кролевецького районного суду Сумської області від 23.09.2004 року про оголошення розшуку ОСОБА_2 (а.с. 7)

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що засуджений ОСОБА_2 ухиляється від відбування покарання призначеного вироком Кролевецького районного суду від 23 вересня 1999 року з урахуванням ухвали Апеляційного суду Сумської області від 19.08.2010 року про приведення вироку у відповідність з КК України 2001 року.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 49 КК України (1960 року) і ч. 3 ст. 80 КК України (2001 року), суд приходить до висновку про те, що немає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_1 щодо звільнення від відбування покарання ОСОБА_2 у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

При цьому суд приймає до уваги, що з часу затримання ОСОБА_2 у Республіці Білорусь 28 січня 2004 року (а.с. 31), не минуло 15 років, як це передбачено ч. 2 ст. 49 КК України (1960 року) чи 10 років, як це передбачено ч. 3 ст. 80 КК України (2001 року), на час звернення до суду з клопотанням захисника ОСОБА_1

Крім того, суд також враховує і те, що засуджений ОСОБА_2 покарання не відбував, а був звільнений з-під варти і видворений за межі Республіки Білорусь.

Відповідно до ст. 49 КК України (1960 року), ст. 80 КК України (2001 року), керуючись ст. 411 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

відмовити захиснику ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання за вироком Кролевецького районного суду від 23 вересня 1999 року у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_2.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя: ОСОБА_4