Справа № 405/6078/13-к
1-кп/405/309/15
УХВАЛА
26 жовтня 2015 року Ленінський районний суд міста Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
перекладача ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кіровограді кримінальне провадження № 0001171 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.03.2013 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, із середньою освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 30.08.2006 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі; постановою Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 09.12.2009 року звільнений умовно-достроково на один рік п`ять місяців двадцять три дні,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Ленінського районного суду м. Кіровограда з апеляційного суду Кіровоградської області за ухвалою від 09.09.2015 року на новий розгляд надійшло кримінальне провадження № 0001171 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.03.2013 року у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст.121 КПК України.
Згідно ч.1 ст. 416 КПК України «Особливості нового розгляду судом першої інстанції», зокрема, після скасування судом апеляційної інстанції вироку суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду. Згідно розділу IV цього Кодексу судове провадження у першій інстанції починається з підготовчого провадження.
Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив переконання у наявності підстав до призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, зазначивши про відсутність підстав до прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_7 , яка була належним чином повідомлена про час та місце засідання повторно не з`явилась, причини неприбуття суду не повідомила, тому суд вважає, так як потерпіла скористалась своїм правом на власний розсуд, то можливо провести підготовче судове засідання у її відсутності.
Захисник вказала, що неможливо призначити судовий розгляд на підставі наданого суду обвинувального акту, та просила повернути його прокурору, оскільки: 1) в обвинувальному акті в порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення; 2) в викладених фактичних обставинах кримінального правопорушення не міститься посилання на мотив та мету вчинення злочину, не описано механізм спричинення тілесних ушкоджень (приблизна кількість ударів, їх послідовність, по яким частинам тіла тощо); 3) в порушення п.8 ч.2 ст.291 КПК України не зазначені повний розмір витрат на залучення експертів; 4) в обвинувальному акті викладено зміст підозри; 5) обвинувальний акт на російській мові, від отримання якого відмовився обвинувачений, не засвідчений підписом перекладача в порушення вимог ст.29 КПК України.
Обвинувачений підтримав доводи свого захисника, зазначивши, що обвинувальний акт був направлений повторно без усунення недоліків викладених в ухвалі Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2013 року, та просив повернути його прокурору на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього додатки, судом встановлено порушення вимог КПК України, допущені при складанні обвинувального акта, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акту, за нижченаведених підстав.
Відповідно до вимог ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст.291 КПК України).
Практика застосування конкретних положень кримінального процесуального законодавства щодо забезпечення права на захист повинна здійснюватись, як це передбачено, зокрема, ч. 5 ст. 9 КПК, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує,що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції , п. 54). Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у підпункту "в" п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії").
Тобто, обвинувачений ОСОБА_6 повинен бути з такою деталізацією проінформований щодо обвинувачення, що дасть йому змогу повного розуміння суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту, однак у викладених фактичних обставин справи, які прокурор вважав встановленими (ч.2 п.5 ст.291 КПК України), відсутня вказівка на сам спосіб завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (удари, поштовхи тощо). Також, відсутня вказівка на інтенсивність та послідовність ударів (поштовхів тощо), характер, локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень. В разі, якщо це неможливо встановити, слідчий повинен був описати обставини неможливості їх встановлення.
Зазначені недоліки обвинувального акту були вказані в ухвалі Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2013 року (т.6 а.к.п. 38-41), однак в порушення зазначеної ухвали, яка набула законної сили, зазначені недоліки не були усунуті та обвинувальний акт був направлений до суду із зазначеними порушеннями (т.7 а.к.п. 4-9).
Також, обвинувальний акт в порушення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України не містить належного формулювання обвинувачення, тобто короткого опису кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , із зазначенням часу місця способу мотивів його вчинення та інших обставин, які мають значення для правильної кваліфікації його дій.
При направленні обвинувального акту з додатками не була виконана вимога про вручення копії позову (п.3 ч.4 ст.291 КПК України). Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 відмовився від отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, однак не відмовлявся від отримання копії позову (т. 7 а.к.п. 22-24). Обвинувачений на запитання суду, підтвердив, що йому не надавалась копія позову, коли він відмовився від отримання обвинувального акту та реєстру.
Крім того, суд не може вважати виконаною вимоги п.3 ч.4 ст.291 КПК України щодо підтвердження вручення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 , так як останній хоч і відмовився від отримання обвинувального акту та реєстру, однак переклад вказаних процесуальних документів кримінального провадження не засвідчено підписом перекладача. Прокурор під час підготовчого судового засідання не зміг пояснити, хто саме робив переклад обвинувального акту, та чому він не засвідчений підписом перекладача. Суд зазначає, що залучивши до справи перекладача ще 07.07.2011 року орган досудового розслідування повинен був забезпечити переклад обвинувального акту саме перекладачем, що повинно підтверджуватись підписом останнього відповідно до ч.4 ст.29 КПК України.
Враховуючи відсутність підтвердження перекладу обвинувального акту саме перекладачем, суд констатує в даному випадку порушення також підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо обов`язковості поінформувати обвинуваченого саме зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Також, суд звертає на суперечність позиції прокурора щодо підтриманого обвинувачення, який під час апеляційного розгляду фактично почав знову підтримувати обвинувачення за ч.2 ст.121 КПК України. Прокурор не уточнив свою позицію і під час підготовчого судового засідання, що необхідно зробити при складанні нового обвинувального акту.
Доводи сторони захисту щодо порушення вимог п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України є необґрунтованими, так як обвинувальний акт містити відомості про розмір витрат на залучення експерта.
Враховуючи вище викладене, суд вважає необхідним на підставі п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України повернути обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_6 прокурору прокуратури м. Кіровограда для усунення вищевказаних порушень.
Відповідно до ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 09.09.2015 року запобіжний захід у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 продовжено до 07.11.2015 року 11 годин 30 хвилин.
У ч. 3 ст. 315 КПК зазначено, що під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II КПК. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Суд відзначає, що незважаючи на те, що у ч. 6 ст. 9 КПК визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, застосування ст. 331 КПК на стадії підготовчого провадження є неприпустимим. У ч. 3 ст.315 КПК України вміщено норму, яка чітко регулює питання продовження запобіжних заходів у кримінальному провадженні, строк застосування яких не обмежений. Щодо застосування тримання під вартою, що обмежене граничним терміном дії, враховуючи наявну практику ЄСПЛ (зокрема, рішення від 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України»), яка однозначно забороняє «автоматичне» продовження застосування тримання під вартою, суд вважає, що при розгляді даного кримінального провадження під час підготовчого судового засідання без мотивованого клопотання сторін кримінального провадження згідно положень глави 18 КПК України та за наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору суд позбавлений можливості розглянути питання щодо доцільності продовження, зміни чи скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .
З рахуванням викладеного та керуючись підпунктами «а», «в» п.3 ст.6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 291, п. 3. ч. 3 ст. 314 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001171 від 29.03.2013 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, повернути прокурору прокуратури м. Кіровограда для усунення зазначених порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом 7 днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1