Справа № 300/596/14-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2016смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 захисника- ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Воловець кримінальне провадження №0000307 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого Воловецьким районним судом 20.06.2013 року за ст.185 ч.1 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 20.06.2013 року за злочин передбачений ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, 08.10.2013 року з`явився до кримінально-виконавчої інспекції Воловецького району, де його було ознайомлено з умовами відбування покарання та надано направлення на громадські роботи з 18.10.2013 року в комунальне підприємство "Водоканалсервіс" смт. Воловець. Однак, обвинувачений ОСОБА_6 умисно, без поважних причин, відмовився від відбування покарання у виді громадських робіт, після чого продовжуючи свої злочинні дії, будучи 08.10.2013 року та 02.04.2014 року попередженим про наслідки невиконання покарання, відмовився від відбування громадських робіт в період з 18.10.2013 року по квітень 2014 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю, щиросердечно розкаявся.

Окрім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, така доведена матеріалами кримінального провадження, а саме: вироком Воловецького районного суду від 20.06.2013 року №300/553/13-к, згідно якого ОСОБА_6 засуджено за ст.185 ч.1 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт (а.с.5); направленням інсектора КВІ у Воловецькому районі вих№ 534 від 08.10.2013 року для відбування покарання за вироком суду (а.с.9); попередженням від 08.10.2013 року та від 02.04.2014 року про наслідки ухилення від відбування покарання за вироком суду (а.с.11, 24).

Ухвалою Воловецького районного суду від 16.01.2014 року щодо ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги. На час судового розгляду відомостей щодо її виконання у суда немає.

Також відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №63 від 08.05.2014 року ОСОБА_6 з початку листопада 2013 року по січень 2014 року страждав психічним розладом у вигляді алкогольного делірію з виходом в алкогольну енцефалопатію з інтелектуально-мнестичним порушенням та психотичною симптоматикою, що позбавляло його здатності у вказаний період розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з висновком судово- психіатричного експерта Обласної психіатричної лікарні м.Берегово №226 від 17.12.2015 року ОСОБА_6 на даний час психічним захворюванням не страждає, а виявляє ознаки легкого зниження когнітивних здібностей з помірно- вираженими емоційно-вольовими порушеннями внаслідок органічного ураження головного мозку (змішана енцефалопатія, в тому числі алкогольна) з рідкими судомними нападами, що не позбавляє його здатності в даний час розуміти значення своїх дій та керувати ними, тобто може бути підставою для визнання його судом осудним. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Таким чином, аналізуючи докази в їх сукупності та вищезазначені висновки судових експертиз, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 в період з 18.10.2013 року по квітень 2014 року, за винятком часу з листопада 2013 року по січень 2014 року, був осудним, розумів значення своїх дій та керував ними.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину, суд у відповідності до вимог ст.349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставини справи, які ніким не оспорюються.

Суд належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні злочину і його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу винуватого: раніше неодноразово судимий, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, позитивно характеризується по місцю проживання, зловживає спиртними напоями, перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінеті при Воловецькій ЦРЛ.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною справи, що пом`якшує покарання є щире каяття ОСОБА_6 .

Обтяжуючих обставин справи немає.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе лише за умови призначення йому покарання у вигляді арешту.

Крім цього, на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Воловецького районного суду від 20.06.2013 року, виходячи з співвідношення, що одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт (п.4 ч.1 ст.72 КК України).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2014 році", звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має матір, яка досягла 70-річного віку.
Прокурор в судовому засіданні проти застосування до обвинуваченого пункту «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», звільнивши його від відбування покарання не заперечував.
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
19.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 р. №1185-VII дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до п."є" ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Обмежень щодо застосування стосовно обвинуваченого амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" таст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Процесуальних витрат немає.

Цивільний позов не заявлено.

Речових доказів немає.

Запобіжний захід не обирався.

Суд, керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.389 КК України і призначити йому покарання у вигляді одного місяця арешту.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєнати невідбуту частину покарання за вироком Воловецького районного суду від 20.06.2013 року у вигляді 15 днів арешту, і призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді одного місяця п"ятнадцяти днів арешту.

На підставі пункту «є» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід не застосовувати.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний термін з часу його проголошення.

Суддя ОСОБА_1