Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддів ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 09 квітня 2015 року, а також касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий експеримент проводився без його участі і не в той час доби, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, були вказані не ті заміри, які були зроблені одразу після ДТП, - все це вплинуло на правильність висновку експерта. Крім того, скаржник фактично посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Апеляційний суд, на думку скаржника, не перевірив доводів, наведених в його апеляційній скарзі, і належним чином не мотивував свого рішення.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 та про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Прокурор вважає, що при постановлянні ухвали апеляційний суд не дотримався вимог статей 370, 419 КПК України, оскільки належним чином не обґрунтував підстав, на яких визнав апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника необґрунтованими, не дав вичерпних та переконливих відповідей на всі доводи, викладені в апеляційних скаргах.

Указаним вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Баку Азербайджанської Республіки, жителя м. Нової Каховки Херсонської області (АДРЕСА_1), зареєстрованого м. Нова Каховка (АДРЕСА_2),

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Ухвалено стягнути із засудженого на користь держави 392,20 грн у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних із залученням експерта.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 04 травня 2013 року о 09.50 год., керуючи автомобілем ВАЗ - 21150 (державний номерний знак НОМЕР_1) і рухаючись по центральному ринку на вул. Латиських Стрільців у напрямку просп. Дніпровському в м. Новій Каховці, біля в'їзду до заводу «Хлібзавод» порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху України, а саме: не обрав безпечного інтервалу між автомобілем та пішоходом ОСОБА_5 і здійснив наїзд на ліву ногу останньої. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Розглянувши доводи, наведені в касаційних скаргах засудженого та прокурора, і перевіривши надані до скарги судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, місцевий суд зробив на підставі показань самого засудженого, який хоча і не визнав своєї вини у вчиненому, але не заперечував факту керування ним автомобілем у вказаний час та у вказаному місці, а також на підставі показань потерпілої про обставини вчиненого щодо неї кримінального правопорушення. Зокрема, ОСОБА_5 повідомила, що 04 травня 2013 року, коли вона перебувала біля торгового прилавку на території центрального ринку в м. Новій Каховці, автомобіль під керуванням ОСОБА_4 наїхав на її ногу. Показанням потерпілої суд дав оцінку в сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами, а саме: з показаннями свідка ОСОБА_6, з даними висновків експертиз, проведених у кримінальному провадженні, з протоколом проведення слідчого експерименту та з іншими доказами.

Визнавши вказані докази достовірними та оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

Підстав вважати, що матеріали кримінального провадження були сфальсифікованими, а свідок та потерпіла обмовили ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, немає.

Доводи засудженого про порушення органами досудового розслідування вимог КПК України були предметом детальної перевірки як місцевим судом, так і апеляційним, і їх обґрунтовано визнано такими, що не дають підстав для визнання під час досудового розслідування доказів неналежними.

Крім того, наведені у касаційній скарзі доводи засудженого є аналогічними доводам апеляційних скарг захисту, які апеляційний суд у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК України, ретельно перевірив, і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 цього Кодексу.

Переконливих доводів для скасування вироку місцевого суду й ухвали апеляційного та для призначення нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 з касаційної скарги засудженого не вбачається.

Отже, переконливих доводів для скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 з касаційних скарг не убачається.

Крім того, з ухвали суду апеляційної інстанції також випливає, що прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, заперечував проти доводів, викладених у апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_4 та його захисника, і просив залишити вирок місцевого суду без змін.

Оскільки з касаційних скарг та доданих до них судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарг немає, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 09 квітня 2015 року, а також за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1ОСОБА_2ОСОБА_3