Справа № 290/930/15-к

РОМАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника органу опіки та піклування Романівської РДА - ОСОБА_8 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Романові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.05.2015 року за №0000214, по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, учня 11 класу Червонохатківської ЗОШ, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за наступних обставин.
Так, 22.05.2015 року, близько 20:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку ОСОБА_7 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тимчасовою відсутністю сторонніх осіб та тим, що ОСОБА_7 спить, з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з корисливих спонукань, наблизився до останнього та з правої задньої кишені його штанів таємно викрав грошові кошти в сумі 700,00 грн.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та показав, що ввечері 20.05.2015 року знаходячись в будинку ОСОБА_7 , вирішив викрасти гроші, коли потерпілий спав. З цією метою із кишені штанів потерпілого викрав гроші в сумі 700,00 грн., які відніс додому та заховав, а в подальшому повернув потерпілому.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 його мати ОСОБА_5 показала, що їй стало відомо про крадіжку її неповнолітнім сином ОСОБА_4 у ОСОБА_7 грошей в сумі 700,00 грн. Син у даній крадіжці зізнався та добровільно повністю відшкодував ОСОБА_7 завдані збитки.
Винуватість підсудного ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованому йому злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 .
Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що 22.05.2015 року за місцем свого проживання виявив крадіжку грошей в сумі 700,00 грн. У вказаному злочині запідозрив неповнолітнього ОСОБА_4 , про що повідомив працівників міліції. Згодом підсудним викрадені гроші були йому повністю відшкодовані, в зв"язку з чим просить не карати підсудного.
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що винуватість підсудного ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині доведена повністю.
Дії підсудного ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_4 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання підсудного.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання своєї вини у вчиненому злочині, вчинення злочину неповнолітнім та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, в судовому засіданні не встановлено.
В судовому засіданні захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_4 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 105 КК України, а саме: застосування примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.
В судовому засіданні адвокат, обвинувачений, його законний представник, потерпілий, представник органу опіки та піклування Романівської райдержадміністрації та прокурор клопотали перед судом про звільнення ОСОБА_4 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, зокрема, обмеження його дозвілля.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" зазначено, що в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.
Згідно ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.
В силу ст.12 КК України злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до злочинів середньої тяжкості.
З врахуванням обставин, які пом`якшують покарання, вчинення злочину неповнолітнім, повне визнання своєї вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, сприяння розкриттю злочину, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягуються вперше, його майновий та сімейний стан, за місцем проживання характеризується позитивно, суд приходить до переконання, що відповідно до положень ст. 105 КК України, ОСОБА_4 необхідно звільнити від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру.

Так, неповнолітній ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, у віці 17 років, у вчиненому щиро розкаюється, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, збитки потерпілому добровільно відшкодував та потерпілий в судовому засіданні просить не карати підсудного, а тому суд приходить до висновку, що обвинувачений може бути звільнений від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру.
Суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та встановлення обмеження дозвілля і встановлення особливох вимог щодо поведінки неповнолітнього, а саме: заборонити ОСОБА_4 залишати своє помешкання з 22-00 години вечора до 06-00 години ранку, заборонити змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання - строком на п"ять місяців.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 374, 376 КПК України, ст. 105 КК України, суд -
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
На підставі ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_4 від покарання за ч.1 ст.185 КК України із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження та встановити обмеження дозвілля і встановлення особливох вимог щодо поведінки неповнолітнього, а саме: заборонити ОСОБА_4 залишати своє помешкання з 22-00 години вечора до 06-00 години ранку, заборонити змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання - строком на п"ять місяців.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Романівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Головуючий суддя ОСОБА_1