пр. № 1-кс/759/3724/14
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2014 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_3 , розглянувши в м. Києві клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295 від 12.01.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1, ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 та ч. 4 ст. 190КК України,
В С Т А Н О В И В:
27.11.2014 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене старшим прокурором прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно ОСОБА_5 , а саме, нежилі приміщення з №№2,3,1 (групи приміщень № 15) з № 1 по № 32 (групи приміщень № 11) (ЛІТЕРА А) за адресою : АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , шляхом накладення заборони на його відчуження, використання та розпорядження.
Клопотання обґрунтоване наступним. Досудовим розслідуванням встановлено, що 1998 році ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заснували СТ Діамед (). Відповідно до статуту, товариство займалось роздрібною товаро-реалізацію лікарських засобів, товариство мало у власності приміщення, які здавало в оренду, а саме: одноповерхова будівля за адресою: АДРЕСА_1 та інші. З моменту заснування товариства головою правління було обрано ОСОБА_8 .
Показами свідка ОСОБА_6 встановлено, що в 2013 році ОСОБА_8 , обіймаючи посаду голови правління СТ Діамед, використовував майно, цінності та грошові кошти товариства не за цільовим призначенням, не проводив розподілу прибутку співвласникам товариства. У 2012 році було оформлено кредит у АТ ПроКредитБанк у розмірі 500 000 доларів США та відкрита кредитна лінія на 125 000 доларів США на викуп приміщення та поповнення оборотних коштів. Частину коштів ОСОБА_8 використав для будівництва свого будинку та ремонту квартири своєї рідної сестри.
В ході досудового розслідування встановлено, що 10.01.2014 були проведені загальні збори товариства, на яких новим головою правління обрано ОСОБА_6 , та вирішено призначити перевірку фінансово-господарської діяльності за період роботи головою правління ОСОБА_8 . На неодноразові прохання передати ОСОБА_6 , як голові правління товариства, первинні фінансово-господарські документи та печатку, ОСОБА_8 відмовлявся. Крім того, ОСОБА_8 викрав сервер товариства, самовільно використовує в своїх цілях транспортний засіб марки Toyota, модель Highlander, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , Шкода, модель Октавія, державний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, транспортний засіб марки ЗАЗ, модель Славута, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_3 , печатку товариства для фальсифікації документів, а саме, договорів оренди приміщення за адресою: м. Київ, Г.Барського, 5, та оренди транспортного засобу Toyota, модель Highlander, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .
На балансі СТ Діамед перебувають наступні приміщення: нежитлове приміщення, площею 469.1 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Жмеринська, 30, 17а, м. Київ, придбане на підставі договору купівлі продажу від 29.10.1999 та ін. 11.03.2014 отримано відповідь з Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, з якої вбачається, що частина нежитлових приміщень, що на праві приватної власності належали СТ Діамед, відчужено на підставі договорів купівлі-продажу ТОВ Діамед.
Відповідно до відомостей з Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві, нерухоме майно, що належалоТОВ Діамед на підставі права власності на даний час належить на праві власності ОСОБА_5 , яка є рідною сестрою ОСОБА_8 , а також займала посаду секретаря загальних зборів СТ Діамед.
25.03.2014 додатково допитано двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в ході допиту повідомили, що 09.01.2014 в ніяких Загальних зборах засновників СТ Діамед вони участі не приймали, рішення щодо відчуження майна, належного СТ Діамед, не приймали та припускають, що протоколи загальних зборів СТ Діамед від 09.01.2014, в яких йдеться про відчуження майна СТ Діамед, підроблені ОСОБА_8 .
На думку слідчого, в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав для накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_5 , а саме, нежилі приміщення з №№2,3,1 (групи приміщень № 15) з № 1 по № 32 (групи приміщень № 11) (ЛІТЕРА А) за адресою : АДРЕСА_1 , для встановлення істини та забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні.
Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Зазначена норма встановлює вичерпний перелік осіб, на майно яких може бути накладено арешт це 1) підозрюваний; 2) обвинувачений; 3) особи, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння; 4) юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Слідчий просить накласти арешт на майно ОСОБА_5 , а саме, нежилі приміщення з №№2,3,1 (групи приміщень № 15) з № 1 по № 32 (групи приміщень № 11) (ЛІТЕРА А) за адресою : АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .
Майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України. Слідчий стверджує, що нерухоме майно належало ТОВ Діамед, яке в подальшому було перепродане колишнім головою правління рідній сестрі, проте такі твердження є лише припущеннями слідчого, які не підтверджені жодними доказами. Накладення арешту виключно на підставі припущень є недопустимим.
Слідчим не надано жодних доказів того, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
В матеріалах клопотання слідчим не надано доказів належності ОСОБА_5 на праві приватної власності нерухомого майна, відомостей що зазначене майно перепродане сестрі ОСОБА_8 , та доказів родинних відносин ОСОБА_5 з ОСОБА_8 .
З наданого слідчим клопотання і доданих документів не вбачається хто є власником майна.
Крім того, судом встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2014 року слідчим суддею у справі пр. №1-кс/759/863/14 постановлено ухвалу про накладення арешту на майно ОСОБА_5 . Відомості про накладення арешту внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 08.04.2014 року. Повторний арешт на одне і те ж саме процесуальний закон не передбачає.
Частина 4 статті 170 КПК України передбачає, що заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Проте, в порушення зазначеної норми слідчим не наведено доказів необхідності накладення арешту на майно, шляхом заборони його використання та розпорядження, не наведено наявність ризиків, передбачених .ч. 4 ст. 170 КПК України.
Відповідно до розділу другого п. 2.6 п. 2 узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ за 2014 рік, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.
Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому

ст. ст. 276 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Зважаючи на викладене слідчий суддя позбавлений можливості накласти арешт на майно, що зі слів слідчого належить ОСОБА_5 , оскільки остання не є підозрюваною, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного ОСОБА_8 .
В силу ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Керуючись ч. ч. 1, 2, 4 ст. 170, ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Святошинського
районного суду м.Києва ОСОБА_1