Справа №490/8168/13-к 31.07.2014 31.07.2014 14.09.2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2014року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження № 0004052 за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2014 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_8
потерпілі - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представники потерпілих - ОСОБА_9
обвинувачений - ОСОБА_7
захисник - ОСОБА_10
судовий розпорядник - ОСОБА_11 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
провадження №11-кп/784/446/14 головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_12

категорія: ч.1 ст. 119 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_3

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим за ч.1 ст. 119 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.3,4 ст. 76 КК України.

Узагальнені доводи потерпілих, які подали апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважають, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні вбивства їх сина через необережність не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертають увагу на показання потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які показали, що перед вбивством між обвинуваченим і потерпілим відбулась сварка, в ході якої ОСОБА_7 наніс потерпілому удар ногою, внаслідок чого потерпілий впав в басейн. Крім того, висновком судово-медичної експертизи встановлено, що на тілі потерпілого виявлені численні тілесні ушкодження, отримані незадовго до смерті. А показання обвинуваченого ОСОБА_7 про нанесення ним одного удару в область голови потерпілого, на думку апелянтів, суперечать висновкам вказаної експертизи.
Посилаються на показання свідка ОСОБА_15 , який підтвердив, що обвинувачений звертався до нього з проханням «дати биту для заспокоєння потерпілого».
Вважають, що ОСОБА_7 не вжив жодних заходів, щоб надати потерпілому допомоги . А отже він передбачав настання смерті потерпілого.
Зазначають, що у ОСОБА_7 був корисливий умисел вимагання грошей, що підтверджують свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Вважають, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст. 115 КК України, про що неодноразово заявлялися ними клопотання.
Також вважають необґрунтованим звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням не на максимальний строк, а всього на 2 роки і взагалі невірним застосування до нього ст. 75 КК України та не погоджуються із рішенням суду щодо часткового задоволення їх позову на відшкодування моральної шкоди.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 13.06.2013 року ОСОБА_7 знаходячись у приміщенні сауни « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованої за адресою АДРЕСА_3 , відпочивав та розпивав спиртні напої разом із ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Близько 4 год. 30 хв. у кімнаті відпочинку між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 виникла сварка з приводу оплати за послуги сауни, після чого ОСОБА_18 пішов до басейну, а ОСОБА_7 залишився у кімнаті відпочинку.

Образившись на ОСОБА_18 , ОСОБА_7 пішов слідом за ним до басейну, де в той час, тримаючись руками за край басейну, знаходився ОСОБА_18 , щоб спричинити останньому тілесні ушкодження.

Реалізуючи умисел, направлений на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 наніс удар ногою ОСОБА_18 в область голови, від чого ОСОБА_18 впав в воду басейну та захлинувся. Після чого ОСОБА_7 пішов з місця події.
Смерть ОСОБА_18 наступила від механічної асфіксії, що розвинулась внаслідок утоплення у воді.
Висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілих, їх представника на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, його захисника, думку прокурора, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду - без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Вина ОСОБА_7 у необрежному вбивстві ОСОБА_18 при встановлених судом першої інстанції обставинах підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Так, показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що 13.06.2013 року його друг ОСОБА_18 запросив його до сауни, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , де вони відпочивали та розпивали спиртні напої разом із ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . Близько 4.00 год. у кімнаті відпочинку між ним та ОСОБА_18 виникла сварка з приводу оплати за послуги сауни, після чого ОСОБА_18 пішов до басейну, а він залишився у кімнаті відпочинку. Образившись на ОСОБА_18 , він пішов слідом за ним до басейну сауни, де в той час, тримаючись руками за край басейну, знаходився ОСОБА_18 . Він наніс удар ногою ОСОБА_18 в область голови і зразу пішов до виходу. Умислу на вбивство ОСОБА_18 у нього не було.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання обвинуваченого достовірними, оскільки вони узгоджуються з показаннями потерпілих та свідків.
Потерпіла ОСОБА_13 показала, що під час відпочинку в сауні між її чоловіком ОСОБА_18 та ОСОБА_7 виникла сварка з приводу оплати за сауну. Коли її чоловік знаходився у бассейні, тримаючись руками за край басейну, ОСОБА_7 наніс йому удар ногою в область голови, після чого пішов із сауни. А її чоловік знаходився під водою. За допомогою ОСОБА_14 і працівника сауни намагалися врятувати ОСОБА_18 . Викликали карету швидкої допомоги.

Свідок ОСОБА_14 підтвердила те, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 була сварка з приводу оплати за сауну, після чого ОСОБА_18 пішов до басейну, а ОСОБА_19 залишився у кімнаті відпочинку. Через деякий час ОСОБА_7 пішов до басейну. Вона знаходилась в кімнаті відпочинку, коли її сестра ОСОБА_13 звернулася до неї за допомогою. В басейні під водою знаходився ОСОБА_18 , якого намагалися врятувати, викликали карету швидкої допомоги.

Із показань свідка ОСОБА_15 убачається, що 13.06.2013 року чотири особи відпочивали в сауні, розпивали спиртні напої. За 5-10 хвилин до закінчення їхнього часу перебування в сауні між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 виник конфлікт. ОСОБА_20 підійшов до нього і попросив біту для заспокоєння розгніваного ОСОБА_18 . Він запропонував викликати охорону, але ОСОБА_19 відповів, що не треба, вони розберуться самі. Хвилин через 5 потім почув крики і забіг до сауни. Побачив в куті басейну під водою ОСОБА_18 , якого він витяг з води, після чого викликали карету швидкої допомоги.

Проаналізувавши наведені показання у сукупності із даними висновку судово медичної експертизи трупа № 1372 від 20.07.2013 року, згідно якому умовно тілесні ушкодження в області голови можуть «опосередковано» знаходитись в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_18 настала внаслідок механічної асфіксії, яка виникла внаслідок утоплення в воді, що підтверджується повним наповненням крові внутрішніх органів, рідким станом крові, набряком головного мозку і легенів, осередками емфіземи легенів, крововиливами на поверхні легенів, серця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що своїми протиправними діями ОСОБА_7 вчинив вбивство через необережність і вірно кваліфікував його дії за ч.1 ст.119 КК України.
На думку апеляційного суду суд першої інстанції у відповідності із вимогами закону оцінив досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Позбавлені підстав доводи апелянтів про вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства їх сина ОСОБА_18 з корисливих мотивів.

Із вищенаведених показань потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 видно, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 була сварка з приводу оплати за сауну.

Але є надуманими твердження апелянтів, що ОСОБА_7 вимагав гроші у ОСОБА_18 , оскільки це твердження не підтверджується жодним доказом.

Не містять матеріали кримінального провадження і дані, які б вказували на наявність мотиву у ОСОБА_7 на умисне вбивство ОСОБА_18 .

Як пояснив в апеляційній інстанції обвинувачений, між ним та ОСОБА_18 склалися дружні стосунки, конфліктів між ними не було. Через сварку з приводу оплати за сауну він вдарив потерпілого ногою в область голови з метою спричинення тілесного ушкодження. Стверджує, що умислу на умисне вбивство у нього не було.
Виходячи із роз`яснень, які містяться у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 07.02. 2003 року апеляційний суд вважає, що не можна розглядати, як умисне вбивство, коли смерть потерпілого настала внаслідок механічної асфіксії, що мало місце внаслідок падіння у воду від удару, нанесеного ОСОБА_7 , оскільки той не бажав та свідомо не припускав настання таких наслідків.
З огляду на вищенаведене ОСОБА_7 не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинний був і міг їх передбачати, що свідчить про необережну форму вини з його боку, а саме злочинну недбалість.
Тому суд першої інстанції з урахуванням вказаної суб`єктивної сторони обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 , як вбивство через необережність.
Що стосується виявлених при судово-медичному обстеженні численних тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_18 , які отримані незадовго до смерті та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, то причетність саме ОСОБА_7 до заподіяння цих тілесних ушкоджень не підтверджується жодним доказом.
На думку апеляційного суду не свідчить про умисел на умисне вбивство ОСОБА_18 і бажання обвинуваченого заспокоїти потерпілого за допомогою бити, яку він попросив у працівника сауни ОСОБА_21 , а також ненадання ним допомоги потерпілому.
Суд першої інстанції навів ці обставини у вироку при викладенні показань обвинуваченого, потерпілих, свідків, але вірно зазначив, що сукупністю зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку було доведено вчинення ОСОБА_7 вбивства ОСОБА_18 через необережність.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд у відповідності із вимогами ст.ст.65-67 КК України врахував вчинення ним злочину середньої тяжкості; обставини злочину; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, сприяння розкриттю злочину; обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, вчинив злочин вперше, страждає хронічним захворюванням легенів.

Врахувавши наведені обставини та дані про особу обвинуваченого, суд обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст. 119 КК України.

На думку колегії суддів призначене судом покарання за своїм видом та розміром відповідає ступнею тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, а також даних про його особу, наявності пом`якшуючих покарання обставин апеляційний суд погоджується із висновком суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування призначеного покарання.

На думку апеляційного суду застосування ст. 75 КК України із призначенням іспитового строку на 2 роки є правильним і обґрунтованим.

Є обґрунтованим рішення суду першої інстанції і в частині відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в розмірі 20000 грн. з урахуванням обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого злочину, ступеню страждань, які зазнали потерпілі внаслідок смерті їх сина, а також даних про особу обвинуваченого та його майнового стану.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законний та обґрунтований вирок.
Не вбачає апеляційний суд і підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просили апелянти.
Таким чином, апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є необґрунтованою і такою, яка не підлягає задоволенню, а вирок суду є законним, обґрунтованим, який слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3