Справа № 375/846/14-к
Провадження № 1-кп/375/1/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.12.2015 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, студента третього курсу НТУ м.Київ, не одруженого, раніше не судимого,
за ч. 2 ст. 286 КК України, -
Органом досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він 26.05.2013 року близько 16:00 години, рухаючись спільно з пасажиром ОСОБА_10 на технічному справному мотоциклі «Zealsun ZS125-4 Zongshen», д.н.з. НОМЕР_1 , жовтого кольору, по автодорозі вул.Гайова в смт.Рокитне, не маючи при собі посвідчення водія на керування даним транспортним засобом та, під`їхавши до перехрестя рівнозначних доріг вулиць Гайова Мовчанівська, в порушення вимог пунктів 1.3 (Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими), 1.5 (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків), 2.3.б («бути уважним, стежити за дорожною обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), 2.3.г (під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів), 16.12 (На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не реагував на її зміну, не надав дороги мотоциклу «Viper 200CC» без державного номерного знака, червоного кольору, під керуванням ОСОБА_5 , який рухався праворуч від нього по вул. Мовчанівській, виїхав на перехрестя, чим здійснив перешкоду для руху вказаного транспортного засобу та що спричинило зіткнення обох вказаних транспортних засобів.
Внаслідок зіткнення ОСОБА_9 та його пасажир ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та його пасажири ОСОБА_11 і ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, а саме: ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 середнього ступеня тяжкості, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження. Даних щодо механічних пошкоджень транспортних засобів пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення не містить.
Як зазначено в обвинувальному акті, в прямому причинному зв`язку з виникненням вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_9 вимог пунктів п.п. 1.3, 1.5, 2.1(а), 2.3(6), 2.3(г), 16.12 Правил дорожнього руху України.
Таким чином, досудовим розслідуванням ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що своїми необережними діями, які виразились в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.
В основу пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення прокурором покладено:
?протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.05.2013 року зі схемою дорожньо-транспортної пригоди та фототаблицею, зі змісту якого вбачається, що дружньо-транспортна пригода сталася на рівнозначному перехресті доріг, яке є нерегульованим та не містить дорожніх знаків, з обмеженою видимістю. Дорожнє покриття було частково мокрим та мало місцями нашарування гранпилі. Сліди гальмування транспортних засобів на місці пригоди оглядом виявлені не були. На разі, було виявлено пошкодження асфальтобетонного покриття довжиною 0.25 м в напрямку розташування після зіткнення обох транспортних засобів, яким є місце ближче до краю та за межами проїзної частини дороги (узбіччя) в напрямку руху мотоцикла «Viper 200CC» (по вул..Мовчанівська) (т.1 а.с. 81-102);
?довідки Рокитнянської ЦРЛ від 10.06.2013 року №№ 715, 716, 717 та 718, відповідно до яких вбачається, що 26.10.2013 року до відділення невідкладної медичної допомоги було доставлено о 17:00 годині ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 (т.1 а.с. 108-111);
?висновок судово-медичної експертизи № 103-Д від 17.10.2013 року, за яким у потерпілої під час дорожньо-транспортної пригоди 26.05.2013 року ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забійної рани підборіддя та лобної ділянки, травматичного перелому правого суглобового паростку нижньої щелепи зі зміщенням уламків, гематоми правої лобної ділянки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості (т.1 а.с.180);
?висновок судово-медичної експертизи № 98-Д від 21.10.2013 року, за яким у потерпілого під час дорожньо-транспортної пригоди 26.05.2013 року ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у виді забійної рани в області обличчя, відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток зводу та основи черепа в передній черепній ямці, перелому кісток лицьового черепа (лобної кістки, решітчастої кістки, кісток носа, скуло-орбітальних комплексів з обох сторін, нижньо-латеральних стінок обох глазниць обох верхньочелюсних пазух, перелому дуги правої акулової кістки), крововиливу під тверду мозкову оболонку в проекції олобної частини лівої напівкулі, забою головного мозку в лобній області напівкуль, з яких тілесне ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток зводу та основи черепа є тяжким тілесним ушкодженням, яке є небезпечним в момент його заподіяння (т.1 а.с. 182-183);
?висновок судово-медичної експертизи № 93-Д від 26.08.2013 року, за яким у потерпілого під час дорожньо-транспортної пригоди 26.05.2013 року ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у виді перелому головки лівої малогомілкової кістки, рваних ран в ділянці лівого колінного суглобу, садна в ділянці лівого ліктьового суглобу, струсу головного мозку, з яких тілесне ушкодження у виді перелому відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинило довготривалий розлад здоровя понад 21 день (т.1 а.с. 185);
?висновок судово-медичної експертизи № 127-Д від 10.10.2013 року, за яким у потерпілої під час дорожньо-транспортної пригоди 26.05.2013 року ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забію правого колінного суглобу, забію поперекового відділу хребта, неповного самовільного викиденя у 18-19 тижнів вагітності, останнє з яких відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень (т.1 а.с. 187-188);
?висновок судово-медичної експертизи № 92-Д від 02.10.2013 року за яким під час дорожньо-транспортної пригоди 26.05.2013 року ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді забійної рани в області голови, травматичного розриву шкіри зовнішнього слухового ходу лівого вуха, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя на строк більше шести днів (т.1 а.с.190-191);
?висновок судової автотехнічної експертизи № 791А від 11.11.2013 року, за яким несправностей, які б могли викликати погіршення або відмовлення в роботів гальма переднього та заднього колеса мотоцикла «Zealsun ZS125-4 Zongshen», д.н.з. НОМЕР_1 , безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, не виявлено (т.1 а.с. 199-202);
? висновок судової автотехнічної експертизи № 790А від 11.11.2013 року, за яким несправностей, які б могли викликати погіршення або відмовлення в роботів гальма заднього колеса мотоцикла «Viper 200CC» без державного номерного знака, безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, не виявлено. На разі, виявлено технічну несправність гальма переднього колеса мотоцикла, яка мала місце до пригоди і яку водій мав можливість виявити та яка спричинена демонтажом її гальмівного механізму та трубки його приводу (т.1 а.с. 210-214);
?Висновок судової транспортно-трасологічної експертизи № 792А від 20.11.2013 року, за яким: в момент первинного контакту поздовжні осі обох транспортних засобів розташувалися під кутом приблизно 90 градусів при перехресних напрямках їх руху; в момент первинного контакту мотоцикл «Viper 200CC» контактував переднім колесом з пером рульової вилки та правою боковою частиною переднього колеса мотоцикла «Zealsun ZS125-4 Zongshen», а в подальшому у процесі їх довороту мотоцикл «Zealsun ZS125-4 Zongshen» - деталями своє правої частини із деталями лівої частини мотоцикла «Viper 200CC»; встановити точне місце зіткнення транспортних засобів не вдалося, але який стверджує, що останнє сталося в межах перехрестя доріг до початку пошкодження дорожнього покриття (т.1 а.с. 221-228);
?протокол слідчого експерименту від 29.11.2013 року за участю ОСОБА_5 , за яким за свідченнями потерпілого ОСОБА_5 водій мотоцикла ОСОБА_9 рухався зі швидкістю близько 80-90 км/год та на відстані 2 м від краю своєї полоси руху та було встановлено видимість наліво з місця зупинки мотоцикла під керуванням ОСОБА_5 (12.5 м), а також відстань від місця зупинки до місця зіткнення (6.8 м) (т.1 а.с. 229-232);
?висновок судової автотехнічної експертизи № 114 від 09.04.2014 року (за вихідними даними: місцем пригоди є рівнозначне перехрестя доріг; дорожні знаки відсутні; проїзна частин дороги асфальтобетонна і на момент пригоди її покриття було сухим та без вибоїн; ширина дороги по вул.. Поповича (в судовому засіданні встановлено і що відображено в уточненому обвинуваченні, це вул..Мовчанівська) по напрямку руху до перехрестя з вул.Гайова становить 4,4 м.; ширина автодороги по вул.Гайова з лівої сторони від вул.Поповича (вул..Мовчанівська) становить 6,0 м, з правої 7.5 м; перехрестя по напрямку руху прямо по вул.Поповича (вул..Мовчанівська) через вул.Гайова, зміщене в ліву сторону (дані відповідно до схеми ДТП від 26.05.2013 року); зіткнення відбулося, коли переднє колесо мотоцикла «Viper 200CC» перебувало на відстані 2.2 м до опори № 20 по відношенню до ширини дороги в напрямку свого руху, мотоцикл «Zealsun ZS125-4 Zongshen» рухався по вул..Гайова зі швидкість приблизно 80-90 км/год на відстані 2 м від правого краю проїзної частини дороги по вул..Гайова в напрямку свого руху; видимість для водія мотоцикла «Viper 200CC» вліво з місця його зупинки становила 12.5 м; в момент зіткнення поздовжні осі обох транспортних засобів розташувалися під кутом приблизно 90 градусів при перехресних напрямках їх руху і мотоцикл «Viper 200CC» контактував переднім колесом з пером рульової вилки та правою боковою частиною переднього колеса мотоцикла «Zealsun ZS125-4 Zongshen», а в подальшому у процесу їх довороту мотоцикл «Zealsun ZS125-4 Zongshen» - деталями своє правої частини із деталями лівої частини мотоцикла «Viper 200CC»), відповідно до якого дослідження проводилося лише за показами водія мотоцикла «Viper 200CC» ОСОБА_5 , оскільки покази водія мотоцикла «Zealsun ZS125-4 Zongshen» в тім, що в момент зіткнення він не рухався, були визнанні експертом технічно неспроможними і відповідно до якого у заданій дорожній обстановці водій мотоцикла «Viper 200CC» мав діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 16.12, 21.1, 34.4.1.а. ПДР України та не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мотоциклом «Zealsun ZS125-4 Zongshen», водій якого у свою чергу мав діяти відповідно до вимог пункту 16.12 ПДР України та відповідно мав можливість уникнути зіткнення шляхом дотримання цих вимог. Також експерт констатував невідповідність дій водія мотоцикла «Viper 200CC» вимогам пунктів 21.1, 34.4.1.а. ПДР України та відсутність їх причинного зв`язку із виникненням пригоди, тоді як порушення водієм мотоцикла «Zealsun ZS125-4 Zongshen» вимог пункту 16.12 Правил визнає причиною пригоди (т.1 а.с. 258-263).
Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_12 винним себе у пред`явленому звинуваченні не визнав та суду показав, що 26.05.2013 року близько 16:00 години він разом з ОСОБА_10 виїхав на мотоциклі від свого будинку по АДРЕСА_1 , в напрямку до магазину «Орхідея». Минуючи обережно місце весілля, де було багато людей на дорозі та, рухаючись при цьому зі швидкістю приблизно 25-30 км/год, він котився на нейтральній передачі до перехрестя вулиць Гайова-Мовчанівська. Потім він призупинився та став потихеньку викочуватися на вулицю Мовчанівська. При цьому паркан заважав йому оглянути дорогу з правої сторони. Він зїхав на зустрічну полосу руху для ОСОБА_5 , де відчув удар з правої сторони і більше нічого не пам`ятає. Посвідчення водія та мотошолома тоді в нього дійсно не було. Йому було відомо, що перехрестя рівнозначне і що треба було надавати перевагу в русі транспорту, що рухався з правої сторони, але він змушений був виїхати частково на перехрестя, тому, що була незадовільна оглядовість дороги на праву сторону по напрямку його руху.
Просив визнати його невинуватим у пред`явленому звинуваченні та виправдати.
Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що перед перехрестям він подивився вправо, а потім вліво, чи не має перешкоди для руху, при цьому при огляді вліво дорога продивлялася на відстань приблизно 150 м. Після цього почав рух, доїхавши до середини перехрестя та відчув удар зліва. Звуку мотоцикла він при цьому не чув та не бачив власне самого мотоцикла до удару. Також уточнив, що він не намагався проїхати обережно вперед та продивитися дальші вулицю зліва, оскільки він не повинен був пропускати транспорт, що рухався від нього зліва.
Потерпіла ОСОБА_11 суду показала, що вона разом з чоловіком ( ОСОБА_5 ) та знайомим ОСОБА_13 рухалися втрьох на мотоциклі. За кермом був чоловік, вона сиділа посередині, а ОСОБА_14 позаду. Біля перехрестя ОСОБА_15 пригальмував. При цьому вона дивилася вправо. Коли ОСОБА_15 рушив, вона відчула удар та втратила при цьому свідомість. Що було до удару в напрямку їх руху та з правої сторони, вона не знає, звуку транспорту, що наближався та звуку гальмування транспорту, вона також не чула. Зіткнення відбулося в межах перехрестя ближче до правої сторони.
Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що перед перехрестям вони зупинилися, а коли рушили, то відчули удар. Під час руху він не дивився наліво, тому, що там паркан і вулиці зовсім не було видно. Його голова була повернута направо. Покази потерпілого ОСОБА_5 щодо відстані, на яку проглядалася вулиця наліво підтверджує частково, оскільки фактично там можливо було продивитися вулицю наліво приблизно на 50-70 м.
Свідок ОСОБА_16 суду показав, що він їхав за мопедом Володі та бачив, як водій мопеда пригальмував, бо загорілися « ОСОБА_17 », а потім ОСОБА_14 стукнув його рукою по плечу, той подивився направо і різко поїхав уперед, здійнялася курява та він почув удар. Наліво водій мопеда перед цим не дивився, іншого мотоцикла він не бачив. Удар відбувся за серединою перехрестя. Водій мопеда їхав ближче до узбіччя.
Свідок ОСОБА_18 суду показав, що бачив, як перед перехрестям у мопеда загорівся «Стоп», а злівої сторони він не чітко побачив жовтий мотоцикл, на якому було двоє людей і який ударився у бік червоного мотоцикла і обидва мотоцикли впали. Зіткнення відбулося на середині перехрестя. Чи зупинявся жовтий мотоцикл, він не бачив. Після удару червоний мотоцикл відкинуло вправо на узбіччя.
Свідок ОСОБА_19 суду показав, що самої пригоди на перехрестя вулиць Гайова-Мовчанівська він не бачив, але бачив, як працівники міліції проводили якісь заміри, а потерпілий ОСОБА_20 при цьому показував як рухався ОСОБА_21 . Його працівники міліції попросили потримати мопед, після чого він пішов додому. Потім його покликав ОСОБА_20 , щоб він розписався про те, що він бачив і як проводилися заміри. Під час замірів окрім його, ОСОБА_20 та сусіда ОСОБА_22 , більше нікого не було. Ні про його права та обов`язки та щось інше ніхто йому нічого не розповідав. Які проводилися заміри, які їх розміри, ніхто нічого не говорив у його присутності, він особисто нічого не бачив з цього приводу, а лише стояв та тримав мопед. Хто знаходився під час проведення слідчої дії він не знає, оскільки ніхто нікого не представляв. Також уточнив, що коли він тримав мопед, ОСОБА_23 їхав на іншому мопеді зі сторони вулиці ОСОБА_24 . Протокол слідчої дії йому ніхто не давав і не читав, а сказали лише підписати і він, довіряючи, підписав.
Свідок ОСОБА_25 суду показав, що в травні 2013 року близько другої години дня, рухаючися з лісу, ОСОБА_20 із дружиною та Вітренком на мотоциклі поїхали попереду. При цьому ОСОБА_20 сидів за кермом, дружина його посередині, а ОСОБА_14 позаду. Він разом із ОСОБА_26 приблизно через півтори хвилини поїхав за ними слідом на мопеді. Під час руху вони побачили місце дорожньої пригоди, а коли підїхали ближче, то побачили два мотоцикли, що лежали один на одному з правої сторони біля стовпа в напрямку руху по вулиці Мовчанівській до вулиці Шевченка. Також на землі лежало п`ятеро людей та перебувало багато сторонніх осіб. Також суду показав, що він був понятим під час слідчого експерименту, куди його запросив ОСОБА_20 . Крім нього на місці проведення слідчого експерименту був один працівник міліції, експерт та ОСОБА_20 . На вулиці також стояв якийсь дядько, але він до них не підходив. У його присутності ОСОБА_20 експертом ставилися питання щодо місця його зупинки переднім колесом, коли він дивився на перехрестя, а також про напрямок його руху. У його присутності ОСОБА_20 показав місце зупинки та напрямок руху, після чого було поставлено точки та проведено заміри. Ні працівник міліції, ні експерт не пояснювали йому причину його запрошення та не роз`яснювали будь-яких прав. Він та ОСОБА_20 поставили свої підписи у документі, який був складений на місці. Більше ніхто у його присутності своїх підписів не ставив. Також уточнив, що він на своєму мопеді три рази рушав з вказаного ОСОБА_20 місця зупинки і останній всі три рази підтвердив, що саме так він і їхав на момент пригоди.
Судовий експерт ОСОБА_27 суду показав, що підтримує наявний у матеріалах провадження свій висновок і що при проведенні експертизи ним було враховано висновки судової автотехнічної експертизи за участю експерта НДЕКЦ Київської області щодо взаємного розташування транспортних засобів на момент пригоди під кутом 90 градусів, що не суперечило матеріалам справи, а саме наявним в них слідовій інформації та наявним на транспортних засобах пошкодженням.
Напрямки руху обох мотоциклів ним було визначено відповідно до наявної у матеріалах справи схеми ДТП, де було зазначено напрямки руху цих транспортних засобів до зіткнення, зафіксовано пошкодження на асфальтному покритті і положення обох транспортних засобів після зіткнення. Також під час проведеного слідчого експерименту за його та іншого експерта участю було перевірено покази учасника дорожнього руху ОСОБА_9 , які відповідали положенню подряпини на асфальті, що зафіксована у схемі ДТП та положенню транспортних засобів після зіткнення. Зауважив, що критична оцінка показам ОСОБА_5 щодо місця зіткнення транспортних засобів ґрунтується на невідповідності останніх зазначеній у схемі ДТП слідовій інформації і що було також взято до уваги експертом НДЕКЦ при проведенні першої експертизи. Місце зіткнення правіше подряпини на асфальті не могло бути.
Судовий експерт ОСОБА_28 суду показав, що у даному кримінальному провадженні він проводив дві експертизи технічного стану обох транспортних засобів, транспортно-трасологічну експертизу та автотехнічну експертизу.
Він частково підтримує пункт третій виконаної ним транспортно-трасологічної експертизи від 20.11.2013 року щодо місця зіткнення транспортних засобів після, а саме, що місце зіткнення знаходилося в межах перехрестя, а не перед пошкодженням на асфальтному покритті, оскільки під час проведення експертизи у його розпорядженні були лише чорно-білі фото місця пригоди, тоді як на наданих йому слідчим після проведення експертизи кольорових фото було також видно крім подряпини іншу слідову інформацію, а саме сліди коліс транспортних засобів. Вказані кольорові фото у матеріалах провадження наявними не були і йому у послідучому надавалися не у визначеному процесуальним законом порядку. Під час проведення слідчого експерименту було встановлено, що початок подряпини був лівіше вказаних слідів коліс приблизно на 2 м та напрямку руху мотоцикла під керуванням ОСОБА_20 і що не може бути доказом місця зіткнення. Інших експертних досліджень за наявною на наданих йому слідчим кольорових фото слідовою інформацією він не проводив.
Для проведення автотехнічної експертизи від 09.04.2014 року вихідні дані були взяті із результатів слідчого експерименту за участю ОСОБА_20 , які є об`єктивними та несуперечливими. Також зі слів ОСОБА_20 було встановлено видимість іншого учасника руху ( ОСОБА_9 ) із-за паркану зліва, який фактично обмежував видимість.
Взаємне розташування транспортних засобів безпосередньо перед пригодою під кутом 90 градусів він зробив з огляду на локалізацію пошкоджень на обох транспортних засобах.
Заслухавши у судовому засіданні показання обвинуваченого, потерпілих, свідків, експертів, дослідивши матеріали кримінального провадження, аналізуючи зібрані в ході досудового та судового слідства і перевірені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що інкриміноване ОСОБА_9 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, не знайшло свого підтвердження та обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення з наступних підстав.
Основним безпосереднім об`єктом даного злочину є безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.
Об`єктивна сторона злочину включає наступні обов`язкові ознаки: 1) діяння; 2) обстановку; 3) наслідки; та 4) причинний зв`язок між діянням та наслідками.
Діяння заключається в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту.
Причинний зв`язок між діянням та наслідками має місце тоді, коли порушення правил дорожнього руху чи експлуатації транспорту, допущені винною особою, закономірно, при необхідності тягне за собою наслідки, передбачені ст..286 КК України.
Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст..286 КК України, є особа, керуюча транспортним засобом (водій).
Суб`єктивна сторона злочину визначається відношенням винного до наслідків і в цілому характеризується неосторожною формою вини.
Суд, даючи оцінку доказам наданим прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і на що сторона обвинувачення посилалася у судових дебатах при підтриманні державного обвинувачення, а саме: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.05.2013 року зі схемою дорожньо-транспортної пригоди та фототаблицею, протоколу слідчого експерименту від 29.11.2013 року, висновку судової автотехнічної експертизи № 114 від 09.04.2014 року, висновків судово-медичних експертиз № 103-Д від 17.10.2013 року, № 98-Д від 21.10.2013 року, № 93-Д від 26.08.2013 року, № 127-Д від 10.10.2013 року, № 92-Д від 02.10.2013 року - вважає їх неналежними доказами. Вказані висновки суду обґрунтовані тим, що дані докази, як в сукупності, так і кожен з них окремо, не доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
При цьому суд приходить до висновку щодо намагання прокурора у судовому засіданні після допиту всіх учасників кримінального провадження, свідків та дослідження отриманих письмових доказів за допомогою показань судового експерта ОСОБА_28 , який частково підтримав пункт третій свого висновку № 114 від 09.04.2014 року щодо визначення місця зіткнення, спотворити встановлену на досудовому слідстві обставину наявності на місці пригоди подряпини на асфальтобетонному покритті, яка за висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 792А від 20.11.2013 року цього ж експерта не суперечить іншим встановленим обставинам пригоди (встановленому напрямку руху транспортних засобів безпосередньо перед пригодою, напрямку їх руху після зіткнення та розташування після зіткнення) та була врахована при проведенні іншої призначеної у провадженні судом судової комплексної траснпортно-трасологічної автотехнічної експертизи № 7787/14-52/9-46 від 27.11.2014 року, висновки якої судовий експерт ОСОБА_27 підтримав у судовому засіданні та які в частині щодо напрямку руху транспортних засобів безпосередньо перед пригодою та місця їх зіткнення не є суперечливими та не спростовують показів щодо обставин пригоди, які надав суду обвинувачений ОСОБА_9 ..
Доводи прокурора та судового експерта у судовому засіданні в тім, що відповідно до кольорових фото, які хоча і не були приєднані до матеріалів кримінального провадження та не досліджувалися експертом ОСОБА_28 , на дорожньому покритті малися сліди коліс обох транспортних засобів, які спростовують відношення подряпини до пригоди, що мала місце 26.05.2013 року за участю обвинуваченого, свого належного підтвердження у судовому засіданні з огляду на отримані у провадженні докази не знайшли та спростовуються даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.05.2013 року про відсутність на місці пригоди слідів шин та слідів гальмування. Самі по собі покази в судовому засіданні експерта ОСОБА_28 , який по суті не проводив додаткового експертного дослідження за такими фото, також не спростовують висновку комплексної траснпортно-трасологічної автотехнічної експертизи № 7787/14-52/9-46 від 27.11.2014 року, відповідно до якого на разі припущення утворення подряпини під час контактування обох транспортних засобів (мотоциклів «Zealsun ZS125-4 Zongshen» та «Viper 200CC») покази ОСОБА_5 щодо зазначення ним місця зіткнення є технічно неспроможними, а місце зіткнення обох транспортних засобів могло знаходитися безпосередньо перед подряпиною відносно їх руху і остання візуально співпадає з напрямом відкидання цих транспортних засобів.
Відповідно до висновку судової транспортно трасологічної експертизи № 792А від 20.11.2013 року, за яким в момент первинного контакту мотоцикл «Viper 200CC» контактував переднім колесом з пером рульової вилки та правою боковою частиною переднього колеса мотоцикла «Zealsun ZS125-4 Zongshen», а в подальшому у процесу їх довороту мотоцикл «Zealsun ZS125-4 Zongshen» - деталями своє правої частини із деталями лівої частини мотоцикла «Viper 200CC», випливає, що саме мотоцикл «Viper 200CC» під керуванням ОСОБА_5 вдарився у мотоцикл «Zealsun ZS125-4 Zongshen» під керуванням ОСОБА_9 і така встановлена обставина жодним чином не спростована у судовому засіданні та спростовує покази у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 в тім, що після початку руху, доїхавши до середини перехрестя, він відчув удар зліва.
Покази потерпілого ОСОБА_5 щодо обставин пригоди, а точніше їх об`єктивність, спростовуються також показами у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , відповідно до яких перед перехрестям вони зупинилися, вулиці наліво не було видно зовсім, оскільки заважав паркан, а також показами свідка ОСОБА_16 в тім, що він їхав за мопедом Володі та бачив, як водій мопеда пригальмував, бо загорілися « ОСОБА_17 », а потім ОСОБА_14 стукнув його рукою по плечу, той подивився направо і різко поїхав уперед, не дивившись перед цим наліво, здійнялася курява та він почув удар.
Надаючи під час постановлення вироку у нарадчій кімнаті оцінку наявному у матеріалах кримінального провадження протоколу слідчого експерименту від 29.11.2013 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , (т.1 а.с. 229-232), на який прокурор посилається як на доказ обвинувачення, суд визнає останній недопустимим доказом, оскільки органом досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту допущено грубі порушення вимог кримінального процесуального закону.
Такого висновку суд дійшов на основі аналізу порядку отримання вказаного доказу з огляду на положення діючого кримінального процессуального закону.
Так, відповідно до вимог ст. 223 КПК України:
- слідчий експеримент є слідчою розшуковою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні;
- перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом.
- слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту.
На разі, будучи допитаними у судовому засіданні у відповідності до положень ч.7 ст. 223 КПК України з приводу обставин проведення вказаного слідчого експерименту, свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_19 показали, що їм жодним чином не розяснювалися їх права та обовязки. Більше того, ОСОБА_19 показав, і що частково підтвердив у судовому засіданні інший понятий ОСОБА_25 , що: його працівники міліції попросили потримати мопед, після чого він пішов додому. Потім його покликав ОСОБА_20 , щоб він розписався про те, що він бачив і як проводилися заміри. Під час замірів окрім його, ОСОБА_20 та сусіда ОСОБА_22 , більше нікого не було. Які проводилися заміри, які їх розміри, ніхто нічого не говорив у його присутності, він особисто нічого не бачив з цього приводу, а лише стояв та тримав мопед. Хто знаходився під час проведення слідчої дії він не знає, оскільки ніхто нікого не представляв. Також уточнив, що коли він тримав мопед, Сук їхав на іншому мопеді зі сторони вулиці ОСОБА_24 . Протокол слідчої дії йому ніхто не давав і не читав, а сказали лише підписати і він, довіряючи, підписав.
Викладене вказує на те, що по суті ОСОБА_19 був стороннім пасивним спостерігачем під час проведення слідчої дії, та не виконував обов`язки понятого, а ОСОБА_25 , будучи понятим, окрім того ще й виконував одночасно обов`язки стажиста, що також є недопустимим та в сукупності вказує на грубі порушення процесуального порядку отримання вказаного доказу у кримінальному провадженні.
Крім того, зважаючи на показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_25 (щодо його дружніх стосунків із потерпілими ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 ), з огляду на ту обставину, що до участі у слідчому експерименті його запросив потерпілий ОСОБА_5 , вбачається, що він ( ОСОБА_25 ) перебуває у дружніх стосунках з потерпілими ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_29 , що викликає сумнів у його неупередженості та по суті мало виключити його участь в якості понятого при проведенні слідчого експерименту відповідно до положень ч.7 ст. 223 КПК України в тім, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту.
Відповідно до положень ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, та положеннями статті 89 цього Кодексу, за якими суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення і у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 29.11.2013 року за участю потерпілого ОСОБА_5 спричинює також визнання недопустимим доказом висновку судової автотехнічної експертизи № 114 від 09.04.2014 року, на якому по суті ґрунтується обвинувачення та в основу якого покладені отримані під час слідчого експерименту вихідні дані.
Таким чином, вбачається, що сукупність отриманих та досліджених у судовому засіданні доказів не дає суду підстави зробити однозначно висновок про взаємне розташування до пригоди транспортних засобів під керуванням ОСОБА_9 та ОСОБА_5 відносно елементів проїзної частини перехрестя доріг вулиць Гайова - Мовчанівська, про місце їх зіткнення, а відтак надати оцінку відповідності обох учасників руху вимогам ПДР України та погодитися із твердженням обвинувального акту в тім, що саме порушення ОСОБА_9 вимог пункту 16.12 ПДР України перебуває у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 26.05.2013 року, та її наслідками. При цьому суд виходить з того, що маються суттєві сумніви щодо поведінки під часу руху відповідно до вимог ПДР України потерпілого ОСОБА_5 , який за твердженням ОСОБА_9 на момент зіткнення виїхав на зустрічну для свого руху полосу і що саме на зустрічній полосі руху відбулося зіткнення і які також не знайшли ні свого належного підтвердження, ні спростування у судовому засіданні.
Судом під час судового слідства було вжито всіх заходів для сприяння сторонам кримінального провадження в усуненні таких суперечностей, на разі останні так і залишилися бути неспростованими, а пред`явлене обвинувачення по суті залишається бути на припущеннях, які є не усунутими.
Згідно вимог ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Вимогами ст. 370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно ст..62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до вимог ст..62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
В статті 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ст..22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
На переконання суду під час судового слідства судом у відповідності до вказаних вимог закону були створені всі умови для обстоювання сторонами кримінального провадження своєї правої позиції та подання суду доказів і в тому числі шляхом призначення за клопотанням прокурора судової комплексної транспортно-трасологічної автотехнічної експертизи, виклику у судове засідання свідків та судових експертів для роз`яснення своїх висновків.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, відповідно до приписів частини першої статті 92 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
З урахуванням викладеного та відповідно до положень ст. 62 Конституції України суд тлумачить всі сумніви на користь ОСОБА_9 і приходить до висновку про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Таким чином, вищевказані надані стороною обвинувачення докази ніяк не викривають ОСОБА_9 у причетності до порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження та не доводять вини саме ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину і не спростовують його тверджень про непричетність до інкримінованого йому злочинного діяння, а тому суд вважає їх не належними та не достатніми для постановлення обвинувального вироку.
Крім того, під час судового слідства інших документів, протоколів процесуальних дій або висновків експертів, які б судом було можливим визнати в якості обвинувальних доказів, стороною обвинувачення не надано.
Виправдувальний вирок згідно ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи викладені обставини, на підставі ретельного дослідження наданих в ході судового слідства доказів, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_9 у вчиненні ним порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження не доведена, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_9 підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Речові докази по справі - мотоцикли «Zealsun ZS125-4 Zongshen» та «Viper 200CC» , які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили залишити у розпорядженні останніх.
Понесені у справі процесуальні витрати у зв`язку з проведенням експертиз підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.
Цивільний позов у провадженні не заявлявся, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_9 у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст.286 КК України визнати невинним і по суду виправдати на підставі ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Речові докази по справі - мотоцикли «Zealsun ZS125-4 Zongshen» та «Viper 200CC» , які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили залишити у розпорядженні останніх.
Понесені у справі процесуальні витрати у зв`язку з проведенням експертиз підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Рокитнянський районний суд, а засудженим з моменту отримання його копії.
Суддя ОСОБА_1