ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

05 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001254, за касаційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 21 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 02 липня 2015 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Херсона, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого: 28 грудня 1998 року за ч. 3 ст. 141, ст. 44 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна; 06 липня 2001 року за ч. 3 ст. 101, ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 153, ст. ст. 42, 43 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років і 6 місяців,

якого визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся заступник прокурора Херсонської області із касаційною скаргою на вищевказані судові рішення щодо ОСОБА_1

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про їх зміну через невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості злочину та даним про його особу, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд безпідставно не застосував вимоги ст. 69-1 КК України при призначенні покарання, не врахувавши що за наявності обставин, що пом'якшують покарання, передбачених пунктами 1, 2 ст. 66 КК України, повного визнання вини, відсутності матеріальних збитків та обставин, що обтяжують покарання, максимальний розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найсуворішого виду покарання, передбаченою санкцією статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Зазначає, що апеляційний суд всупереч ст. 419 КПК України на ці обставини уваги не звернув, помилку місцевого суду не виправив.

За вищевказаним вироком ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2 - 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Ухвалою суду апеляційної інстанції вищевказаний вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він у серпні 2014 року, перебуваючи на польових роботах у с. Ювілейне Цюрюпинського району Херсонської області, безоплатно отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи (незаконно придбав) обріз гладкоствольної мисливської рушниці, що відноситься до вогнепальної зброї, виготовленої саморобним способом, який у подальшому без передбаченого законом дозволу перевіз до покинутої будівлі дитячого садка в районі пл. Привокзальна у м. Херсоні, де зберігав до 04 березня 2015 року, після чого цього дня цього дня приблизно о 08:00 год. переніс вказану зброю у сквер Привокзальний м. Херсона, де вона була вилучена близько 09:00 год. під час проведення огляду місця події.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України, правильність призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи прокурора є такими, що заслуговують на увагу.

Так, згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують й обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом'якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні підсудним своєї вини, строк або розмір покарання (як основного, так і додаткового) не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Ці положення кримінального закону при призначення покарання ОСОБА_1 враховані не були.

Так, із матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_1 повністю визнав вину, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що визнано судом пом'якшуючими покарання обставинами, як це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, за результатами судового розгляду встановлено не було.

Разом із цим, відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року при вирішенні питання про призначення покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 263 КК України настання суспільно небезпечних наслідків у виді завдання збитків чи заподіяння шкоди законом не передбачено, такі наслідки дій ОСОБА_1 не були поставлені йому у вину відповідно до обвинувальному акту та не встановлені у судовому рішенні, фактично від його дій таких наслідків не настало.

Враховуючи наведене, зважаючи на положення ст. 69-1 КК України, суд необґрунтовано призначив ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк більше, ніж дві третини максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

З огляду на це, строк призначеного засудженому ОСОБА_1 покарання не повинен перевищувати 4 роки і 6 місяців, оскільки санкцією ч. 1 ст. 263 КК України передбачений максимальний строк покарання у виді позбавлення волі 7 років.

Таким чином, у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а судові рішення щодо ОСОБА_1 - зміні в частині призначення покарання.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 21 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 02 липня 2015 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Відповідно до ст. 69-1 КК України пом'якшити ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2 - 4 ст. 76 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4