Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2. і ОСОБА_3.,
за участю прокурора ОСОБА_4.,
засудженого ОСОБА_5,
захисника ОСОБА_6,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 19 листопада 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Соломʼянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року засуджено

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Врублівка Дзержинського району Житомирської області, мешканця м. Києва, громадянина України, такого, що судимості не мав,

за ч. 1 ст. 321 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

за ч. 3 ст. 321 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч. 4 ст. 321 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Із застосуванням вимог ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням на нього обовʼязків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

У вироку вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року вирок Соломʼянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року в частині призначеного покарання скасовано та в цій частині ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_5 призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 321 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 3 ст. 321 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді обмеження волі строком на 3 роки;

- за ч. 4 ст. 321 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді обмеження волі строком на 5 років.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на 5 років.

В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Відповідно до судових рішень ОСОБА_5 засуджено за те, що він до 8 квітня 2012 року за невстановлених слідством обставин незаконно придбав невстановлену кількість таблеток, які містять сильнодіючий лікарський засіб «метандієнон», які з метою збуту без спеціального на те дозволу зберігав при собі за місцем свого проживання у кімнаті АДРЕСА_1, та 8 квітня 2012 року перевіз їх на Севастопольську площу, 1 у м. Києві, де о 19 годині особі під вигаданими анкетними даними «ОСОБА_8» за 350 грн. продав два пакети з 98 та 99 таблетками, які містили сильнодіючий лікарський засіб «метандієнон», загальною масою 1,946 г і 1,97 г відповідно.

Також ОСОБА_5 до 23 червня 2012 року за невстановлених слідством обставин повторно, незаконно придбав невстановлену кількість таблеток, які містять сильнодіючий лікарський засіб «метандієнон», які з метою збуту без спеціального на те дозволу зберігав при собі за місцем свого проживання за вказаною адресою, та 23 червня 2012 року перевіз їх на Вокзальну площу, 1 у м. Києві, де о 16 годині особі під вигаданими анкетними даними «ОСОБА_8» за 110 грн. продав пакет зі 100 таблетками, які містили сильнодіючий лікарський засіб «метандієнон», загальною масою 0,99 г.

Крім того, ОСОБА_5 засуджено ще й за те, що він 23 червня 2012 року приблизно о 14 годині шляхом отримання у поштовому відділенні №16 «Нова Пошта» по пр. Московському, 16-А у м. Києві від невстановленої особи поштового відправлення з п'ятьма поліетиленовими пакетами, в яких знаходились 9 859 таблеток, які містили сильнодіючий лікарський засіб «метандієнон» в загальній кількості 98,53 г., які напередодні було оплачено ОСОБА_5 на імʼя невстановленої особи з використанням переказу грошових коштів в сумі 10 800 грн. через термінал «Приватбанку» у торгівельному центрі «Плазма» на пр. Московському, 20-Б. незаконно придбав та зберігаючи при собі перевіз їх на площу Вокзальну, 1 у м. Києві, де приблизно о 16 годині був затриманий працівниками міліції. Під час проведення огляду у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено п'ять поліетиленових пакетів, в яких знаходились 9 859 таблеток, які містили сильнодіючий лікарський засіб «метандієнон» в загальній кількості 98,53 г.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 не заперечує вини засудженого у вчиненні злочинних дій, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, що на його думку вплинуло на призначення ОСОБА_5 такого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі засудженого, просить скасувати вирок апеляційного суду, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону скаржник вважає неналежне обґрунтування апеляційним судом рішення щодо призначеного ОСОБА_5 покарання та вказує, що зазначене є порушенням вимог ст. 334 КПК України 1960 року. Зокрема захисник стверджує про неналежне врахування судом даних про особу засудженого, добровільності його дій після затримання працівниками міліції. Також скаржник вважає необхідним зазначення у вироку мотивів з яких суд відмовив ОСОБА_5 у звільненні його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 321 КК України як особи, яка добровільно здала сильнодіючі лікарські засоби та вказала джерело їх придбання і сприяла розкриттю злочинів в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 321 КК України.

Невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого, на думку захисника, також полягає у неврахуванні судом даних про особу засудженого.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи касаційної скарги, однак просили скасувати обидва судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд, прокурора, який вважав вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи в межах доводів касаційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим. Цей висновок, як це вбачається з касаційної скарги, захисник не заперечує.

Дії ОСОБА_5 за ч.ч. 1, 3, 4 ст. 321 КК України кваліфіковано правильно.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено процесуальних порушень при дослідженні й оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначених у вироку злочинів.

Твердження захисника ОСОБА_6 у касаційній скарзі про те, що суд призначив засудженому суворе покарання, неналежно врахував дані про особу ОСОБА_5 й інші обставини провадження, при цьому, всупереч вимог ст. 334 КПК України 1960 року належно не мотивував своє рішення є непереконливими.

Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При його обранні апеляційний суд не погодився із висновком суду першої інстанції про можливість застосування до ОСОБА_5 вимог ст. 75 КК України.

Такої думки апеляційний суд дійшов з урахуванням доводів апеляційної скарги, та позиції прокурора, висловленої в судовому засіданні. Викладаючи пояснення прокурора, який брав участь в судовому засіданні, апеляційний суд в ухвалі, як на один із доводів прокурора, звернув увагу і на порівняно високу ступінь суспільної небезпечності вчинених засудженим дій. Зазначеним спростовуються доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що порівняно високу ступінь суспільної небезпечності скоєного, суд врахував при призначенні покарання засудженому.

Матеріали справи не містять даних про наявність в діях засудженого добровільної здачі сильнодіючих лікарських засобів. Під добровільною здачею таких засобів розуміються дії особи, яка мала можливість володіти ними й надалі, але з власної волі здала їх представникам влади. Оскільки такі засоби було вилучено у ОСОБА_5 під час проведення огляду, його повідомлення про наявність у нього пігулок «метандієнону» та про джерело їх придбання, свідчать про бажання останнього сприяти розкриттю злочину, й не може визнаватися підставою для звільнення від відповідальності.

Призначаючи засудженому покарання апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного - його вік, позитивні характеристики, дані про працевлаштування та про сімʼю, обставини, що помʼякшують покарання, у тому числі й ті, на які посилається захисник у касаційній скарзі. Своє рішення щодо неможливості звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд належно мотивував.

Зваживши на наявність декількох обставин, які істотно знижують суспільну небезпечність особистості засудженого та помʼякшують покарання, апеляційний суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, визначивши більш мʼякий вид покарання, аніж позбавлення волі.

З такими висновками апеляційного суду погоджується й колегія суддів при розгляді касаційної скарги та вважає, що апеляційний суд урахувавши всі вимоги як кримінально-процесуального так і кримінального закону, у тому числі й вимоги щодо мотивування судом свого рішення про призначення виду та розміру покарання, а також ті, що слід враховувати при призначенні покарання, постановив законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, що відповідає вимогам ст. 334 КПК України 1960 року.

Призначене, як за вчинені злочини окремо так і на підставі ст. 70 КК України покарання, не можна визнати надто суворим, про що зазначає у касаційній скарзі захисник.

Колегія суддів погоджується з рішенням апеляційного суду та не знаходить переконливими доводи касаційної скарги про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність призначеного засудженому апеляційним судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_5, внаслідок суворості, й не вбачає підстав для скасування вироку, як про те просить скаржник в касаційній скарзі.

За таких обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Однак, як правильно звертає увагу в касаційній скарзі захисник, у мотивувальній частині вироку наявна технічна помилка щодо предмету злочину, яку апеляційному суду слід виправити в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року.

Керуючись ст.ст. 394, 396 КПК України 1960 року, п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Рекомендувати Апеляційному суду м. Києва внести у мотивувальну частину вироку відповідні виправлення описки щодо предмету злочину.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3