АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/5221/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/322/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 02 грудня 2015 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному проваджені №0002101 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, освіта середня-спеціальна, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-16 жовтня 2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.1, ст.289 ч.2, ст.70 КК України до п`яти років позбавлення волі, з застосуванням ст.75, 76 КК України з випробувальним строком три роки;
- 13 березня 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.3, ст.71 КК України до п`яти років одного дня позбавлення волі
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.186 КК України допокарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року у виді одного року позбавлення волі і призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді шести років позбавлення волі.

Питання щодо речових доказів вирішено.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року скасувати та закрити кримінальне провадження.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 також просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року скасувати та закрити кримінальне провадження.
Апеляційна скарга прокурора на вказаний вирок була відкликана.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_6 , 15 травня 2014 року близько 01.00 години, з метою викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , групою осіб, діючи з єдиним наміром в досягненні злочинного результату, за раніше розробленим планом, розподіливши ролі кожного, діючи умисно, спільно, прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де реалізуючі свій злочинний намір направлений на викрадення чужого майна, та впевнившись, що сторонніх осіб на вулиці немає, діючи за злочинним планом, відповідно до якого ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та почав збирати риболовецькі сітки, які висіли на гачках у дворі, а ОСОБА_9 знаходився біля хвіртки та чекав на ОСОБА_6 . В цей час із будинку вийшла потерпіла ОСОБА_10 та почала підходити до ОСОБА_6 . Однак, обвинувачений наказав потерпілій ОСОБА_10 зайти в будинок, що вона і зробила. Після чого ОСОБА_6 , діючи відкрито, умисно, повторно, продовжуючи свій злочинний намір, взяв 2 поліетиленові мішки та склав у них сім риболовецьких сіток, які знаходилися у дворі, покликав ОСОБА_9 , передав йому мішок з сітками, та вони втекли з місця вчинення злочину. Таким чином, обвинувачений спричинив потерпілій ОСОБА_10 збиток на загальну суму 1500 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, а фактичні обставини, справи не відповідають дійсності. В обґрунтування посилається на те, що судом не взяті до уваги ті обставини, які мають значення і могли вплинути на рішення суду. В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснив, що злочин вони скоювали разом, але підкреслив, що ці покази від нього витребували працівники міліції, які застосовували по відношенню до нього недозволені методи. Також не було взято до уваги те, що на час скоєння злочину він знаходився на реабілітаційному лікування після зняття гіпсу зі стоп обох ніг. Не була проведена очна ставка зі свідком ОСОБА_11 , не було його допитано в судовому засіданні, а потерпіла ОСОБА_10 давала неправдиві свідчення, про що було подано заяву. Просив допитати в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , а також членів слідчої групи яка проводила його затримку за заявою потерпілої. Просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що покази свідка ОСОБА_9 відповідно до вимог ст.87 КПК України є недопустимими доказами оскільки отримані внаслідок катування та істотного порушення прав і свобод. Крім того повинен бути визнаний недопустимим доказом і протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 також сторона обвинувачення не забезпечила явку свідків обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , клопотання про допит яких в якості свідків заявляв обвинувачений. За таких обставин неможна говорити про повноту, всебічність та об`єктивність судового розгляду. Крім того, суд не прийняв до уваги та не надав відповідної оцінки характеристикам з місця проживання та навчання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно з якими він характеризується як добропорядна, дисциплінована та доброзичлива людина.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 кожен окремо підтримали викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника вимоги та просили вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи. Неповноти та істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено. Зібрані у справі докази є допустимими та достатніми.

Судом в повній мірі досліджені зібрані в справі докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції проведений детальний аналіз обставин скоєння злочину, за результатами якого суд прийшов до правильного висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Доводи апеляції обвинуваченого про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, що суд безпідставно взяв до уваги одні докази і відхилив інші, про те, що показання свідків мають розбіжності є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Пояснення свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_10 є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам. Наведені докази спростовують доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про те, що він не вчиняв злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України не визнав та відмовився надати будь-які пояснення щодо пред`явленого йому обвинувачення.

Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до скоєння ним кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі колегія суддів не вбачає.

Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що він не скоював крадіжку сіток, безпідставні, оскільки спростовуються доказами по справі.

Колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена дослідженими та наведеними у вироку доказами, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_10 , яка під час допиту в судовому засіданні суду пояснила, що обвинуваченого ОСОБА_6 вона раніше не знала, але декілька разів бачила. 15 травня 2014 року приблизно о 00 годині 30 хвилин приблизно о 01:00 годині вона почула, що почали лаяти собаки. Вона відчинила двері та побачила, що хтось стоїть біля вікна її будинку і знімає рибальські сітки з гачків. Зробивши декілька шагів, вона запитала, - «що тут коїться?». В цей момент, чоловік який стояв біля вікна дістав предмет зовні схожий на пістолет та наказав їй зайти до будинку. Злякавшись, вона одразу зайшла до будинку та викликала співробітників міліції. Чоловіка який викрадав сітки, їй було дуже добре видно тому, що з вікна на нього падало світло, та й ніч була не дуже темною. Тому вона одразу впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 , адже до цього вона його декілька разів бачила. Також, в момент коли обвинувачений знімав з гачків сітки у дворі, вона бачила ще одного чоловіка, який стояв біля хвіртки. Злочином їй була спричинена шкода на суму 1500 гривен. Сітки згодом їй були повернуті, а тому претензій до обвинуваченого вона не має;
- поясненнями свідка ОСОБА_17 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що неприязних стосунків з ОСОБА_6 він не має. Потерпіла є його матір`ю та проживає за адресою АДРЕСА_2 . Що трапилось з матір`ю вночі 15 травня 2014 року, він знає з її слів. Коли мати йшла на роботу, то вона впізнала чоловіка, що стояв біля хвіртки її двору, в той час коли обвинувачений викрадав рибальські сітки. Вона зателефонувала йому і він простежив за чоловіками, які направлялись до водосховища. Взявши човен, він виплив до поставлених ними сіток, та впізнав їх, адже вони були зроблені ним власноруч. Тоді він вирішив зачекати та подивитись, хто за ними прийде. Побачивши тих чоловіків, які підпливли до вкрадених сіток, він викликав працівників міліції. Після їх затримання, приїхала його мати та впізнала одного з них. Ним виявився ОСОБА_9 . Це був той, хто стояв біля хвіртки, коли матір грабували. Останній пояснив, що сітки викрав разом з ОСОБА_6
- поясненнями свідка ОСОБА_13 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 він знає , але стосунків з ним не мав. Весною 2014 року він пішов на рибалку разом з братом ОСОБА_9 та його товаришем ОСОБА_18 . Вони рибалили на Каховському водосховищі, поблизу ресторану «Стара гавань» в м. Нікополь, де до них на човні приплив син потерпілої, та впізнавши свої сітки, на яких вони рибалили, заплигнув до них в човен, а на березі викликав міліцію, яка їх і затримала;
- поясненнями свідка ОСОБА_9 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 він знає, неприязних стосунків у нього з ним не було. Він знаходився на території вечірньої школи № 18 в м. Нікополі, де чекав дівчину. Там він зустрів ОСОБА_6 , якому розповів про рибальські сітки потерпілої, які він бачив у неї в дворі. Домовившись між собою, у вечірній час цього ж дня, вони пішли до будинку потерпілої, щоб викрасти рибальські сітки. Він залишився стояти біля хвіртки двору, а ОСОБА_6 пішов за сітками які висіли біля дверей на гачках. Заплутавшись в рибальських сітках, Пілат упав. В цей час до нього з будинку вийшла потерпіла. ОСОБА_6 сказав їй, щоб вона зайшла в будинок, що потерпіла одразу ж і зробила. Пістолета у ОСОБА_6 він не бачив. Потім ОСОБА_6 з двору виніс 2 мішка з сітками. Він взяв один мішок і вони втекли. ОСОБА_6 , забрав собі два мішки з сітками, а він забрав один мішок з сітками. Куди дів сітки ОСОБА_6 , він не знає. Коли він рибалив на ті сітки, які вкрав у потерпілої, то був затриманий працівниками міліції.
Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повною мірою доведена поясненнями потерпілої та свідків, які є послідовними та співпадають між собою. Крім того, допитуючи свідків та потерпілу, суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384 та 385 КК України, свідків привів до присяги та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання.
Обвинувачений та захисник мали можливість задавати їм питання та скористалися цим правом. Вказуючи на необхідність їх повторного допиту, обвинувачений не вказав причину для цього, а колегія суддів такої необхідності не вбачає. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердив, що скоїв злочин разом з ОСОБА_6 і що покази правдиві. Підстав у суду першої інстанції сумніватися в достовірності їх показів колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що пояснення вказаних свідків надані ними з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними та повністю узгоджуються між собою, а суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- протоколом огляду місця події та фототаблиці до нього (а.кп.21-22);
- заявою ОСОБА_11 (а.кп.30);
- протоколом огляду (а.кп.31-34), згідно якого працівниками міліції оглянуті та вилучені вищезазначені сітки.
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_11 (а.кп.58-60);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання з потерпілою ОСОБА_10 (а.кп.82-85);
- протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 (а.кп.106-108);

Посилаючись в апеляційній скарзі на допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду, захисник обвинуваченого не вказала, в чому полягає неповнота та які обставини залишились не дослідженими. Як і не зазначила, якими доказами спростовуються висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 в скоєнні злочину.
Оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 захисник виклала лише свої міркування та оцінку висновку суду, а не обґрунтовані доводи щодо його сумнівності.
Вказуючи в апеляційних скаргах на те, що судом не були допитані свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , обвинувачений та його захисник не вказали, на причини, з яких допит свідків вкрай необхідний та про які нові обставини вони мали повідомити суду.
Доводи обвинуваченого про те, що він не міг вчинити злочин, оскільки на той момент в нього був реабілітаційний період після травми, 15 травня 2014 року він знаходився вдома, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Вказані пояснення обвинуваченого нічим не підтверджені та суперечать фактичним обставинам, які були встановлені судом та сукупністю вище перелічених доказів. Крім того в судовому засіданні при апеляційному розгляді було оглянуто медичну картку ОСОБА_6 та надану довідку з яких вбачається, що травма у обвинуваченого була в грудні 2013 року, на лікуванні він перебував з 13 лютого 2014 року по 25 лютого 2014 року.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про застосування недозволених методів в період досудового слідства відносно свідка ОСОБА_9 , оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2014 року вбачається, що ОСОБА_9 за вказаний злочин був засуджений за ч.2 ст.186 КК України до чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст.ст.104, 75, 76 КК України був звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном один рік шість місяців. В судовому засіданні він вину визнав та розкаявся, про застосування до нього недозволених методів слідства не заявляв, з відповідними заявами до прокуратури не звертався.
Крім того, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 розглядалось питання застосування до свідка ОСОБА_9 недозволених методів слідства та за результатами його розгляду 13 березня 2015 року було постановлено відповідну ухвалу (а.кп.87-88).
Тому доводи обвинувачення та його захисника про недопустимість, як доказів, показів свідка ОСОБА_9 та слідчих дій за його участю, надумані і не ґрунтуються на законі.
Також, доводи викладені в апеляції захисника ОСОБА_7 про неврахування судом при призначенні покарання обвинуваченому його позитивної характеристики, не є обґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки згідно оскаржуваного вироку судом першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченого враховано як особу винного, а отже і його позитивні характеристики (а.кп.144, 145, 146).

В зв`язку з вищевикладеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження проведений з достатньою повнотою, дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ст.186 ч.2, 71 КК України залишити без змін.
Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4