Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 22 грудня 2015 року касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 7 травня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000290.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 2 березня 2015 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього певних обов`язків.

Вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат та речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 7 травня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_6 .
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вважає, що місцевим судом ОСОБА_5 був безпідставно звільнений від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України, а суд апеляційної інстанції наведені в апеляції порушення не усунув, мотиви залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення не вмотивував належним чином, чим допустив порушення вимог ст. 419 КПК України.

У запереченнях на касаційну скаргу, засуджений просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 20 вересня 2014 року, приблизно о 21 години 30 хвилин, керуючи автомобілем

марки «SKODA» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог пунктів 2.9 а), 2.3 б), 2.3 д),10.1, 34.1 Правил дорожнього руху України, рухаючись проїзною частиною вулиці Горбатюка в м. Бориспіль Київської області в напрямку м. Києва, неподалік магазину «Нова лінія», не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на їі зміну, внаслідок чого створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування в своїй смузі для руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, в результаті не впорався з керуванням транспортного засобу та перетнув лінію 1.3 дорожньої розмітки, яку перетинати забороняється, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «DAEWОО», з реєстраційним номерним знаком

НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 та в подальшому

допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ», з реєстраційним

номерним знаком НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , які

рухалися в зустрічному напрямку, тобто в напрямку м. Харкова.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці

пригоди, а малолітній пасажир ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України заслуговують на увагу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначив покарання від якого звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням на певних обов`язків.

Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій ставив питання про постановлення нового вироку. В апеляційній скарзі прокурор стверджував, із наведенням відповідних мотивів, що суд першої інстанції безпідставно звільнив засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, оскільки не врахував при цьому в повній мірі положення ст. 75 КК України та не дотримався загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.
Переглядаючи кримінальне провадження за вказаною апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення вироку місцевого суду без зміни.
Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду щодо законності та обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Разом з тим, ці вимоги закону при розгляді даного кримінального провадження апеляційним судом залишились не виконаними.

Так, у своїй апеляційній скарзі, прокурор зазначив, що місцевий суд, приймаючи рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням, не дотримався вимог кримінального закону.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, з внесеними змінами постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Згідно положеннями ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, в тому числі, зазначаються обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви призначення покарання та звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.
Виходячи з положень ст. 50 КК рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як ґрунтовно зазначає прокурор, апеляційний суд при розгляді провадження щодо ОСОБА_5 не дотримався вимог Закону, не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги та не навів у своїй ухвалі достатніх підстав, через які визнав її доводи необґрунтованими, а тому доводи касаційної скарги, про неправильне застосування ст. 75 КК України, передчасно визнані апеляційним судом необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню.
Враховуючи, що зазначені порушення вимог закону можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Якщо під час нового розгляду кримінального провадження не будуть встановлені інші обставини, які можуть вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання ОСОБА_5 , то призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 7 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3