АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8425/15-к Номер провадження 11-кп/786/202/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

та його адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за його апеляційною скаргою та у його інтересах захисника ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2015 року.

Даним вироком засуджено:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, згідно ст. 89 КК України не судимого,
за ч.1 ст.122 КК України і призначено покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання рахується із 23.12.2015 року.
Стягнуто із ОСОБА_8 на користь Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 2129 гривень 97 копійок. Запобіжний захід ОСОБА_8 обрано - тримання під вартою та взято під варту в залі суду.
В апеляціях обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , не оскаржуючи фактичні обставини справи, доведеність вини, ставиться питання про зміну вироку суду з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого через його суровість. Судом на думку апелянтів належним чином не враховано те, що засуджений знаходився у стані сильного душевного хвилювання , викликаного неправомірними діями потерпілого через відсутність матері на похованні його дівчини і подій пов`язаних із її погребінням, вчинив такі дії вперше, має молодий вік, а тому просять звільнити його від відбування призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Згідно із вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 31.12.2014 року близько 22 години, перебуваючи поблизу квартири АДРЕСА_2 , умисно, з причини сварки із потерпілим ОСОБА_7 , повалив його з ніг і три рази вдарив його головою об бетонну підлогу, завдавши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми, саден шкіри чола, перенісся, які за висновком експерта є ЛЕГКИМИ тілесними ушкодженнями, що СПРИЧИНИЛИ короткочасний розлад здоров`я.
У подальшому, зайшовши до приміщення квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , продовжив наносити ОСОБА_7 декілька ударів кулаками по тулубу, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 9-10 ребер зліва; закритих переломів 8-9-10 ребер справа зі зміщенням, які за висновком експерта є СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про підтримання апеляції, міркування потерпілого який просив не звільняти особу з під варти, оскільки той вживає наркотичні засоби та погрожує йому розправою, прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду , перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Посилання у відповідних скаргах на те, що суд необ`єктивно розглянув справу та призначив занадто сурове покарання не відповідає обставинам встановлених у судовому засіданні.

Підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає, оскільки судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою зміни скасування вироку, у справі не допущено, а висновки суду про доведеність вини у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому, відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема, хоча під час судового розгляду ОСОБА_8 вину свою не визнавав у побитті вітчима, але в апеляції такі дані не оспорює. Його доводи та доводи його захисника про суворість призначеного покарання не відповідає даним у провадженні.
Проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 посилаючись на необхідність звільнення засудженого від відбування покарання не навели достатніх даних, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_8 в умовах перебування на волі.
На підставі ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів. У відповідності до ч.І ст.65 КК України суд призначив покарання у межах санкції статті, що передбачає покарання за даний злочин, врахував не лише ступінь тяжкості злочину, а й особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, агресивну поведінку обвинуваченого, незважаючи на суперечність наданих у судовому провадженні характеристик , то колегія суддів зважаючи на доводи потерпілого вважає, що ОСОБА_8 не бажає стати на шлях виправлення, оскільки продовжує погрожувати розправою над потерпілим, останній просив вирок суду залишити без зміни, вчинено правопорушення щодо особи похилого віку.
Обставини, що в силу ст. 66 КК України пом`якшують покарання не було встановлено. Обставинами, що обтяжують покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Висловлена позиція захисника та обвинуваченого про необхідність звільнення особи від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України є явно несправедливою.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Зазначені вище обставини та ставлення обвинуваченого до вчиненого, його агресивна поведінка до рідних людей у сукупності з даними про особу ОСОБА_8 та його негативну поведінку свідчить про відсутність даних для звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Разом із тим, законом України від 26 листопада 2015 року « Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» вимагається зарахування день ув`язнення в умовах СІЗО на 2 дня позбавлення волі до вступу вироку у законну силу. Із 23 грудня 2015 року по 9 лютого 2016 року ОСОБА_8 перебував в ув`язненні 49 днів, що становить 98 днів відбутого ним покарання у виді позбавлення волі, яке слід йому зарахувати.

З врахуванням викладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та у його інтересах захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України - без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України з урахуванням вимог ст.73 КК України зарахувати у строк відбутого покарання тримання ОСОБА_8 під вартою із 23 грудня 2015 року по 9 лютого 2016 року, - 49 днів, що становить 98 днів відбутого ним покарання у виді позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії судово рішення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3