Справа № 710/2/16-к Провадження №1-кп/694/47/16
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
17.02.2016 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 наприкінці липня 2015 року, перебуваючи в с. Мар`янівка Шполянського району Черкаської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_6 , незаконно заволодів велосипедом «Мінськ» вартістю 500 грн., що на праві власності належить ОСОБА_5 , чим спричинив останньому матеріальних збитків на вказану суму.
В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю. Дав показання про те, що він ніде офіційно не працює та немає постійного місця проживання. В липні 2015 року він допомагав по господарству потерпілому ОСОБА_7 . Він проживав в будинку потерпілого, а той годував його, давав одяг, сигарети та випивку. Одного дня він попросив у батька потерпілого ОСОБА_6 велосипед, що належить Клочкову, щоб поїхати в м. Шполу у справах. Повертати велосипед він не збирався та в м. Шполі біля мийки продав велосипед незнайомому чоловікові за 100 грн. Гроші витратив на власні потреби та назад до потерпілого не повернувся. В скоєному щиро розкаюється та просив не позбавляти його волі.
Потерпілий ОСОБА_5 підтримав показання обвинуваченого щодо заволодіння шахрайським шляхом його велосипедом. Вказав на те, що велосипед йому не повернуто, однак з цивільним позовом він звертатись не буде. Вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки він неодноразово шахрайським шляхом заволодівав велосипедами громадян.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину доведена повінстю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який повністю визнав вину, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини та знову вчинив умисний корисливий злочин в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з діагнозом: «Алкогольна залежність».
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння в розкритті злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи думку потерпілого, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Оскільки ОСОБА_3 був засуджений вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 14 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та вчинив новий злочин в період іспитового строку, суд призначає остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувалися, запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався, однак з урахуванням призначеного виду покарання, особи обвинуваченого, який не має постійого місця проживання, з метою забезпечення виконання вироку, суд за клопотанням прокурора на підставі ст. 177 КПК України, до набрання вироком законної сили, вважає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 14 лютого 2015 року у виді шести місяців позбавлення волі та остаточне покарання за сукупністю вироків призначити у виді одного року шести місяців позбавлення волі.
Обрати ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою у Черкаському слідчому ізоляторі № 30 Державної пенітенціарної служби України, взявши його під варту в залі суду.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 17 лютого 2016 року.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги через Звенигородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1