АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/127/15-к Головуючий у суді 1 інстанції
Провадження № 11кп/790/974/15 ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
Іменем України
18 серпня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_9 ,

здійснивши у місті Харкові, у приміщенні суду, у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд у кримінальному провадженні №0000745 за апеляційною скаргою цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 5 березня 2015 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого охоронцем у КЕВ військового містечка №43, раніше не засуджувався, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В с т а н о в и л а:
Жовтневий районний суд міста Харкова 5 березня 2015 року ухвалив вирок стосовно ОСОБА_8 , якого визнав винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначив йому покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Також ухвалено стягнути:

з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13 тисяч 668 гривень, моральної 19 тисяч 616 гривень; з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 105 тисяч 384 гривні; з ОСОБА_8 процесуальні витрати 1760 гривен 40 копійок.

Як вбачається із формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, 31 серпня 2014 року ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухався по вулиці Полтавський шлях міста Харкова, від вулиці Переможців в напрямку вулиці Залютинської (Сумська розв`язка), зі швидкістю 80 кілометрів на годину.

При цьому обвинувачений порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 а), 2.3 б), п.31.1 Правил дорожнього руху України, оскільки перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан зазначеного автомобіля, а тому в дорозі - біля будинку №192 відбулося від`єднання його заднього лівого колеса, що привело до виїзду транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де він зіткнувся із автомобілем «Opel Vectra», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок ДТП була травмована і померла цієї ж доби у лікарні пасажир автомобіля «Opel Vectra» ОСОБА_11 .

Також отримали тілесні ушкодження:

тяжкі у вигляді розриву селезінки, гематоми брижі тонкої кишки, внутрішньочеревної кровотечі, закритого уламкового перелому правої стегнової кістки в середній третині зі зсувом, закритого перелому лівої малогомілкової кістки в нижній третині без зсуву, закритого уламкового перелому 1, 2, 3 плеснових кісток правої стопи зі зсувом - пасажир автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_8 ;

середнього ступеня тяжкості у вигляді закритого вивиху правої стегнової кістки з уламковим переломом заднього краю вертлюжної западини зі зміщенням уламків, крововиливів та саден на обличчі - пасажир автомобіля «Opel Vectra» ОСОБА_12 ;

легкі у вигляді забитих ран в лобово-тім`яній області, правій брові, верхньої повіки справа - водій цього ж транспортного засобу ОСОБА_10 .

В первинній апеляційній скарзі цивільний відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» просило суд касаційної інстанції скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову та ухвалити в цій частині свій вирок, відмовивши ОСОБА_10 в задоволенні його позовних вимог до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». В доповненнях до скарги, поданих 7 серпня 2015 року, представник цивільного відповідача наполягав на тому, щоби в задоволенні вищезазначених вимог було відмовлено шляхом зміни вироку.

Апелянт посилається на те, що суд безпідставно розглянув у кримінальному провадженні позовні вимоги про стягнення грошових коштів зі страховика, ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» неналежний цивільний відповідач, оскільки не є юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого, фактично у кримінальному провадженні вирішувалось питання про виконання договору страхування в частині здійснення страхового відшкодування, до того ж страховику не були надані у встановлений строк передбачені законом документи, за наявності яких здійснюються страхові виплати, також розмір відшкодування моральної шкоди було визначено без врахування вимог закону, умов договору і наявних доказів.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника цивільного відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про необхідність скасування вироку в частині вирішення цивільного позову та призначення нового розгляду в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції, ствердження захисника та обвинуваченого щодо залишення судового рішення без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши обґрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вбачає підстави для скасування вироку в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Так, в силу ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення стосовно ОСОБА_8 в межах поданої скарги, в якій апелянт цивільний відповідач, скориставшись правом, наданим йому ст.393 КПК України, оскаржує вирок тільки у частині, що стосується вирішення цивільного позову.

Згідно ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема і поряд із іншими засадами, відносяться законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також диспозитивність.

На основі положень ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд повинен неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; в силу ст.30 КПК України правосуддя здійснюється судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Як установлено ст.22 КПК України, кримінальне провадження повинно здійснюватися на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами кримінального провадження, в тому числі з боку обвинувачення потерпілим, їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими вказаним Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень знову ж таки КПК України.

На підставі ст.62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа в тому випадку, якщо вона саме в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача в об`ємі, передбаченому зазначеним Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосується цивільного позову, виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Згідно вимог ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до інших фізичних осіб, також юридичних осіб, тобто окрім підозрюваного чи обвинуваченого, проте це здійснюється до початку судового розгляду та при наявності вимог закону про цивільну відповідальність таких осіб за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом і які вищезазначеним законом не врегульовані, застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України тільки за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства ст.128 КПК України.

Також на підставі ст.370 КПК України судове рішення, в тому числі і в частині вирішення цивільного позову, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На той же час, розглянувши кримінальну справу стосовно ОСОБА_8 , суд не приділив належної уваги зазначеним нормам кримінального процесуального закону.

Зокрема, у кримінальному провадженні, яке повинно було здійснюватися на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, потерпілий, який є вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, пред`являв цивільний позов тільки до обвинуваченого, але не до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», проте суд по своїй ініціативі вирішив залучити до участі у кримінальній справі в якості цивільного співвідповідача зазначену юридичну особу, мотивуючи це наявністю договору страхування, що стало свідченням намірів суду покласти цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого, і на страховика (а.с.85, 86).

Більше того, залучивши ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» до участі у кримінальному провадженні і ухваливши стягнути з неї грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_10 , суд залишив без уваги вимоги ст.ст.62, 128 КПК України, не з`ясував чи може ця юридична особа бути цивільним відповідачем та чи були підстави для розгляду позовних вимог стосовно неї у даному кримінальному провадженні, чи дійсно вона за законом і яким саме несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого ОСОБА_8 .

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який застосував суд, регулює правовідносини у сфері страхування, тобто фактично суд розглянув питання про виконання договору страхування в частині здійснення страхового відшкодування, що вирішується за встановленою законом процедурою, з урахуванням умов договору, документів, в тому числі тих, які повинні надаватися страховику.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що заяву з проханням вирішити питання про стягнення грошових коштів не тільки з обвинуваченого, а також з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», потерпілий подав вже після закінчення дослідження доказів - перед судовими дебатами (а.с.116). При цьому суд не уточнив зміст позовних вимог ОСОБА_10 , не повідомив представника цивільного відповідача, який не приймав участі в судовому засіданні, про надходження доповнень до позовної заяви.

Не позбавлені підстав також доводи апелянта стосовно невідповідності положенням закону наведених судом розрахунків грошового відшкодування моральної шкоди при виконанні договору страхування.

Отже, при вирішенні цивільного позову ОСОБА_10 судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в цій частині вирок суперечить вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, не є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В своїх первинних апеляційних вимогах цивільний відповідач ставив питання про скасування вироку в частині вирішення цивільного позову і просив колегію суддів постановити в цій частині свій вирок, відмовивши ОСОБА_10 в задоволенні його позовних вимог до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», а в подальшому апеляційна скарга була змінена: апелянт наполягав на виправленні недоліків судового рішення шляхом внесення до нього змін.

На той же час прохання апелянта щодо ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку не ґрунтується на положеннях ст.420 КПК України, де зазначено вичерпний перелік випадків таких дій суду, також колегія суддів не має підстав для розгляду цивільного позову по суті, як цього фактично вимагає в своїй апеляційній скарзі цивільний відповідач.

За таких обставин вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 необхідно скасувати та призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

При визначенні об`єму скасування вироку враховується, що рішення про стягнення грошових коштів з обвинуваченого та цивільного відповідача було ухвалене за результатами розгляду одного і того ж самого цивільного позову, зазначені у вироку висновки у цих питаннях взаємопов`язані, а допущені судом недоліки при покладенні на ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» обов`язку відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду можуть впливати і на розмір цивільної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Поряд з цим колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування вироку повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 5 березня 2015 року стосовно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати і призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4