Апеляційний суд Рівненської області
Справа №11-349/2010 Головуючий у і інстанції - Мельник О.В.
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач - Збитковська Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З серпня 2010 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого - судді Міщенко О.А.

Суддів - Збитковської Т.І, ОСОБА_1

За участю прокурора - Клімашевич Н.О.

Засудженого - ОСОБА_2

Захисника - адвоката ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією захисника -адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Рівненського міського суду від 6 травня 2010 року.

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, мешканець м. Рівне вул. Київська 20 / 61, раніше судимий Рівненським міським судом: 6 березня 2009 року за ч.1 ст.190 КК України на 120 годин громадських робіт; 14 травня 2009 року за ч.2 ст.190 КК України до штрафу в сумі 1020 грн; 20 жовтня 2009 року за ч.2 ст.389 КК України на один рік обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки, -

засуджений за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України та за правилами п."б" ч.1 ст.72 КК України остаточне покарання шляхом повного приєднання не відбутого покарання за вироком суду від 20 жовтня 2009 року призначене - три роки і шість місяців позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, 29 листопада 2009 року близько 14 год. ОСОБА_2С, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, використавши ключ від вхідних дверей, проник в приміщення кімнати № 90, що в гуртожитку по вул. Гагаріна 29 в м. Рівне, звідки таємно викрав золоті вироби, належні гр. ОСОБА_4І, загальною вартістю 8000 грн.

В поданій апеляції захисник інтересів засудженого - адвокат ОСОБА_3М, не заперечуючи факту проникнення ОСОБА_2 в житло потерпілої і викрадення її майна на суму 8000 грн, доводить, що умисел на таємне викрадення чужого майна виник у ОСОБА_2 після проникнення в житло, а тому просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії засудженого з ч.3 ст.185 на ч.2 ст.185 КК України, відповідно пом"якшивши покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката Коляди Д-М. та засудженого ОСОБА_2 на підтримання апеляції, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи й обговоривши викладене в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого не підлягає задоволенню.

Винність ОСОБА_2 у скоєнні злочину, за який його засуджено, підтверджена сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом першої інстанції дана правильна юридична оцінка.

Твердження ОСОБА_2 під час судового слідства та його захисника - адвоката ОСОБА_3 в апеляції про те, що умисел на викрадення майна потерпілої виник у засудженого після проникнення у житло, не заслуговують на увагу, оскільки не узгоджуються з матеріалами справи та зібраними у ній доказами.

У своїй явці з повинною та під час досудового слідства ОСОБА_2 послідовно стверджував, що знаючи про те, що ключ від вхідних дверей ОСОБА_4 для колеги по кімнаті гуртожитку залишає під килимком, скористався ним для викрадення ювелірних прикрас потерпілої, що зберігалися у футлярі в меблевій стінці / а.с 7, 48-49 /.

Згідно показань потерпілої ОСОБА_4І, в судовому засіданні /а с 91/, вона з подругою по кімнаті за домовленістю між собою залишали ключ від помешкання під килимком вхідних дверей, про що достовірно знав ОСОБА_2С, який заходив в гості лише разом з нею, і ключі від помешкання вона ніколи йому не залишала.

За таких обставин суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч.3 ст. 185 КК України.

При обранні міри покарання засудженому суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_2С, який раніше неодноразово судимий, обставини, що пом"якшують покарання, і призначив ОСОБА_2 мінімальне покарання , передбачене санкцією ч. 3 ст.185 КК України.

Правомірно, у відповідності до ст.71 КК України, враховуючи, що ОСОБА_2 скоїв даний злочин в період іспитового строку, суд приєднав покарання, не відбуте засудженим за вироком суду від 20 жовтня 2009 року, виходячи з вимог ст.72 КК України, остаточно визначивши покарання - три роки і шість місяців позбавлення волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції щодо перекваліфікації дій засудженого та пом'якшення призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського міського суду від 6 травня 2010 року стосовно ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляцію захисника - адвоката ОСОБА_3- без задоволення.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ

Вірно: Суддя Т.І.Збитковська