У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідачаОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
засудженогоОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
при секретаріОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні 24 грудня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження № 0000033 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2015 року.
Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2015 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Нововознесенська Маловисківського
району Кіровоградської області,
такого, що не має судимості,
засуджено за ч. 3 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених частинами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2015 року вирок суду першої інстанції скасовано у частині призначеного ОСОБА_5 покарання. Призначено покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, будучи призваним 5 вересня 2014 року на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 , у зв`язку із частковою мобілізацією, у військовому званні старший солдат, 22 вересня 2014 року самовільно залишив військову частину та не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць та посадовим особам військової частини про своє місцезнаходження не повідомляв. ОСОБА_5 прибув до військової частини та заявив про себе о 12.00 год. 3 березня 2015 року.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 посилається на суворість призначеного покарання. Стверджує, що залишив військову службу з поважних причин, оскільки мав терміново заробити гроші та виплатити кредит банку, про що повідомив командира загону. Просить змінити вирок та звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, дані ним дистанційно в режимі відеоконференції, на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Як видно з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, обставини справи та дані про особу засудженого Пом`якшуючою покарання обставиною суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Суд також узяв до уваги те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, обтяжуючі покарання обставини відсутні. Тому суд, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд при розгляді апеляції прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання, скасовуючи звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, послався на те, що ОСОБА_5 , будучи мобілізованим для проходження військової служби, самовільно покинув військову частину, в якій проходив службу, на довготривалий строк - майже на 6 місяців. Також апеляційний суд вказав, що за місцем проходження військової служби (з 5 вересня по 22 вересня 2014 року) ОСОБА_5 характеризується негативно.
Разом із тим, апеляційний суд залишив поза увагою наявність обставин, встановлених судом першої інстанції: щире каяття ОСОБА_5 та сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також попередніх судимостей, позитивні характеристики, у тому числі за місцем роботи, його працевлаштування, наявність на утриманні неповнолітньої дитини. Також апеляційний суд не врахував, що після залишення військової частини ОСОБА_5 повернувся за місцем свого проживання до с. Нововознесенська Маловисківського району Кіровоградської області, де згідно довідки Нововознесенської селищної ради проживає його мати-пенсіонерка 1943 року народження, яка також перебуває на його утриманні, та вирішував питання щодо погашення заборгованості по кредитному договору, укладеному до призиву на військову службу, з ПАТ Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК».
Із урахуванням наведених обставин кримінального провадження та особи винного колегія суддів вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком та покладенням відповідних обов`язків.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки протягом іспитового строку:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3