Справа № 541/1059/15-к
Провадження № 1-кп/541/88/2015
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхня Сироватка Сумського району Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , судимого вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 вересня 2014 року за ч.2 ст.407 КК України до штрафу в сумі 850 грн., який сплачений 12.12.2014 року,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2014 року, близько 13 години, молодший сержант ОСОБА_4 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою ухилення від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, усупереч вимог ст.ст. 11; 16; 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повторно самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Під час перебування за межами військової частини молодший сержант ОСОБА_4 обов`язків військової служби не ніс, до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоч об`єктивно мав можливість це вчинити. 16 лютого 2015 року, близько 13 години молодший сержант ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 для подальшого проходження служби, тобто останній не з`являвся за місцем проходження військової служби понад один місяць.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив суду, що залишив розташування військової частини в зв`язку з отриманням повідомлення від дружини про хворобу їх сина та необхідність його стаціонарного лікування. В зв`язку з тим, що крім нього більше не було кому надати допомогу дружині, він усно звертався до безпосереднього начальника з питання надання йому відпустки, але йому в цьому було відмовлено. Тоді він самовільно залишив військову частину та приїхав додому, де заробляв кошти на лікування дитини. Після того, як сина виписали з лікарні, він повернувся у військову частину, де продовжував служити до демобілізації. Також пояснив що у скоєному розкаюється, йому роз`яснена ч. 3 ст. 349 КПК України, він правильно розуміє фактичні обставини кримінального провадження і їх не оспорює, добровільно просить судовий розгляд провести в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, йому також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини кримінального провадження у апеляційному порядку.

Враховуючи, що учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд проводить судовий розгляд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 60 від 24.03.2014р. молодшого сержанта ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено старшим радіотелеграфістом радіостанції радіовзводу батареї управління військової частини НОМЕР_2 з 24 березня 2014 року. Згідно службової характеристики від 18.02.2015 року ОСОБА_4 проходив службу на посаді старшого радіотелеграфіста батареї управління військової частини польова пошта НОМЕР_1 , характеризується посередньо. Згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого Сумської обласної дитячої клінічної лікарні від 17.12.2014р. та 10.01.2015 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на стаціонарному лікуванні з 10.12.2014р. по 17.12.2014 р. та з 24.12.2014р. по 10.01.2015 року.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , що виразилось у самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 винен у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину повторно.

Обставинами, що пом`якшують його покарання суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Cуд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_4 , який вину у вчиненому визнав, має не погашену судимість, характеризується посередньо, обставини справи, що обтяжують та пом`якшують покарання, вважає, що вказані пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та вважає можливим на підставі ст.69 КК України призначити йому покарання більш м`якого виду, ніж зазначене в санкції частини 3 статті 407 КК України.

Одночасно з цим, враховуючи особу ОСОБА_4 , суд вважає доцільним призначення цьому підсудному міри покарання у вигляді короткочасного тримання в умовах ізоляції, що сприятиме досягненню мети його виправлення і перевиховання.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

За результатами судового розгляду суд приходить до переконання про доцільність та необхідність обрати ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 має непогашену судимість, засуджений до реальної міри покарання, під час судового провадження неодноразово не з`являвся на виклики суду, внаслідок чого до нього було застосовано привід та оголошувався його розшук, а отже, може ухилитися від виконання вироку (ризик переховування).

Керуючись статтями 369-371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України 4 (чотири) місяці арешту.
Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту негайно із зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня взяття під варту.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 днів, засудженим ОСОБА_4 - з моменту вручення йому копії вироку, а іншими учасниками судового провадження - в той же строк з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1