АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ч.3 ст.364 КК України Т.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді Томилка В.П.

суддів: Голубенко Н.В., Денисенко Л.М.

з участю прокурора Снісаренка Г.О.

засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві матеріали кримінальної справи за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи, на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2011 року.

Даним вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працює, проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимий, -

визнаний винним та засуджений за ч.3 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки; за ч.2 ст. 190 КК України на 1 рік обмеження волі.

Згідно ч.1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_2 призначено у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохороних органах строком на 3 роки.

На підставі ст.54 КК України ОСОБА_2 позбавлено спеціального звання старшого лейтенанта міліції.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

За ч.ч. 1,2 ст. 368, ч.1 ст. 190 КК України та за ч.3 ст. 364 КК України /по епізоду стосовно ОСОБА_4І./ ОСОБА_2 виправдано за недоведеністю фактів вчинення даних злочинів.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, українець, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працює, проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимий, -

визнаний винним та засуджений за ч.3 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки; за ч.2 ст. 190 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_5 призначено у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 54 КК України ОСОБА_5 позбавлений спеціального звання старшого лейтенанта міліції.

Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_5 та ОСОБА_2 покладені обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з'являтись в ці органи для реєстрації.

ОСОБА_5 за ч.1 ст. 366 КК України виправдано за відсутністю в його діях даного складу злочину.

По справі вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 працюючи дільничими інспекторами сектору дільничих інспекторів міліції Миргородського МВ УМВС України в Полтавській області використовуючи службове становище усупереч інтересам служби, підриваючи авторитет правоохоронного органу- міліції, в період з 15 по 16 лютого 2010 року у м. Миргород Полтавської області шляхом обману заволоділи грошовими коштами ОСОБА_6 в сумі 2 000 гривень, після чого були затримані працівниками Служби безпеки України.

Разом з тим, ОСОБА_2 за вироком суду виправданий по обвинуваченню в тому, що він зловживаючи своїм службовим становищем 16 листопада 2009 року шляхом обману заволодів в с. Комишня Миргородського району грошовими коштами в сумі 1000 гривень, які належали ОСОБА_4

Крім того, ОСОБА_2 виправданий по обвинуваченню в тому, що він зловживаючи своїм службовим становищем на початку грудня 2009 року одержав хабара в сумі 100 гривень від мешканця ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 та 25 грудня 2009 року в сумі 500 гривень від мешканця ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8

ОСОБА_5 виправданий по обвинуваченню в тому, що він перебуваючи на службі в органах внутрішніх справ 12 лютого 2010 року склав завідомо неправдивий протокол за вчинення ОСОБА_9 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 178 КУпАП та вніс до нього неправдиві відомості.

В апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи, ставиться питання про скасування вироку суду в частині виправдання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що їх вина підтверджується наведеними у справі доказами, зокрема показаннями свідків, а тому просить постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за інкримінованими органами досудового слідства злочинами та призначити їм більш суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора на підтримку своєї апеляції, вислухавши засуджених, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, провівши часткове судове слідство, превіривши матеріали справи та обговоривши доводи колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч.2 ст. 22 КПК України про всебічне, повне і обєктивне дослідження обставин справи суд, прокурор та слідчий не вправі перекладати обовязок доказування на обвинуваченого.

Згідно ст. 64 КПК України при провадженні досудового слідства підлягають доказуванню подія злочину / час, місце, спосіб і інші обставини вчинення злочину/ та винність обвинуваченого у вчинені злочину і мотиви злочину.

На порушення даних норм кримінально-процесуального закону як слідчий так і суд не дослідили цілий ряд обставин, які на думку колегії суддів, мають важливе значення для правильного вирішення справи, належної оцінки зібраних у справі доказів та правильної кваліфікації дій ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Так, поза увагою суду залишилось питання роботи дільничого інспектора міліції ОСОБА_2 по виявленню порушень, повязаних зі зберіганням мисливської зброї, а саме чи проводились в період грудня 2009 року працівниками Миргородського МРВ УМВС будь-які заходи по перевірці законності чи правильності зберігання мисливської зброї. Якщо проводились то чи приймав у цих заходах ОСОБА_2 і в якості кого. Чи виявляв ОСОБА_2 правопорушення в цій частині, вчиненими іншими особами та чи складав на них протоколи відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, суд не дав належної оцінки доказам у справі з точки зору їх достатності за умови, що ОСОБА_2 своєї вини по епізодах отримання хабарів від ОСОБА_7 і ОСОБА_8, а також по епізоду шахрайства по епізоду ОСОБА_4 не визнав, предмет хабара та шахрайства не вилучений і не оглянутий.

Слідчим та судом взагалі не досліджувався матеріальний стан осіб, які, на думку слідства, давали грошові кошти ОСОБА_2 З показань ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що вони не могли зявитись до апеляційного суду у звязку з тяжким матеріальним станом, зокрема неможливістю оплатити проїзд автобусом. Ці обставини не були предметом дослідження ні органу досудового слідства ні суду, а тому необхідно було дослідити питання можливості цих осід до дачі хабара за незначне адміністративне правопорушення.

Крім того, слідчим винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за дачу хабар, але дана постанова не мотивована і викликає сумнів в її

законності, так як з показань ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що працівники СБУ, які до них приїхали, вже знали про факт дачі ними хабара, а вони тільки підтвердили ці факти.

Відповідно до ч.2 п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26.04.2002 року добровільною вважається усна чи письмова заява в органи внутрішніх справ, прокуратуру, інший орган, наділений правом порушувати кримінальну справу, зроблена особою з будь-яких мотивів, але не у звязку з тим, що про даний хабар стало відомо органам влади чи компетентним органам.

За таких обставин колегія суддів вважає, що слідчий не в повній мірі дослідив ці обставини, у звязку з чим ставить під сумнів рішення слідчого про відмову в порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а суд першої інстанції при винесенні вироку за даними епізодами зобовязаний був детальніше мотивувати свій висновок, чому бере до уваги показання ОСОБА_2, і не бере до уваги показання ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 та інших свідків.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_5 обвинувальний вирок суду стосовно них щодо отримання грошових коштів від ОСОБА_6 не оскаржили, що свідчить про їх згоду з обвинуваченням за ч.2 ст. 190 та ч.3 ст. 364 КК України.

Разом з тим, згідно вироку суду та обвинувального висновку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визнані винними у тому, що виявивши у ОСОБА_9 предмет схожий на наркотичний засіб почали переконувати його у необхідності заплатити їм грошові кошти за те, щоб вони не передавали ці матеріали до військової прокуратури, так як ОСОБА_9 був військовослужбовцем.

Всупереч інтересам служби ОСОБА_2 та ОСОБА_5, будучи посадовими особами не зареєстрували належним чином матеріали про виявлення і вилучення у ОСОБА_9 предмету схожого на наркотичний засіб, а приховали ці матеріали та почали вимагати за свої незаконні посадові дії грошову винагороду від підозрюваного, після отримання якої передали всі матеріали матері підозрюваного, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_5 використовуючи свої посадові повноваження виконали посадову дію за грошову винагороду, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підкупили, а підкуп є головною ознакою хабарництва.

За даним епізодом слідчий стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за наявними матеріалами порушив кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України, як хабарництво, а потім без відповідного мотивованого обгрунтування перекваліфікував їх дії на ч.2 ст. 190 КК України, як шайрайство.

Виходячи з вимог ст. 22 КПК України про те, що слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобовязані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, колегія суддів вважає, що слідчий не в повній мірі виконав ці вимогим кримінально-процесуального закону в цій частині.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що по справі залишились не дослідженими такі обставини, зясування яких може мати значення для правильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що по справі допущена неповнота досудового слідства, яка не може бути усунута в ході судового розгляду, у звязку з чим вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на додаткове розслідування, в ході якого усунути вказану неповноту та проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності прийняти законне і обгрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366, 374 КПК України, колегія судів апеляційного суду Полтавської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію прокурора, який брав у часть у розгляді справи в суді першої інстанції, частково задовольнити.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 січня 2011 року стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 скасувати та справу направити прокурору Полтавської області для організації проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 залишити попередніми підписка про невиїзд.

С У Д Д І :

ОСОБА_1. ОСОБА_10. ОСОБА_11.