АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2023/15 Справа № 202/4529/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ
16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
потерпілої - ОСОБА_7
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2015 року.
Цим вироком,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, освіта середня, не працюючий, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий в АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 23.06.2008 року Дніпропетровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.4 ст.296, ст.75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, 24.02.2010 року постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_10 направлено для відбування покарання, призначеного вироком Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2008 року за ч.4 ст. 296 КК України;
- 04.07.2014 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309, ст.75 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік;
- 09.09.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ст.309 ч.1, ст.75 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік, ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, на підставі ст.70 ч.4 КК України остаточно визначено покарання у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України остаточно визначено 7 роківпозбавлення волі.
ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що 02 березня 2015 року, приблизно о 23.30 годині, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 в ході конфлікту, який виник на побутовому підґрунті, під час сварки з ОСОБА_7 , з якою проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, умисно наніс чоловічою сумкою, в якій перебував невстановлений предмет, удар в область голови ОСОБА_7 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми.
В апеляціях:
В апеляції прокурора ставиться питання про скасування вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що ОСОБА_10 вини у скоєному не визнав, не розкаявся, давав суду неправдиві та суперечливі покази. Раніше він неодноразово судимий, у тому числі за скоєння тяжких злочинів. ОСОБА_10 скоїв аморальний злочин, потерпілим від якого є жінка. Спроби обвинуваченого налагодити стосунки з потерпілої є лише способом уникнути кримінальної відповідальності за скоєне. Вказує на погрози від обвинуваченого у бік потерпілої, в яких вимагав надати неправдиві покази суду.
Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України остаточно визначити 12 років 6 місяців позбавлення волі.
Адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок через невідповідність висновків суду фактичним обставинам, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувавши дії ОСОБА_10 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України. Суд надав оцінку показам потерпілої, отриманим під час повторного допиту, та не надав оцінку показам, отриманим під час першого допиту потерпілої у судовому засіданні. Обвинувачений ОСОБА_10 не мав наміру завдати удару потерпілій тупим твердим предметом, оскільки сумочка з м`якої матерії і він не знав, що у ній знаходяться парфуми, а отже, не мав умислу на умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, чому суд також не надав належної оцінки. Вказує на те, що при призначенні покарання, судом безпідставно не враховано як обставину, що пом`якшує покарання, повне відшкодування завданих збитків потерпілій.
Потерпіла ОСОБА_7 також просить змінити вирок через невідповідність висновків суду фактичним обставинам, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, перекваліфікувавши дії ОСОБА_10 на ст.128 КК України і закривши кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.477, п.7 ч.1 ст.284 КПК України. Вказує на те, що сама в ході сварки спровокувала ОСОБА_10 на завдання їй тілесних ушкоджень. ОСОБА_10 повністю відшкодував їй завдані збитки, вона пробачила його та будь-яких претензій до обвинуваченого не має.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію частково, просив виключити з вироку вказівку про призначення покарання за сукупністю із вироком від 23.06.2008 року у зв`язку з плином строків давності його виконання та призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 7 років позбавлення волі, а на підставі ч.1 ст.71 КК України остаточно визначити 8 роківпозбавлення волі, потерпілу та захисника, які підтримали свої апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія вважає апеляції потерпілої та захисника такими, що підлягають частковому задоволенню, а апеляцію прокурора такою, що не підлягає задоволенню.
Висновки суду про винність ОСОБА_10 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, при викладених у вироку обставинах, грунтуются на досліджених у судовому засіданні доказах.
Доводи його та захисника про відсутність умислу на спричинення тілесних ушкоджень, про те, що удар по голові наніс потерпілій випадково, відмахуючись від неї під час сварки, суд перевірив.
Ці доводи спростовувалися показами потерпілої ОСОБА_7 про те, що після сварки з ОСОБА_10 пішла у іншу кімнату, сюди ж зайшов ОСОБА_10 , вдарив її сумкою по голові, намагався вдарити ще раз, але її захистила подруга. Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що ОСОБА_10 у її присутності увірвався у кімнату та вдарив ОСОБА_7 , яка сиділа, сумкою по голові, намагався вдарити ще раз, але вона захистила ОСОБА_7 , бачила у неї кров. Свідок ОСОБА_12 пояснила, що 3 березня 2015 року її дочку ОСОБА_7 привезли додому з розбитою головою, донці стало погано та викликали швидку допомогу.
Згідно висновку судово-медичної експертизи у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у виді черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню, гострої базальної епідуральної гематоми ліворуч, вогнищ забиття речовини головного мозку в лобній та скроневій долі ліворуч, зміщення серединних структур головного мозку та компресії лівого бічного шлуночку мозку, лінійного перелому скроневої кістки ліворуч з переходом на основу черепа, стану після лівосторонньої вушної кровотечі (з приводу чого були проведені оперативні втручання), з розвитком в посттравматичному періоді координаційної недостатності та помірних когнітивних розладів, які могли утворитися і від однієї механічної дії тупого твердого предмету, можливо з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяв у ліву половину голови.
За таких даних, суд обґрунтовано дійшов висновку про умисне нанесення удару в голову потерпілої. При цьому суд правильно врахував і обставини справи, а саме те, що потерпіла вже пішла від ОСОБА_10 в іншу кімнату, що він, прийшовши до неї, вдарив ОСОБА_7 своєю, а не чужою сумкою, усвідомлюючи при цьому і вагу сумки і те, що удар наноситься у голову, а не по інерції, коли замахнувся сумкою, як на те вказується в апеляції захисника.
Посилання в апеляції на суперечливість показів потерпілої, на те, що суд необґрунтовано прийняв змінені нею у суді покази, необґрунтовані.
Суд ретельно з`ясував у потерпілої та свідка ОСОБА_11 обставини того, що сталося. ОСОБА_7 хоча й пояснювала спочатку, що ОСОБА_10 вдарив її випадково, відмахуючись сумкою, потім все ж таки визнала, що мав місце усвідомлений удар сумкою, в якій був важкий предмет і ці уточнені покази суд і відобразив у вироку. Свідок ОСОБА_13 однозначно стверджувала, що ОСОБА_10 діяв агресивно та бив ОСОБА_7 у голову умисно.
Факт відкриття кримінального провадження відносно потерпілої за дачу неправдивих показів, на що вказує в апеляції адвокат, на об`єктивність її пояснень не вплинув.
Дане кримінальне провадження було закрито за відсутністю у діях ОСОБА_7 складу злочину, покази вона давала у суді вільно, без якогось впливу. Всім її показам була дана оцінка, у вироку вони наведені об`єктивно і посилання на те, що суд повинен був окремо оцінити перші її покази, необґрунтовані.
Необґрунтовані і посилання апеляцій на те, що сумка, якою був нанесений удар, не є тупим твердим предметом, оскільки виготовлена з м`якої матерії.
Встановлено, що травма спричинена саме цією сумкою і, що у ній знаходився невстановлений твердий предмет, яким і спричинені настільки значні тілесні ушкодження потерпілій.
Виходячи з вищенаведеного, необґрунтовані і доводи апеляції потерпілої про необережне спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим, про те, що він не знав про наявність у нього у сумці флакону духов.
Дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України.
Порушень норм КПК України, що тягнуть за собою скасування вироку, не встановлено.
Покарання ОСОБА_10 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, обставин справи, особи винного і не є надто суворим або м`яким.
Кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, скоєне у період відбування покарання за попереднім вироком, покарання призначене реальне у межах санкції ч.1 ст. 121 КК України і підстав до його зміни колегія не вбачає.
Разом із тим, призначаючи ОСОБА_10 покарання за сукупністю вироків, суд не врахував того, що іспитовий строк 2 роки за вироком від 23 червня 2008 року вже сплинув.
У справі немає даних про те, що у цей період ОСОБА_10 скоїв якийсь злочин, оголошувався у розшук.
У місця позбавлення волі, на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2010 року він відправлений не був, що підтверджено повідомленням Дніпропетровського СІЗО.
За таких даних, немає підстав вважати, що ОСОБА_10 ухилявся від відбування покарання, що строк давності був перерваний скоєнням нових злочинів, як вказав суд у вироку, у зв`язку з чим, суд безпідставно враховував вказаний вирок при призначенні покарання обвинуваченому.
Не повинен був суд призначати ОСОБА_10 покарання і за сукупністю з вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року. Ухвалою цього ж суду від 24.02.2015 року покарання, призначене вироком від 04.07.2014 року поглинене покаранням Ленінським районним судом м.Харкова від 09.09.2014 року у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, на підставі ст.70 ч.4 КК України (т.1 а.с.133).
У зв`язку з викладеним, підлягають виключенню вказівки суду про призначення ОСОБА_10 покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання покарань, призначених вироком від 23.06.2008 року та вироком від 04.07.2014 року.
З урахуванням думки потерпілої, яка не має претензій до обвинуваченого, його позитивних характеристик, колегія вважає, що остаточне покарання, призначене ОСОБА_10 , може бути пом`якшене.

На підставі викладеного, керуючись cm.cm.404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляції адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Апеляцію прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2015 року відносно ОСОБА_10 , - змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про часткове приєднання, на підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_10 , покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2008 року та покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014 року.
Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.1 ст.121 КК України до покарання визначеного судом у виді 6 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2014 року та остаточно призначити покарання у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі.
У решті частини вказаний вирок залишити без змін.
Судді: