Справа № 1328/5-47/11 Провадження № 11/1390/384/12
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

3 квітня 2012 року судова колегія у кримінальних справах Апеляційною Львівської області у складі:

головуючого Марітчака Т.М.,

суддів апеляційного суду Березюка О.Г. та Романюка М.Ф.,

за участю прокурора Шахрайчук Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію засудженого ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 18 січня 2012 року, якою -

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українцю, громадянину України, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2 та мешканцю с. Верещиця Яворівського району Льіцрщої області, одруженому, маючому на утриманні неповнолітню дитину,-

відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування призначеного судом покарання.

Приймаючи рішення про відмову в задовольненні спільного подання адміністрації Личаківської виправної колонії № 30 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_1, суд першої інстанції покладався на те, що ОСОБА_1 тричі притягався до кримінальної відповідальності, після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив новий злочин, за який в даний час відбуває покарання в Личаківській виправній колонії № 30.

Крім цього суд першої інстанції покликався на те, що наявність у засудженого ОСОБА_1 за весь термін відбування покарання трьох заохочень та одного стягнення не свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з постановою Шевченківського районного суду м. Львова засуджений ОСОБА_1 подав на нього апеляцію, в якій просить її скасувати, оскільки оскаржувана постанова є необ'єктивна, упереджена і неправомірна, а суд безпідставно прийшов до переконання, що він ніколи вже не стане на шлях виправлення.

Заслухавши прокурора про залишення оскаржуваної постанови суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що апеляцію засудженого ОСОБА_1 необхідно

задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів подання вбачається, що засуджений ОСОБА_1 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки працює у відділенні господарської обслуги № 1 днювальним відділення, до виконання своїх обов'язків відноситься добре, приймає активну участь у суспільно-корисної праці щодо покращення комунально-побутових умов відділення, за що заохочувався адміністрацією 3 рази. Відповідно до вимог ст. 134 ч. 14 КВК України визнається таким, що не має стягнень.

Згідно п. 2 ч. З ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необмежений особливо-тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_1 станом на 23 грудня 2011 року відбув 3 роки 05 днів призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

Відмовляючи в задовольненні спільного подання адміністрації Личаківської виправної колонії № 30 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_1, суд першої інстанції покликався на те, що ОСОБА_1 тричі притягався до кримінальної відповідальності, після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив новий злочин, за який в даний час відбуває покарання в Личаківській виправній колонії № 30 та на наявність у засудженого ОСОБА_1 одного стягнення, на підстав чого суд першої інстанції прийшов до переконання, що адміністрації Личаківської виправної колонії № 30 не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_1 своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до виконання своїх обов'язків довів своє виправлення. Суд також покликався на те, що ОСОБА_1 тричі притягувався до кримінальної відповідальності, після відбування покарання на шлях виправлення не став і знову вчинив новий злочин.

Однак, на думку колегії суддів, неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності в минулому не є перешкодою для умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання, оскільки відповідно до п. 2 ч. З ст. 81 КК України для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у цьому випадку засудженому необхідно відбути не Уг призначеного покарання, а 2/3 покарання.

Суд першої інстанції також помилково послався на те, що ОСОБА_1 має одне стягнення, хоча як убачається з довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_1 22.01.2010 року за невиконання команди «Відбій» на нього було накладено догану, яка відповідно до вимог ст. 134 ч. 14 КВК України погашена, а ОСОБА_1 визнається таким, що не має стягнення (а.с. 4).

У зв'язку з вищенаведеним апеляцію засудженого ОСОБА_1 необхідно задовольнити, постанову суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Керуючись ст. 362, 366, 372-377 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Львівської області, -

ухвалила:

апеляцію засудженого ОСОБА_1 задовольнити, постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 18 січня 2012 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

підпис підпис підпис

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4