АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2257/15-к Номер провадження 11-кп/786/225/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
предстьанвика потерпілих ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 і потерпілої ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на вирок Лубенського міськрайонного ого суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матяшівка Лубенського району Полтавської області, громадянина України, одруженого, працюючого водієм у ПП «Волик», освіта середня, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі п2,3,4 ст.76 КК України покладені відповідні обов`язки на ОСОБА_8 .

Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ПРАТ СТ «Іллічівське», ОСОБА_12 про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертиз 1900 грн. 48 коп.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, 17.11.2014 року близько 12 години 30 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем, що належить ОСОБА_12 , рухався по проїзній частині вулиці П.Слинька м. Лубни. Виконуючи поворот ліворуч на вул. Курчатова не переконався в безпеці свого маневру чим порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення з мотоциклом «Ямаха» під керуванням ОСОБА_13 , що рухався у попутному напрямку. За висновком судово-медичної експертизи останній отримав тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, що супроводжувалося крововиливами під оболонку та в речовину головного мозку, в результаті яких той помер.
Згідно висновку авто-технічної експертизи у діях водія ОСОБА_8 маються порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» і ці порушення з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням пригоди та її наслідками. В умовах даної пригоди водій ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти зіткненню, виконавши вимоги даного пункту ПДР України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичні обставини справи, доведеність вини, кваліфікацію дій, ставить питання про зміну вироку суду. Вважає, що покарання є сурове і не відповідає тяжкості вчиненому та особі обвинуваченого. При визначенні покарання суд першої інстанції належним чином не взяв до уваги, що потерпілим частково було відшкодовано матеріальну шкоду, його позитивну характеристику, наявність на утриманні непрацездатної дружини, не звято до увагу і вину мотоцикліста у даному ДТП, а тому на думку захисника покарання у виді 5 років позбавлення волі є суворим, достатньо було б і 3 років позбавлення волі.
Не оскаржуючи застосування ст.75 КК України захисник вважає, що призначення додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами є занадто суворим, оскільки ОСОБА_8 буде позбавлений можливості працювати та утримувати сім*ю, у нього іншої професії не має, не зможе у регресному порядку у подальшому відшкодувати завдану шкоду підприємству, колектив підприємства, де працює винний клопоче перед апеляційним судом не позбавляти його права на керування автомобілем.
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_11 і ОСОБА_10 не оскаржуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій, просять вирок суду скасувати і ухвалити новий, яким винному призначити покарання без застосування ст.75 КК України. Вказують, що суд, призначаючи покарання, не врахував грубих порушень вимог правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 , який на їх думку своєчасно не влючив показник повороту, маневр вліво здійснив зненацька і несподівано для інших учасників дорожнього руху, про що свідчить на їх думку додане до судового провадження відео із реєстратора іншої машини, обзор заднього виду у водія був обмежений, водій передчасно здійснив виїзд автомобіля на зустрічну смугу руху для здійснення повороту ліворуч, засуджений вину не визнав, посилаючись на порушення ПДР саме потерпілим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_14 про підтримання апеляції про зміну вироку суду, виступ представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 про ухвалення нового вироку з призначенням реального строку покарання, вислухавши думку прокурора ОСОБА_6 про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних мотивів.

У апеляційних скаргах висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його дій за ч. 2 ст. 286 КК України не оскаржуються. Правильність кваліфікації дій у даному випадку узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 січня 2013 року, справа № 5-28 кс 12.

Відповідно до ст.370 КПК України колегія суддів вважає, що судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене компетентним судом та об`єктивно з`ясовано обставини, які підтверджені доказами, дослідженими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Згідно зі ст.404 КПК України колегія суддів перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права при ухваленні судового рішення у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

При призначенні покарання, судом першої інстанції правильно враховано характер і ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується , вчинив необережний злочин, має на утриманні дружину, яка потребує допомоги через перенесення тяжкої медичної операції, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілим, враховано вину потерпілого, який також порушив ПДР України і його дії знаходяться у причинному зв`язку із наслідками ДТП, а тому звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд налнжно врахував зазначені вище обставини і правильно дійшов можливості виправлення засудженого без відбування покарання із випробуванням.

Посилання потерпілих у апеляції про необґрунтованість застосування судом ст. 75 КК України, колегія суддів відхиляє, оскільки у суді встановлено, що не лише дії водія ОСОБА_8 призвели да таких тяжких наслідків, а і дії самого потерпілого, який перевищуючи швидкість рухався на мотоциклі, випереджаючи попутний транспорт і не звернув увагу, що попереду рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , на якому був увімкнутий лівий поворот. Незважаючи на це, сталося зіткнення транспортних засобів. У даній дорожній обстановці в діях водія мотоцикла «Ямаха» ОСОБА_13 вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 12.4, 12.9 б), 14.6 а) ПДР України, невідповідності з вимогами п. 14.6. а) ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв*язку з виникненням даної пригоди, в умовах даної пригоди водій ОСОБА_13 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання ним вимог п. 14.6 а) ПДР України, для чого у нього не було будь яких перешкод.
Зазначені обставини свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину з боку ОСОБА_8 .

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вирішуючи доводи апеляції захисту про можливість скасування вироку суду у частині застосування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то колегія суддів вважає, що таке клопотання не може бути задоволено, оскільки санкцією зазначеного закону України про кримінальну відповідальтсність за вчинене передбачено додатковий вид покарання- позбавлення права на керування транспортними засобами. Дії водія ОСОБА_8 пов`язані із керуванням автомобілем, а тому з метою недопущення у подальшому порушень ним правил дорожнього руху слід залишити таке додаткове покарання як визначив це суд першої інстанції.

З урахуванням наведеного, обставин вчиненого діяння, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, враховуючи дані про особу винного і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а тому таке покарання є законним та обґрунтованим.

Апеляція у іншій частині вироку суду (цивільного позову)не подавалася, а тому колегія суддів не вправі вийти за її межі і погіршити стан обвинуваченого, а тому з врахуванням викладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407,408,414 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 і потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 залишити без задовлення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України ,- без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення судове рішення може бути оскаржена в касаційному порядку до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4