Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 1-184/10
Постанова

Іменем України

17 вересня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю прокурора Мішуровського В.В.

захисника ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2

представника служби у справах

неповнолітніх ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, учня 9го класу НВЦ, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого:

вироком Комсомольського міськог о суду від 17 лютого 2010 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим на 2 роки,

про вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.ч.1,2 ст.190 КК України,

встановив:

Підсудний ОСОБА_4 вчинив ряд суспільно небезпечних діянь за таких обставин:

25 червня 2009 року близько 20-00 год., ОСОБА_4, знаходячись біля комютерного клубу «ХР» по вул.. Леніна, 51 в м. Комсомольську, з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5, шляхом зловживання його довірою, попросив у останнього мобільний телефон під приводом необхідності здійснення звонка знайомому. Отримавши телефон марки «Нокіа 5310», ОСОБА_4, скориставшись тим, що потерпілий відволікся на розмову із своїм знайомим, ОСОБА_4 з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій підсудного потерпілому було завдано матеріальної шкоди на суму 1051 грн.40 коп.

Наступного дня, близько 21-00 год., ОСОБА_4, в продовження своєї суспільно-небезпечної діяльності, знаходячись на подвірї будинку №51 по вул.. Леніна в м. Комсомольську, де проводив час разом із однолітками, серед яких знаходився його знайомий ОСОБА_2, зловживаючи його довірою, з метою заволодіння його телефоном, попросив у останнього мобільний телефон марки «Нокіа 6233» в тимчасове користування терміном на одну добу, домовившись про зустріч наступного дня. Не маючи наміру повернути телефон, ОСОБА_4 на зумовлену зустріч не прийшов, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій підсудного потерпілому було завдано матеріальної шкоди на суму 960 грн.

Сам ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 1,2 ст.190 КК України визнав повністю і підтвердив, що заволодів мобільними телефонами потерпілих за обставин, зазначених в постанові суду. Обидва телефони були продані ним, а гроші витрачені на особисті потреби.

Потерпілий ОСОБА_2 підтвердив суду факт незаконного заволодіння його телефоном. На даний час телефон йому повернутий, претензій матеріального характеру до ОСОБА_4 він не має..

Вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки злочинів проти власності, суд, провівши аналіз представлених по справі доказів, вважає, що в діях неповнолітнього ОСОБА_4, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману, по відношенню до потерпілого ОСОБА_2 вчиненими повторно, вбачаються ознаки злочинів, передбачених ч.1,2 ст.190 КК України.

Постановою слідчого від 20.07.2010 року, погодженою з прокурором в установленому законом порядку, кримінальна справа відносно ОСОБА_4 була закрита провадженням відповідно до вимог ст. 7-3 КПК України, до суду направлені матеріали для вирішення питання про застосування по відношенню до ОСОБА_4. примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

За висновком ЛКК ОСОБА_4 практично здоровий, працездатний, не потребує примусового лікування від наркоманії та алкоголізму. Проживає в неповній сімї разом з матірю та старшим братом. За висновком комісії, що проводила обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітнього ОСОБА_4, в квартирі створені належні житлово-побутові умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. За місцем навчання характеризується як учень, який має здібності, але не має бажання навчатися. Школу відвідує регулярно, на зауваження вчителів реагує спокійно. Мати цікавиться навчанням та поведінкою сина, завжди відвідує школу, користується порадами педколективу та психолога.

Вирішуючи питання про вид примусових заходів виховного характеру, який має бути застосований до неповнолітнього ОСОБА_4., суд, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним суспільно-небезпечного діянь, його неповнолітній вік, соціальну характеристику, в т.ч. взаємовідносини в сімї та колективі, де неповнолітній навчається, заслухавши думку представника служби у справах неповнолітніх, вважає можливим його виправлення без ізоляції від сімї із застосуванням по відношенню до нього заходів виховного характеру, передбачених п.п. 2,3 ч.2 ст.105 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7-3 КПК України, суд,

п о т а н о в и в:

Кримінальну справу відносно ОСОБА_4 провадженням закрити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Застосувати до ОСОБА_4 до досягенння ним повнолітнього віку примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля, шляхом заборони виходу з помешкання з 22-00 год. до 06-00 год. та передачі неповнолітнього під нагляд матері.

На постанову суду протягом 15 днів з часу проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_6

З оригіналом вірно:

Суддя Т.В. Окунь