Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
17 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю: секретаря - ОСОБА_4

прокурора- ОСОБА_5

підсудного- ОСОБА_6

захисника підсудного- ОСОБА_7

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілих- ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ? ОСОБА_11 , підсудного ОСОБА_6 на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 липня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого, ч.2 ст.286 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колки, Дубровицького району, Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, працює водієм в ДП Дубровицьке лісове господарство, одруженого, раніше не судимий, невійськовозобов`язаного, має статус потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1, серія НОМЕР_1 від 22.04.2015 року), інваліда другої групи, захворювання якого пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого, ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлено повернути речові докази по справі:

-мопед марки LEADER EX 500 T-B, штани з ременем, куртку та туфлі ОСОБА_12 повернути ОСОБА_8 , жительки с. Ясинець, Дубровицького району Рівненської області;

-автомобіль марки ЗІЛ-131 власнику ДП Дубровицьке лісове господарство.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній підписку про невиїзд.

ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він 16 жовтня 2008 року, приблизно о 16 год. 40 хв., керуючи автомобілем ЗІЛ-131 реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпречепом, що був завантажений хлистами сосни (лісовозом), рухаючись по вул. Березова в м. Дубровиця зі швидкістю 25-30 км/год. з боку автовозкалу в напрямку міста, в порушення вимог п.п.1.1., 11.2., 13.3., 1.5., 2.3. Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки , здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення та наїзд задньою лівою частиною напівпричепа свого автомобіля на мопед LEADER EX 500 T-B, під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в зустрічному напрямку по зустрічній смузі руху. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень в результаті ДТП ОСОБА_12 помер на місці пригоди.

В поданій апеляції ОСОБА_6 покликається на незаконність та необгрунтованість вироку суду, вказуючи, що судом не забезпечено оцінку доказів на підставі всебічного, повного і об?єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності. Вказує, що жодні його дії не перебувають у безпосередньому причинному зв?язку із падінням та, як наслідок, смертю водія мопеда ОСОБА_12 . У безповередньому причинному зв?язку із виникненням аварійної ситуації і подальшою загибеллю ОСОБА_12 знаходяться дії чи бездіяльність водія мопеда ОСОБА_12 , який через необрання безпечної швидкості, втратив керування мопедом, порушивши при цьому п.12.1. Правил дорожнього руху. Додатковим порушенням є рух мопеда близько до розділюваної смуги, а не якомога правіше по смузі, як того вимагає від водіїв мопедів п.11.14. Правил дорожнього руху.

Підсудний вказав, що слідчий штучно створив таку обставину як зіткнення мопеда та автомобіля ЗІЛ-131 та спробував пов`язати це із причиною смерті ОСОБА_12 . Усі досліджені документи, які містять опис слідів ДТП, свідчать про відсутність слідів зіткнення між транспортним засобом марки "ЗІЛ_131" та потерпілим. Можливий наїзд лісовоза на заднє колесо мопеда, який лежав на дорозі, не є причиною смерті ОСОБА_12 . Не маючи жодних підтверджених відомостей про зіткнення між транспортними засобами, в тому числі, і про місце такого зіткнення, та знаючи, що смерть ОСОБА_12 не пов`язана із наїздом на лежачий мопед, суд першої інстанції мав би постановити виправдувальний вирок. Суд жодним чином не оцінив дії обох учасників ДТП у їх взаємозв`язку, замість з`ясування об`єктивної істини переписав у вирок зміст обвинувального висновку. Відкидаючи показання свідка ОСОБА_13 , суд діяв необ`єктивно та упереджено. Зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам ст.ст.323,324, 327 КПК України стосовно заборони грунтувати обвинувальний вирок на припущеннях.

ОСОБА_6 просить скасувати вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 липня 2015 року та закрити справу.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій підсудного, покликається на незаконність вироку суду в частині призначеного покарання. Зазначає, що судом не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого злочину та особу підсудного. Призначене покарання не є достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_6 . Судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України не визнав, обставини, які б пом`якшували б покарання не встановив, заходів по відшкодуванню матеріальної або моральної шкоди, заподіяної злочином не вжив, після вчинення злочину на будь-який контакт з метою примирення або вибачення з потерпілими не йшов. Внаслідок вчинення злочину у зв`язку з втратою годувальника на утриманні у потерпілої залишилось троє неповнолітніх дітей. Крім того, судом першої інстанції не повною мірою оцінено суспільну небезпеку вчиненого злочину, адже ОСОБА_6 вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, грубо порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого загинула людина. Просить скасувати вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 липня 2015 року , постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

В поданих запереченнях на апеляцію прокурора ОСОБА_6 вказує, що дану апеляцію підтримує лише в частині необхідності скасування вироку, однак не погоджується з підставами його скасування. Вважає, що судом першої інстанції незаконно постановлено обвинувальний вирок, який не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону. Дубровицьким районним судом було проігноровано його показання та показання очевидців ДТП стосовно послідовності подій, які відбулися на місці ДТП. Просить частково задовольнити апеляцію прокурора. Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 липня 2015 року скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину.

Захисником підсудного ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення на апеляцію прокурора, в яких вказує, що з позицією прокурора стосовно встановлення належним чином судом першої інстанції фактичних обставин справи погодитись не можна. Вказує, що органи досудового слідства, в порушення вимог ст.ст. 22, 64 КПК України (1960 р.), не вжили всіх необхідних заходів для повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, внаслідок чого залишилися нез`ясованими обставини про подію злочину та про причинний зв`язок між діями ОСОБА_6 та наслідками ДТП. Зазначає, що ні на досудовому слідстві, ні у суді не було доведено належними та допустимими доказами обставин, пов`язаних із подією злочину, а також обставин, які б підтверджували винуватість підсудного. Просить апеляцію прокурора задовольнити частково. Вирок Дубровицького районного суду від 24 липня 2015 року скасувати, а справу закрити у зв`язку із відсутністю події злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 , підсудного ОСОБА_6 які просять задоволити апеляцію підсудного, думку прокурора , представника потерпілих та потерпілих, які підтримали апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції і просять відмовити в задоволенні апеляції підсудного, дослідивши матеріали справи й доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підсудного ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Апеляції на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 липня 2015 року, яким засуджено ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, розглядається судом апеляційної інстанції після набрання чинності 20 листопада 2012 року Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012р.

Відповідно до п.п.11,15 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України , кримінальні справи, які до набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурора з обвинувальним висновком розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанції та Верховним Судом України в порядку , який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.64 КПК УКраїни (1960р) при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню подія злочину ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Згідно вимог ст.132 КПК України (1960р) у постанові про притягнення як обвинуваченого має зазначатись злочин, у вчиненні якого обвинувачується дана особа, час, місце та інші обставини вчинення злочину.

У постанові старшого слідчого СВ Дубровицького РВ від 13 грудня 2008 року про притягнення ОСОБА_6 як обвинуваченого зазначено, що останній , керуючи ТЗ марки "ЗІЛ-131" допустив зіткнення та наїзд задньою лівою частиною напівпричепа свого автомобіля на мопед під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по зустрічній смузі руху в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, що спричинило його смерть. ОСОБА_6 порушив п..п.1.1, 11.2, 13.3,1.5, 2.3б Правил дорожнього руху України. Слідчий вказав, що своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого , ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України (т.1 а.с.35).

Статтею 223 КПК України (1960р) передбачено, що у обвинувальному висновку зазначається місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним із обвинувачених...

В обвинувальному висновку та постанові прокурора про затвердження обвинувального висновку міститься формулюванння обвинувачення , як і в постанові про притягнення ОСОБА_6 як обвинуваченого (т.1 а.с.231,234).

Судовим рішенням від 24 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.286 КК України за те, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки , здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, допустив зіткненння та наїзд задньою лівою частиною напівпричепа автомобіля марки "ЗІЛ-131" на мопед "Лідер ЕХ500", яким керував ОСОБА_12 (т.2 а.с.372).

Частиною 1 ст.281 КПК України (1960 р) передбачено, що повернення справи на додаткове розслідуванння з мотивів неповноти або неправильності досудового розслідування може мати місце лише тоді , коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Відповідно з п.8 Постанови №2 від 11.02.2005 р "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідуванння" досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст.22 і 64 КПК України не були досліджені або були поверхнево чи однобічно досліджені обставини , які мають істотне значення для правильного вирішенння справи. Неправильним досудове слідство визнається в разі , коли органами досудового розслідуванння при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Так, відповідно до ст.ст.43,132,142 КПК України (1960р), пред`явлене особі обвинувачення повинно бути логічним та конкретним, оскільки обвинувачений вправі знати в чому його обвинувачують і захищатись від пред`явленого обвинувачення.

У випадку пред`явлення неконкретного обвинувачення, а саме, якщо не вказано час, місце, спосіб, мотив, характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також інші ознаки злочину, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування, оскільки неконкретність обвинувачення є порушенням права на захист, що в силу ст.370 КПК України (1960р), визнається істотним порушенням вимог процесуального закону.

Між тим, судом першої інстанції залишено поза увагою, що обставини вчинення злочину не знайшли свого відображення в обвинуваченні пред`явленому ОСОБА_6 , зокрема: в постанові про притягнення ОСОБА_6 як обвинуваченого та в обвинувальному висновку зазначено, що останній, керуючи транспортним засобом вчинив наїзд на мопед, яким керував ОСОБА_12 . В результаті ДТП ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження , що спричинили смерть.

Однак в жодному процесуальному документі не містяться дані щодо механізму отриманих ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Підсудний ОСОБА_6 як ході досудового розслідування справи , так і під час судового розгляду вказував, що він, керуючи ТЗ Правил дорожнього руху не порушував, а навпаки, ОСОБА_12 рухався на великій швидкості, ближче до розділової смуги, впав і отримав тілесні ушкодження. Можливо після падіння заднє колесо мопеда попало під колесо його автомобіля.

Із схеми ДТП слідує, що на місці пригоди було виявлено подряпину на асфальті довжиною 10,3 м (т.1 а.с.5).

Із висновків експерта №266-Е від 24 листопада 2008 року та №266-Д від 6 лютого 2009 року слідує, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, перелом склепіння та основи черепа, розрив атланто-окцепітального з`єднання , відкритий перелом лівого стегна, забійнорвана рана шиї зліва, садно та крововиливи голови та кінцівок. В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 міг знаходитись на мопеді і рухатися в зустрічному напрямку до автомобіля. Тілесних ушкоджень характерних для переїзду колесами автомобіля у ОСОБА_12 не виявлено. Отримання тілесних ушкоджень внаслідок падіння на асфальт з мопеда під час руху малоймовірно. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету, можливо, в результаті ДТП внаслідок зіткнення при обставинах вказаних у постанові слідчого (т.1 а.с.112, 179).

Ні з протоколу огляду ТЗ марки "ЗІЛ-131", ні з протоколу огляду місця події, ні з інших процесуальних документів не вбачається чи взагалі було контактування ОСОБА_12 з автомобілем, яким керував ОСОБА_6 , марки "ЗІЛ-131", д.н. НОМЕР_2 чи вантажем (т.1 а.с.16,17).

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час досудового розслідування та під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції вказували, що бачили на тілі ОСОБА_12 тілесні ушкодження характерні для переїзду його вантажним автомобілем.

Заступник начальника КЗ "Обласне бюро судово-медичних експертиз" Рівненської обласної ради ОСОБА_14 під час апеляційного розгляду справи пояснив, що судово-медичні експертизи щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_12 проводив експерт ОСОБА_15 , який немав досвіду, був прийнятий на роботу лише весною 2008 року, при проведені експертизи не використовував розрізи тканини. ОСОБА_14 пояснив, що необхідно проводити повторні, можливо комплексні, комісійні експертизи екзгумованого трупа. Експерт наголосив, що таке тілесне ушкодження як розрив атланто-окципітального з`єднання від падіння не могло утворитися. ОСОБА_14 також вказав, що ОСОБА_15 з роботи звільнений, місце його перебування не відоме.

Органом досудового розслідування інкримінується ОСОБА_6 вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України , крім порушень правил безпеки дорожнього руху і порушення експлуатації транспорту особою, яка керує ТЗ, що спричинило смерть потерпілого.

Ні в постанові про притягнення як обвинуваченого, ні в обвинувальному висновку, ні в судовому рішенні не вказано які порушення правил експлуатації допустив ОСОБА_6 .

Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області в своїй ухвалі від 3 квітня 2013 року, скасовуючи вирок Дубровицького районного суду щодо ОСОБА_6 , зазначила, що суд не встановив чи були пошкодження на ТЗ марки "ЗІЛ-131" характерні для ДТП, яка мала місце 16 жовтня 2008 року. Судова колегія вказувала на необхідність усунення суперечок, як містяться у висновках експертиз, провести судове слідство повно та обєктивно, встановити чи було зіткнення автомобіля з мопедом під керуванням ОСОБА_12 , в разі необхідності - призначити повторні (додаткові) експертизи (т.1 а.с.562).

Однак суд першої інстанції при новому розгляді справи залишив дані вказівки поза увагою.

Враховуючи, що досудове розслідування поверхнево, однобічно, неповно дослідило обставини , які мають істотне значення для правильного вирішення справи, пред`явило підсудному не конкретне та не повне обвинувачення , суд не має змоги усунути виявлені недоліки в судовому засіданні, в тому числі і в порядку ст.315-1 КПК України (1960р), оскільки для цього необхідно дослідити обставини, які мають комплексний характер, є взаємопов`язані й взаємозалежні. Їх з`ясування потребує аналітичних, оперативних, специфічних, невідкладних заходів та рішень , які можливо реалізувати тільки в умовах досудового слідства, а тому кримінальна справа підлягає направленню прокурору для проведення нового розслідування.

Під час проведення нового розслідування необхідно усунути недоліки , які зазначені в описово-мотивувальній частині ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись п.п.11,15 розділу ХІ "Перехідні положенні" КПК України та ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 р.), колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА:

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ? ОСОБА_11 та підсудного ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 липня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України скасувати, справу повернути прокурору Дубровицького району Рівненської області для організації нового розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попередній ? підписку про невиїзд.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3