Бучацький районний суд Тернопільської області
Справа № 595/1773/15-к
Провадження №1-кп/595/112/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.10.2015

Бучацький районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000367 від 28 серпня 2015 року, по обвинувальному акту щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, яка працює вчителем початкових класів в ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 стало відомо, що при умові, якщо середньомісячний сукупний дохід нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї, фізичні особи мають право отримувати державну соціальну допомогу як малозабезпечена сім`я від Управління праці та соціального захисту населення, призначення якої полягає в ліміті отримання фізичною особою офіційних прибутків та ліміті наявності у власності фізичної особи майна, а саме авто- та мототранспорту, нерухомого майна, земельних ділянок.

При цьому, ОСОБА_4 усвідомлювала, що її чоловік ОСОБА_5 з 26.06.2013 року по 07.09.2013 року отримав дохід в Управлінні праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації, проте ніде не працював і не здійснював догляду за перестарілою особою, оскільки в період з 26.06.2013 року по 07.09.2013 року перебував за межами України та те, що у зв`язку із наведеним її може бути відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям Управлінням праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації.

У вказаний момент в ОСОБА_4 виник злочинний намір на заволодіння бюджетними коштами, а саме державною соціальною допомогою малозабезпеченим сім`ям в Управлінні праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації, шляхом внесення в документи, які заповнюються особою-оформлювачем даної державної соціальної допомоги власноруч, даних стосовно доходу її чоловіка ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, 13 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернулася у відділ прийому громадян з питань надання грошових виплат та компенсацій Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації, що знаходиться за адресою м.Бучач вул.Агнона,3, де її стало відомо про перелік документів, умови призначення і порядок надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та що інформація, яку вона буде заповнювати власноруч у декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням державної соціальної допомоги, в подальшому буде аналізуватись, та дані з неї будуть братись до уваги при призначенні вказаної державної соціальної допомоги, а також те, що державна соціальна допомога призначається на шість місяців.

Після цього, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації за адресою м.Бучач вул.Агнона,3, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з метою отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, з корисливих мотивів, в ході власноручного заповнення офіційного документа - декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням державної соціальної допомоги, свідомо внесла в нього дані, а саме не зазначила та скрила у розділі II даної декларації «відомості про доходи членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» - дані про те, що її чоловік ОСОБА_5 ніде не працював і не здійснював догляду за перестарілою особою, оскільки в період з 26.06.2013 року по 07.09.2013 року перебував за межами України.

ОСОБА_4 надала співробітнику Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації заповнений нею власноруч за вищезазначених обставин офіційний документ - декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням державної соціальної допомоги, який завідомо для неї містив у собі недостовірну інформацію, тим самим, шляхом обману, в період з вересня 2013 року по лютий 2014 року заволоділа грошима в сумі 1045 (одна тисяча сорок п`ять) гривень 26 копійок, які були виділені із Державного бюджету України та призначалися для виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Такими шахрайськими діями ОСОБА_4 спричинила Державному бюджету України матеріальну шкоду на загальну суму 1045 (одна тисяча сорок п`ять) гривень 26 копійок.

Допитана в ході судового слідства обвинувачена ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення визнала повністю, підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснила, що на даний час нею в повному обсязі відшкодовано збитки в сумі 1045 (одна тисяча сорок п`ять) гривень 26 копійок, заподіяні у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності її позиції, а також роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка позитивно характеризується по місцю проживання, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про застосування до неї Закону України "Про амністію" від 08.04.2014 року, мотивуючи тим, що вона має на утриманні дитину, якій не виповнилося 18 років, вчинила кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, повністю визнає вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлена.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечує проти звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Як встановлено ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджена може бути повністю або частково звільнена від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

19.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 р. №1185-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п."в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав і мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

З матеріалів кримінального провадження, а саме, з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Переволоцькою сільською радою Бучацького району, вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мала і має на утриманні дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вона вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, що кримінальне правопорушення вона вчинила у вересні 2013 року, тобто, до дня набрання чинності (19 квітня 2014р.) Закону України «Про амністію у 2014 році», вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, щиро кається у вчиненому, збитки відшкодувала.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме, що в подальшому, протягом десяти років, амністія до неї не може бути застосована.

Керуючись ст.ст.85,86 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ст.ст.370,374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» засуджену ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1