Справа № 219/5180/2013-к 1-кп/219/219/2013
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2013

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

при секретарі судового засідання Томаровій А., Івашко К.В.,

з участю прокурора Бєлік Ф.О.,

обвинуваченого ОСОБА_1, захисника обвинуваченого ОСОБА_2

потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, захисника потерпілих ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, не судимого, тимчасово не працюючого, ІНФОРМАЦІЯ_4,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2012 року, маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, приблизно о 16.40 год., за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯНВ № 374866, виданого МРЕВ м. Артемівська 13 листопада 2004 року, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ - 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по проїжджій частині вул. Землянова з боку м. Лисичанська в напрямку м. Сіверська у Артемівському районі Донецької області. В напрямку руху, проїжджаючи ділянку шляху, розташованого поблизу будинку № 21 по вул. Землянова, водій ОСОБА_1, діючи в порушення вимог п. 19.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію; відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення дорожньо-транспортної події, належним чином не переконавшись, що у стані осліплення його подальший рух не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6, який знаходився на проїжджій частині і був розташований передньо - лівою поверхнею тіла до травмуючої поверхні транспортного засобу.

Контактування сталося передньою частиною кузова автомобіля марки ВАЗ - 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1, з передньо - лівою поверхнею тіла пішохода ОСОБА_6 В результаті вказаної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці дорожньо-транспортної події. ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи № 522 від 14.01.2013, проведеної в Артемівському відділенні СМЕ Донецького обласного бюро СМЕ, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження: забита рана правої тім'яно-скроневої області, синці лівого стегна і правої кисті, множинні переломи ребер з 2-х сторін, розриви тканини правої легені та селезінки, закритий перелом лівого стегна, крововиливи у м'які тканини спини, небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Допущені водієм ОСОБА_1 порушення вимог п. 19.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому звязку з виникненням дорожньо-транспортної події і суспільно-небезпечними наслідками у вигляді смерті ОСОБА_6

Таким чином, своїми діями водій автомобіля ВАЗ - 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1, будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив вимоги п.19.3 Правил дорожнього руху України, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх спричинення, які потягли за собою смерть ОСОБА_6, тобто ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав частково, а саме в частині порушення ним п.19.3 Правил дорожнього руху України, а саме він дійсно керуючи автомобілем, проїжджаючи ділянку шляху, розташованого поблизу будинку № 21 по вул. Землянова в с. Верхньокамянське, не зупинився, не змінюючи смуги руху, і не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, коли його засліпив інший автомобіль, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 Разом з тим, обвинувачений не визнав вину в частині порушення ним п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, які передбачають, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, оскільки не перебував в такому стані. Обвинуваченний також зазначив, що він просить пробачення у потерпіліх, оскільки не хотів завдати смертельних пошкоджень ОСОБА_6, а їм болю. Він частково відшкодував витрати дружині померлого: на поховання та в якості моральної шкоди завданої ДТП. В скоєному щиро кається.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визначив об'єм обсягу доказів, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_1, який в суді не оспорював фактичних обставин справи та його показання не суперечать фактичним обставинам справи, а саме в частині порушення обвинуваченим п.19.3 Правил дорожнього руху України, а також дослідженням в судовому засіданні висновків експертиз та висновку щодо результату медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного або іншого спяніння.

Таким чином, крім визнання вини обвинуваченим у порушенні п.19.3 Правил дорожнього рухуУкраїни, вина обвинуваченого ОСОБА_1 в скоєнні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (арк. 10-17);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану

алкогольного, наркотичного або іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_1 ознак спяніння не виявлено, на момент огляду був тверезий (арк.31);

- висновком експерта № 552 від 14.01.2013 року, згідно з яким при обстеженні трупа

громадянина ОСОБА_6 встановлені пошкодженні: забита рана правої тім'яно-скроневої області, синці лівого стегна і правої кисті, множинні переломи ребер з 2-х сторін, розриви тканини правої легені та селезінки, закритий перелом лівого стегна, крововиливи у м'які тканини спини. Пошкодження утворилися від контакту з тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі частини рухомого автомобіля і ділянки дорожнього покриття, що могло мати місце при ДТП, незадовго до настання смерті, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться у прямому причинно-наслідковому звязку з настанням смерті. Причиною смерті ОСОБА_6 є гостра крововтрата, обумовлена поєднаною тупою травмою тіла з множинними переломами ребер з 2-х сторін, розривами тканини правої легені і селезінки, що ускладнилася масивними внутрішньогрудної і внутрішньо-черевної кровотечами;

- висновком експертизи № 322 від 27.05.2013 року, у відповідності з яким з технічної

точки зору, в дорожній обстановці, що склалася, в усіх варіантах водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_1, виконуючи вимоги п.19.3 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість зупинити керований їм автомобіль до моменту наїзду на пішохода і запобігти даній дорожньо-транспортній події, і його дії знаходилися причинному звязку з настанням даної події (арк.64-65);

- висновком експертизи № МК 223 від 16.04.2013 року, згідно якої приймаючи до

уваги локалізацію, механізм утворення ушкоджень на тілі потерпілого, пошкоджень на його одежі, а також забруднень, можна говорити про те, що вірогідніше за все потерпілий в момент зіткнення з транспортним засобом знаходився в вертикальному, або близькому до нього положенні тіла і був розташований передньо-лівою поверхнею тіла до легкового транспортного засобу. Слідів переїзду колесами транспортного засобу і слідів волочіння на вивченому одязі потерпілого не виявлено (арк..101-105);

- висновком експерта № 298 від 18.05.2013 року (арк.124-126);

- згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 1009 від 22.03.2013 року

система автомобиля НОМЕР_3 знаходились у працездатному стані та могли виконувати задані функції з керування автомобилем.

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, вину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_1Є вірно кваліфіковано за ст. 286 ч.2 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження -смерть потерпілого.

Згідно розяснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 Про практику призначення судами кримінального покарання - Відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом… менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд встановив, що обвинуваченим не порушено п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, які передбачають, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, оскільки у відповідності до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного або іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, обвинувачений ОСОБА_1 на момент огляду, який проведено 10.12.2012 року о 22год.13 хв., був тверезий, ознак спяніння в нього не виявлено.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, щиросердно розкаявся, не працює, але за виробничою характеристикою за попереднім місцем роботи (від 10.04.2013 року) характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання (арк.163), має на утриманні неповнолітню дитину доньку Олену ІНФОРМАЦІЯ_5, має ще двох синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, який навчається в Одеській національній морській академії. З 2008 по 2012 рік сплачував аліменти на утримання синів. На даний час проживає з дружиною, її двома доньками 1994 та ІНФОРМАЦІЯ_8, з 25.07.2012 року з ними проживає його матір ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, яка потребує догляду, оскільки вона хворіє на цукровий діабет тип 2 середньої тяжкості, атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією, діабетична ретинопатія сітківниці очей. Суд також враховує, що в результаті вчиненого кримінального правопорушення настали тяжкі наслідки загибель 50 річного чоловіка.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_1 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, і вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання за ст.286ч.2 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Обставинами, що пом'якшують покарання ОСОБА_1 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування дружині померлого 20000 грн. на поховання померлого ОСОБА_6 та у якості часткового відшкодування моральної шкоди, знаходження на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини та матері похилого віку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_1 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наполягали на суворому покаранні, а саме на покаранні обвинуваченому у виді позбавленні волі, вказували, що лише при такому покаранні обвинувачений зможе виправитися. Просили врахувати суд, що дії обвинуваченого призвели до тяжких наслідків: вони втратили рідну людину.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що питання про обґрунтованість періоду тримання під вартою не можна розглядати абстрактно. Оцінювати, наскільки виправданим є подальше тримання обвинуваченого під вартою, в кожній справі потрібно з огляду на конкретні обставини. У тій чи тій справі безперервне тримання під вартою можна виправдати лише в разі, якщо існують конкретні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, попри презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, викладений у статті 5 Конвенції. Конвенція гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме: гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи.

На підставі викладеного, з урахуванням особи винного, вищезазначених обставин справи, а також обставин, що помякшують покарання, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_1 можливі без відбування покарання, та вважає за доцільне призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов'язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Речові докази: автомобіль НОМЕР_4, який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_1 (арк.56), слід залишити у останнього за належністю; чоботи, куртку, штани, спортивні брюки, які передані на зберігання ОСОБА_6 залишити у останньої за належністю.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Потерпілим розяснено їх право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином.

У ході досудового слідства по справі проведено експертизи (довідки арк.123,153). Витрати, пов'язані з проведенням експертних досліджень, на підставі ст. 118 КПК України, включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України. Тому відповідно до ст. 124 КПК України з ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати на оплату послуг експерта в розмірі 588,00 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України ( в ред.2012 р.) , суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання за ст.286 ч.2 КК України у виді 5 (пяти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку - 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_1 наступні обов'язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Речові докази: автомобіль НОМЕР_4, який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_1 (арк.56), слід залишити у останнього за належністю; чоботи, куртку, штани, спортивні брюки, які передані на зберігання ОСОБА_6 залишити у останньої за належністю.

Стягнути з ОСОБА_1, Донецька область, Артемівський район, с. Верхньокамянське, вул. Землянова, 127, ідентифікаційний код НОМЕР_5, на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 588,00 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженому в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення.

Судья Л. В.Шевченко