Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 11--9/11 Головуюча у 1-й інстанції Радченко C.B.
Категорія ч. 1 ст. 119 КК України Доповідач Чупина С.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2011 року

Колегія судців судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого Чупини С.П.

Судців Красновського І.В., Пляса М.Г.

З участю прокурора Литвиненка 0.0.

Засудженого ОСОБА_1

Захисника - адвоката ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальну заяву за апеляцією прокурора на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 23 вересня 2010 року,-

встановила:

Цим вироком ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, раніше не судимий,

засуджений за ч.І ст. 119 КК України на 3 роки 8 місяців обмеження волі,

звільнений від призначеного покарання у зв' язку з його відбуттям.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Відповідно до вироку ОСОБА_1 0. В. 4 квітня 2006 року близько 19 голини, на 63 км +750м. автошляху Берислав - Мар'янське Херсонської області, будучи в стані алкогольного сп'яніння, під час сварки, яка виникла на підставі особистих неприязних відносин після дорожньо-транспортної пригоди з громадянином ОСОБА_3, умисно наніс удар рукою в область голови ОСОБА_3, від якого останній упав з висоти власного росту на дорогу, при цьому ударившись правою стороною голови об асфальтне покриття автошляху, внаслідок чого отримав тяжкі тілесні ушкодження безпечні для життя в момент заподіяння, від яких настала смерть потерпілого.

В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, та невідповідністю призначеного судом покарана ступеню тяжкості злочину та особі засудженого в наслідок м'якості, постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_1 0. В. в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання 8 років позбавлення волі з відбуванням кримінально - виконавчій установі.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляцію засудженого ОСОБА_1 0. В. його захисника, які вважають вирок законним, і в останньому слові ОСОБА_1 просить вирок залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи» №2 від 7 лютого 2003 року у випадках, коли особа, яка позбавила життя потерпілого чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення, або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити, її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіянні необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікував відповідно за ст. 119 чи ст.128.

Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначених злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується ретельно дослідженими в судовому засіданні доказами, які повністю узгоджуються з матеріалами справи, які спростовують доводи апеляції щодо невірної кваліфікації дій засудженого та яким суд дав належну оцінку, та є обґрунтованим.

Так, свідок ОСОБА_4 в судовому засідання пояснив, що він був пасажиром в автомобілі, яким керував ОСОБА_1 Після ДТП ОСОБА_1 хотів переговорити з людьми, які стояли на узбіччі, але йому не вдалося поговорити з ними. Коли він від них відходив, то від групи людей відділився один чоловік і пішов за ОСОБА_5, останній мабуть почувши кроки чоловіка з півоберту відштовхнув чоловіка і той упав. Більше ОСОБА_1 не наносив удари чоловіку, який впав.

Згідно висновку судово-медичної експертизи смерть потерпілого ОСОБА_3А, настала в результаті тяжкого тілесного ушкодження, яке було спричинене шляхом удару голови об нерівну поверхню дорожнього покриття при падінні з висоти власного зросту (т.1, а.с. 214-219, т.2, а.с. 86-87).

При відтворенні обстановки та обставин події 8 липня 2010 року ОСОБА_1 показав, що після ДТП він почув, що за ним хтось біг. Він повернувся і побачив потерпілого. З метою припинення дій потерпілого він долонею правої руки навідмах наніс удар потерпілому в щелепу (т.З, а.с. 70-72).

Відповідно до додаткового висновку експерта встановлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_3 тілесні ушкодження могли утворитися при механізму і спсобі вказаному в протоколі відтворення обстановки і обставин події від 8 липня 2010 року проведеного з ОСОБА_6 (т.З, а.с.77-78).

Кваліфікація дії винної особи згідно КК України за ст.121 КК України настає лише при наявності умисної вини у виді прямого чи непрямого умислу щодо причинення тяжкого тілесного ушкодження.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин суд першої інстанції, належно всю оцінивши всю сукупність доказів по справі, як цього вимагає ухвала Верховного Суду України від 8 жовтня 2009 року, обґрунтовано перекваліфікував дії засудженого ОСОБА_1 з ч.2 ст. 121 КК України на ч.І ст. 119 КК України, оскільки тяжке тілесне ушкодження, в результаті якого помер потерпілий, було спричинено не ударом, який потерпілому ОСОБА_3 наніс рукою засуджений ОСОБА_1, а в результаті падіння потерпілого ОСОБА_3 з висоти власного зросту та удару голови об нерівне дорожнє покриття.

Істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які б могли потягнути за собою скасування вироку колегією суддів не встановлено.

Колегія судів вважає, що вирок суду першої інстанції постановлено відповідно до вимог Закону.

Керуючись ст.ст. 365, З66 КПК України, колегія судців,-

УХВАЛИЛА :

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 23 вересня 2010 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.