Номер провадження: 11-кп/785/549/15
Номер справи місцевого суду: 507/2006/14-к
Головуючий у першій інстанції
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.09.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретарів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0011156 від 15.12.2014 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 20.02.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Качулове Ширяївського району Одеської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не офіційно працюючий по найму у приватних осіб, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

засуджений:

-за ч.1 ст.122 КК України - до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі;

-за ч.2 ст. 125 КК України - до покарання у виді 1 (року) року обмеження волі;

-за ч.1 ст. 345 КК України - до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців обмеження волі;

У відповідності зі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді трьох років шести місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 982, 96 грн.,-

встановив:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 засуджений за скоєння злочинів при наступних обставинах:

29 травня 2014 року близько 07 години, на ринку «Троїцький», розташованого повздовж а/д Київ-Одеса поблизу АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних стосунків щодо потерпілого ОСОБА_10 , маючи умисел, направлений на умисне спричинення йому тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій, підбіг до останнього, який сидів на водійському сидінні свого автомобіля Нісан Прем`єра, р/н НОМЕР_1 та умисно наніс йому кулаком правої руки чотири удари в обличчя та один удар по лівій нозі дверцятами автомобіля, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин і перелому кісток носу, набряку м`яких тканин правої голені, травматичний перидотит 1-2 верхніх зубів з обох сторін, які згідно висновку СМЕ № 118 від 24.06.2014 року не були небезпечними для життя в момент їх заподіяння та тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю 6 діб і не більше 21 дня і за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 05 червня 2014 року біля 21 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в дворі домоволодіння по АДРЕСА_2 , за місцем проживання своєї співмешканки, ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, під час обопільної сварки між ним та ОСОБА_12 , маючи протиправний умисел, направлений на умисне спричинення йому тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій, умисно наніс тому удар кулаком в ліву частину голови та удар невстановленим досудовим розслідуванням предметом, по лівому плечу, спричинивши ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: забою лівої привушної раковини, травматичного вивиху головки лівої плечової кістки і перелому великого бугорка лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, які згідно висновку СМЕ № 109 від 15.07.2014 року, потребують для свого заживлення не менше ніж 21 день і за цим критерієм відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім того, 05 червня 2014 року біля 22 години, старший дільничний інспектор міліції Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_8 , отримавши телефонні повідомлення про фізичне насильство в дворі домоволодіння ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 та для з`ясування усіх обставин прибув за даною адресою, де увійшовши у двір побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , який у лівій руці тримав металеву кухонну сокирку. Представившись дільничним інспектором міліції, ОСОБА_8 , виконуючи свої службові обов`язки у тактовній, ввічливій формі попрохав того заспокоїтися у відповідь на що ОСОБА_7 перебуваючи у збудженому та агресивному стані викликаному станом алкогольного сп`яніння, почав висловлюватися на його адресу грубою брутальною лайкою, демонструючи у лівій руці наявну у нього металеву кухонну сокирку, при цьому висловив на його адресу погрозу убивством. Не реагуючи на вимоги ДІМ ОСОБА_8 припинити свої протиправні дії, ОСОБА_7 почав вимагати його покинути територію домоволодіння та раптово наніс пласкою стороною металевої кухонної сокирки удар по голові ОСОБА_8 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: рани в лобно-скроневої області справа, струс головного мозку, після чого накинувся на нього внаслідок чого вони обидва упали на землю де ОСОБА_7 продовжив наносити ОСОБА_8 тілесні ушкодження кулаками в різні частини тулубу, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: синців на грудях і на тильній поверхні пальців правої кисті. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 82 від 11.07.2014 року, наявні у ОСОБА_8 тілесні ушкодження потягли розлад здоров`я більше ніж 6 діб але менше 21 дня і за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 вказала, що вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість та вважає його таким, який підлягає скасуванню.
Так прокурор послалася на те, що суд не врахував суспільну небезпеку засудженої особиі скоєних ним злочинів, зокрема те, що ОСОБА_7 скоїв злочини середньої тяжкості у громадському місці в стані алкогольного сп`яніння, є особою, яка не працює, проживає без визначених законних джерел прибутку. При цьому прокурор також послалася на те, що засуджений на момент вчинення злочину, не реагував на законні вимоги представника правоохоронного органу і також скоїв злочин щодо останнього.

Також прокурор вказала, що судом безпідставно враховано як обставину, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого - щире каяття, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково.
Крім того зазначила, що у судовому засіданні ОСОБА_7 визнано винним та вина його доведена у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України, однак покарання призначено за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України та за недоведений у суді злочин, передбачений ч. 1 ст. 345 КК України.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 4 років обмеження волі. У відповідності зі ст. 70 КК України, остаточно призначити покарання у виді 4 років обмеження волі.

Потерпілий ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначив, що вважає, що призначена ОСОБА_7 міра покарання, є достатньою для його виправлення та перевиховання, в зв`язку з чим просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив вирок суду скасувати в частині призначення покарання та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч.1 ст.122 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч.2 ст.345 КК України у виді 4 років обмеження волі та відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 4 років обмеження волі в іншій частині вирок залишити без змін; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляції заступника прокурора Одеської області та в судових дебатах та останньому слові прохавшого апеляційний суд залишити вирок без зміни; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений визнав себе винуватим у скоєні кримінальних правопорушень за вчинення яких він був засуджений оскарженим вироком, при цьому по епізоду за ч.2 ст.345 КК України вказав, що раніше вважав дії дільничного інспектора ОСОБА_8 , такими, які суперечать вимогам закону, оскільки дільничний інспектор спричинив йому тілесні ушкодження. При цьому пояснив, що раніше вважає свої судження помилковими, вину свою визнає у повному обсязі, щиро кається у скоєному, просить вибачення у потерпілих. Також вказав, що на даний час працевлаштувався, працює неофіційно по найму у приватних осіб та завірив апеляційний суд, що допускати порушень та вчиняти злочини в подальшому не буде.

Потерпілий ОСОБА_8 у апеляційному суді послався на законність прийнятого судом рішення та достатність призначеного обвинуваченому вироком суду покарання, в зв`язку з чим просив вирок залишити без зміни. При цьому пояснив, що як дільничному інспектору міліції йому відомо, що потерпілий ОСОБА_10 помер і його смерть не має відношення до цього кримінального провадження, оскільки настала в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та у умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків,тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК Україниза обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі, та ці обставини ніким не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

Твердження прокурора про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щирого каяття є безпідставним, оскільки як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений фактично підтвердив визнання ним винуватості у вчинених кримінальних правопорушень, а його поведінка та позиція під час розгляду апеляцій та відношення до вчиненого свідчить про його щире каяття. Посилання прокурора на те, що обвинувачений на момент вчинення злочину, не реагував на законні вимоги представника правоохоронного органу і також скоїв злочин щодо працівника правоохоронного органу, як на обтяжуючу покарання обставину, яка може слугувати підставою для призначення йому більш суворого покарання, не може бути прийнята до уваги, оскільки вчинення ним відповідних дій складає склад інкримінованого йому правопорушення, за вчинення якого він визнаний винуватим та за яким йому було призначене покарання.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, правильно врахував те, що вчинені ним злочини віднесені до категорії невеликої та середньої тяжкості, а також наявність обставини, яка пом`якшує його відповідальність - щире каяття та обставину, яка обтяжує його відповідальність - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та врахував думку потерпілих щодо призначення обвинуваченому міри покарання.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції правильно, у відповідності до положень ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів.

Таким чином, врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, правильно прийшов до вірного висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства та відповідно до ст.75 КК України звільнив засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання встановивши іспитовий строк та як того вимагає закон відповідно до ст.76 КК України поклав на нього обов`язки передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги висловлене до апеляційного суду прохання потерпілого ОСОБА_8 - працівника правоохоронного органу, який просив залишити вирок місцевого суду без зміни, посилаючись на достатність призначеного обвинуваченому покарання. Також апеляційний суд приймає до уваги те, що обвинуваченим прийняті заходи стосовно свого працевлаштування та на даний час він має джерело прибутку.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Що стосується доводу прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання за злочин, передбачений ч.1 ст.345 КК України, який недоведений у суді, то апеляційний суд не може його прийняти до уваги, оскільки як видно з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд був проведений, в тому числі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, однак при постановлені вироку була допущена технічна описка, а саме в його резолютивній частині зазначена ч.1 ст.345, замість ч.2 ст.345 КК України. Зазначена описка була виправлена за ініціативою суду, про що судом була постановлена відповідна ухвала ( а.с.299).

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить у собі достатніх підстав для зміни або скасування вироку суду та призначення більш суворого покарання обвинуваченому, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б обтяжували або суттєво могли збільшити призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, про що просить апелянт, колегія суддів вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу заступника прокуратури Одеської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Любашівського районного суду Одеської області від 16.02.2015 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ст.ст. 122 ч.1, 125 ч.2, 345 ч.1, 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на 3 роки 6 місяців та на підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_1 . ОСОБА_13 .