Провадження № 11-кп/792/423/15
Справа № 684/1071/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2015 року
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000259 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого:

- вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області від 23 березня 2006 року за ч.1 ст.115 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі.

06 вересня 2012 року відповідно до постанови Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 серпня 2012 року, на підставі ч.3 ст.81 КК України, ОСОБА_7 звільнено з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 16 днів,

засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання строк затримання та перебування під вартою з 24 жовтня 2014 року по 13 травня 2015 року.

Початок строку відбування покарання рахується з моменту проголошення вироку, з 14 травня 2015 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній -тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Як установлено судом першої інстанції ОСОБА_7 приблизно о 19 год. 23 жовтня 2014 року, перебуваючи в будинку своєї співмешканки ОСОБА_9 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , на ґрунті ревнощів, вчинив з ОСОБА_9 сварку, яка переросла в бійку, в результаті чого наніс їй не менше трьох ударів рукою в область голови та один удар в область живота. Після цього ОСОБА_9 вибігла на вулицю, а її донька ОСОБА_10 по телефону викликала ОСОБА_11 , який на автомобілі приїхав до господарства. ОСОБА_9 намагалась сісти на переднє сидіння автомобіля, проте, ОСОБА_7 підбіг до неї і саперною лопаткою наніс їй удар в область голови. Між ними став ОСОБА_11 , який почав вимагати у ОСОБА_7 припинити побиття, проте той, не реагуючи на його прохання, наніс ще один удар саперною лопаткою в область потиличної ділянки голови ОСОБА_9 , після чого вона втекла за будинок, а ОСОБА_11 поїхав до свого брата ОСОБА_12 за допомогою. По їх поверненні ОСОБА_7 і ОСОБА_9 вже знаходились в кухні будинку, де ОСОБА_9 сиділа на стільці, а ОСОБА_7 стояв над нею. Побачивши їх, він почав розмахувати саперною лопаткою і висловлювати погрози щодо вбивства останньої, якщо вони спробують втрутитись. В подальшому ОСОБА_9 вмовила ОСОБА_7 не спричиняти нікому тілесних ушкоджень та припинити свої дії, а її брати, підійшовши до ОСОБА_7 , забрали з його рук саперну лопатку та утримували його до приїзду працівників міліції. Після цього ОСОБА_9 пішла до будинку своїх батьків, звідки була доставлена у Старокостянтинівську центральну районну лікарню, де о 8 год. 20 хв. 24 жовтня 2014 року, від отриманих тілесних ушкоджень, померла.

Згідно з висновками судово-медичних експертиз №159 та №173 від 15 грудня 2014 року ОСОБА_9 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Прокурор, в поданій апеляційній скарзі, як убачається з її змісту, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за п.13 ч.2 ст.115 КК України і призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд, посилаючись на відсутність в діях ОСОБА_7 умислу на вбивство ОСОБА_9 , не врахував кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, їх тяжкість та спосіб спричинення, заздалегідь підготовлене знаряддя злочину, що свідчить про те. що конфлікт між потерпілою та обвинуваченим виник не спонтанно. Злочинні дії обвинуваченого були припиненні братами потерпілої, які застосували до нього силу. При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного вбивства та рецидив злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені в ній доводи, потерпілу, яка просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за обставин, зазначених у вироку та кваліфікація його дій за ч.2 ст.121 КК України підтверджені дослідженими у судовому засіданні, оціненими у їх сукупності та викладеними у вироку доказами.

Як установлено колегією суддів, ОСОБА_7 приблизно о 19 год. 23 жовтня 2014 року, перебуваючи в будинку своєї співмешканки ОСОБА_9 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , на ґрунті ревнощів, вчинив з нею сварку, яка переросла в бійку, в результаті чого наніс їй не менше трьох ударів рукою в область голови та один удар в область живота. Після цього ОСОБА_9 вибігла на вулицю, а її донька ОСОБА_10 по телефону викликала ОСОБА_11 , який на автомобілі приїхав до господарства. ОСОБА_9 намагалась сісти в автомобіль, проте, ОСОБА_7 підбіг до неї і саперною лопаткою наніс їй удар в область голови. Між ними став ОСОБА_11 , який почав вимагати у ОСОБА_7 припинити побиття потерпілої, проте останній не відреагував і наніс їй ще один удар саперною лопаткою в область потиличної ділянки голови, після чого вона втекла за будинок, а ОСОБА_11 поїхав до свого брата ОСОБА_12 за допомогою. По їх поверненні ОСОБА_7 і ОСОБА_9 знаходились в кухні вказаного будинку, де ОСОБА_9 сиділа на стільці, а ОСОБА_7 стояв над нею. Побачивши їх, він почав розмахувати саперною лопаткою і висловлювати погрози щодо вбивства останньої. якщо вони спробують втрутитись. В подальшому ОСОБА_9 вмовила ОСОБА_7 не спричиняти нікому тілесних ушкоджень та припинити свої дії, а її брати, підійшовши до ОСОБА_7 , забрали з його рук саперну лопатку та утримували його до приїзду працівників міліції. Після цього ОСОБА_9 пішла до будинку своїх батьків, звідки була доставлена у Старокостянтинівську центральну районну лікарню, де о 8 год. 20 хв. 24 жовтня 2014 року, від отриманих тілесних ушкоджень, померла.

Згідно з висновками судово-медичних експертиз №159 та №173 від 15 грудня 2014 року ОСОБА_9 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Нанесення тілесних ушкоджень потерпілій підтверджується як показаннями свідків, так і самим обвинуваченим, який по суті розкрив зміст та спрямованість свого злочинного наміру, який зводився до того, щоб умисно заподіяти ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.
Так, під час розгляду провадження в суді першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_7 вину визнав в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , при вказаних обставинах, від яких вона померла,. При цьому стверджував, що не мав наміру вбивати потерпілу, бо любив її і хотів з нею жити. Все сталось із-за ревнощів. Знаходячись в будинку, ударів саперною лопаткою ОСОБА_9 вже не наносив, можливо погрожував її вбити, щоб не підпускати до себе її братів. Після побиття просив їх завести її в лікарню для надання медичної допомоги, пропонував свої кошти.

За показаннями потерпілої ОСОБА_9 , її донька ОСОБА_13 приблизно 2 роки співмешкала із ОСОБА_7 , на ґрунті ревнощів між ними виникали сварки, внаслідок чого він їй наносив тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції підтвердив факт нанесення ОСОБА_7 удару потерпілій ОСОБА_9 саперною лопаткою. Коли він, покликавши на допомогу брата, зайшов в будинок, то побачив сестру, що сиділа, а над нею стояв обвинувачений з саперною лопаткою та наказував не підходити, погрожуючи, що вб`є її з причин ревнощів. В ході розмови із сестрою ОСОБА_7 опустив лопатку, в цей час вони підбігли, вирвали її з його рук та утримували обвинуваченого до приїзду міліції.

Вказані обставини підтвердив і свідок ОСОБА_12 .

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_7 був співмешканцем її матері ОСОБА_9 , вони часто сварились і причиною цьому були ревнощі. 23 жовтня 2014 року між матір`ю та ОСОБА_7 виник конфлікт, після якого, зайшовши в будинок, вона бачила у матері кров на голові та синці на животі. Брати матері тримали ОСОБА_7 , який сварився, та намагався вирватись.

За показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вони були під час проведення огляду місця події, вилучення лопатки та предметів одягу, під час чого ОСОБА_7 пояснював, що в ході сварки наносив потерпілій удар саперною лопаткою.

Крім того, об`єктивно винуватість ОСОБА_7 підтверджується дослідженими судом першої інстанції даними: протоколу огляду місця події від 24.10.2014 року, фото таблицями до протоколу, з якого слідує, що ОСОБА_7 розповідав про нанесення ударів потерпілій ОСОБА_9 (т.2 а.с.27-33); протоколу огляду трупа від 24.10.2014 року (т.2 а.с.23-24), лікарським свідоцтвом про смерть, довідкою про причину смерті №1620 від 24.10.2014 року, згідно з якою причиною смерті ОСОБА_9 є набряк та здавлення головного мозку (т.2 а.с.25); висновків судово-імунологічних екепертиз №672 від 30.10.2014 року, №673 від 12 грудня 2014 року, №674 від 12 грудня 2014 року, №675 від 12 грудня 2014 року, №676 від 12 грудня 2014 року, згідно з якими кров з трупа ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. На светрі та штанах, що належали ОСОБА_7 та у які він був одягнений під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , на марлевому тампоні, на саперній лопаті, вилучених під час огляду місця події 24 жовтня 2014 року з господарства потерпілої ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , знайдена кров людини при визначені групової належності якої виявлений антиген А. На футболці та светрі, вилучених під час огляду 24 жовтня 2014 року домогосподарства батьків потерпілої ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_3 , в будинку знайдена кров людини, при визначенні групової належності якої виявлений антиген А. Отже, ця кров може належати особі (особам), в крові якої (яких) міститься антиген А, в тому числі і ОСОБА_9 (т.2 а.с.136, 169, 171-172, 174-175, 177-179, 181-183); протоколу за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій №313-т від 31.10.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_7 повідомив, що на ґрунті ревнощів, під час суперечки, наносив потерпілій ОСОБА_9 удари рукою та саперною лопаткою, від яких вона померла на наступний день (т.2 а.с.66-67); протоколу проведення слідчого експерименту від 10 листопада 2014 року, фото таблицями до протоколу, згідно з яким ОСОБА_7 розказав і показав, як наносив удари потерпілій (т.2 а.с.94-103).

За даними висновку судово-медичної експертизи №159 від 15 грудня 2014 року та №173 (додатково) на тілі ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті (рани шкіри лівої лобно-тім`яної ділянки голови: переломи кісток склепіння черепа зліва один з яких є вдавленим однофрагментарним переломом лівої тім`яної кістки та луски лівої половини лобної кістки разом із з`єднуючими їх брегматично і складною частинами лівої половини вінцевого шва, а інший багатоскалковим переломом складної і скроневої частини лівої половини вінцевого шва та прилеглих до нього ділянок луски лівої половини лобної і лівої тім`яної кісток; крововиливів в м`які покриви голови з боку внутрішньої поверхні в проекції ран шкіри лівої лобно-тім`яної ділянки, під тверду та павутиноподібну оболонки в проекції лобної та тім`яної часток головного мозку.)

Вказані тілесні ушкодження утворились приблизно 6-12 год. тому до настання смерті від :

щонайменше одноразової травмуючої дії тупого твердого предмету (підшкірний крововилив передньої поверхні живота в пупковій ділянці);

від двохразової дії на шкіру лівої тім`яно-потиличної та правої тім`яної ділянки голови торцевої частини ребра якогось твердого тупого, із можливим вмістом сполук солей 3-хвалентного заліза, травмую чого предмету чи знаряддя, що має заокруглену вершину і два тонкі бокові промені, які сходяться між собою під прямим кутом (рани шкіри правої тім`яної ділянки голови та лівої лобно-тім`яної ділянки голови: є вдавлений одно фрагментарний перелом лівої тім`яної кістки та луски лівої половини лобної кістки разом із з`єднуючими їх брегматичною і складною частинами лівої половини вінцевого шва; крововиливи в м`які покриви голови з боку внутрішньої поверхні в проекції ран шкіри лівої лобно-тім`яної ділянки, під тверду та павутиноподібну оболонки в проекції лобної та тім`яної часток головного мозку);

від одноразової дії на шкіру лівої тьмяно-потиличної ділянки голови та ребра і прилеглої до нього бокової грані якогось твердого тупого, із можливим вмістом сполук солей 3-х валентного заліза, травмую чого предмету чи знаряддя (рани шкіри лівої лобно-тім`яної ділянки голови: багатоскалковий переломом складної і скроневої частини лівої половини вінцевого шва та прилеглих до нього ділянок луски лівої половини лобної і лівої тім`яної кісток; крововиливів в м`які покриви голови з боку внутрішньої поверхні в проекції ран шкіри лівої лобно-тім`яної ділянки, під тверду та павутиноподібну оболонки в проекції лобної та тім`яної часток головного мозку.)

Крім того ОСОБА_9 були заподіяні легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Причиною смерті ОСОБА_9 є відкрита черепно-мозкова травма у вигляді наскрізних ран шкіри правої тім`яної та лівої лобно-тім`яної ділянок голови, переломів кісток склепіння черепа, субдурального (біля 60,0 мл крові) та субарахноїдального крововиливу головного мозку, що призвела до здавлення та набряку головного мозку.

Експерт ОСОБА_17 підтвердив обставини, які викладені у складених ним висновках судово-медичної експертизи щодо ОСОБА_9

Суд першої інстанції дав правильну оцінку перевіреним доказам в їх сукупності і вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.

Даючи оцінку доказам, що мали значення для встановлення змісту та спрямованості умислу обвинуваченого, при побитті потерпілої ОСОБА_9 , суд виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, врахував спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, стосунки, які склались між потерпілою та винним, що передували події, його ставлення до наслідків злочину і зробив правильний висновок про відсутність у ОСОБА_7 умислу на вбивство.

Зокрема, судом першої інстанції враховано показання обвинуваченого про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 він наносив на ґрунті ревнощів, наміру заподіяти смерть не мав, той факт, що будучи з нею, наодинці, певний період часу в будинку, будь-яких ударів їй не наносив.

За даними висновку комісійної судово-медичної експертизи №54 від 06 квітня 2015 року, після заподіяння тілесних ушкоджень у потерпілої залишилась здатність до активної дії-ходити, повзати до того моменту, коли розвинулось ускладнення відкритої черепно-мозкової травми набряк речовини головного мозку, щодо неї не проводилось динамічне спостереження лікарями протягом 9 годин. Причиною смерті ОСОБА_9 являється виявленні у потерпілої тілесні ушкодження голови, які ускладнились набряком головного мозку, не виключається можливість запобігти смерті при умові своєчасного спрямування потерпілої в нейрохірургічний центр Хмельницької обласної лікарні і своєчасного виконання оперативного втручання, якого вона потребувала.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно встановлювати суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Відповідно до змісту частини 2 статті 121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у частині 1 статті 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психологічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
Про наявність умислу в діях обвинуваченого, спрямованого саме на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, на переконання колегії суддів, вказує, зокрема, механізм їх заподіяння. Як вбачається з висновку експерта удари потерпілій наносились плоскою частиною лопатки. Крім того знаходячись, наодинці, з ОСОБА_9 в будинку, ОСОБА_7 мав об`єктивну можливість довести до кінця умисел на вбивство потерпілої, якби такий у нього був, проте він цього не зробив. Як слідує з показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачений в будинку потерпілу не бив.
Таким чином, встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме умисного спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, завдавши численні удари, з прикладанням значної сили, в тому числі в життєво важливі органи потерпілої ОСОБА_9 , що призвели до смерті останньої.
Сукупність всіх вказаних обставин вчинення злочину, спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, а також стосунки, які склались між обвинуваченим та потерпілою, вказують про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії ОСОБА_7 , спрямовані на спричинення ОСОБА_9 саме тяжких тілесних ушкоджень.
Разом з тим, спричинена потерпілій кількість та локалізація тілесних ушкоджень, їх тяжкість та спосіб спричинення, заздалегідь підготовлене знаряддя злочину, а також те, що злочинні дії ОСОБА_7 були припиненні братами потерпілої, які застосували до нього силу, на що є посилання в апеляційній скарзі прокурора, ще не свідчить, на переконання колегії суддів, про наявність у обвинуваченого умислу на вбивство.
Під час судового та апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вказував на небажання настання наслідків у виді смерті ОСОБА_9 . Він з нею тривалий час проживав і бажав зберегти стосунки, конфлікти виникали із-за ревнощів, що підтвердили потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 .

Таким чином, вказані обставини перебігу подій не вказують на те, що умисел обвинуваченого був спрямований саме на позбавлення життя потерпілої.
Ставлення ОСОБА_7 до настання смерті ОСОБА_9 характеризується необережністю, оскільки він, маючи прямий умисел на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, легковажно надіявся, що смерть її, при цьому, не наступить.
А тому доводи апелянта ґрунтуються виключно на припущеннях, що в силу положень ст.62 Конституції України тлумачаться на користь обвинуваченого.
Враховуючи викладені обставини, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 на п.13 ч.2 ст.115 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, із призначеним судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі, колегія суддів погодитися не може, а тому вважає апеляційну скаргу прокурора, в цій частині такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому в мінімальних межах санкції ч.2 ст.121 КК України, при визначенні його розміру, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 , маючи непогашену судимість за вчинення умисного вбивства, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин, який відноситься до тяжких та спричинив смерть потерпілої, за місцем проживання характеризується негативно, ніде не працює.

При цьому, колегія суддів враховує визнання ним своєї вини, щире каяття, як обставини, що пом`якшують його покарання, рецидив злочинів, як обтяжуючу покарання обставину.

За таких обставин, судове рішення підлягає частковому скасуванню на підставі п.4 ч.1 ч.2 ст.409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 .

Згідно з положеннями ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково і ухвалити новий вирок.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту проголошення вироку, з 08 жовтня 2015 року.

Зарахувати в строк відбування покарання строк затримання та перебування ОСОБА_7 під вартою з 24 жовтня 2014 року по 07 жовтня 2015 року.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений протягом з-х місяців з дня його проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2