Провадження № 11-кп/792/502/15
Справа № 683/1526/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч.ч. 1, 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342,
ч. 2 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю перекладача ОСОБА_5 ,
секретаря

судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника

потерпілого ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене 14 січня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000033, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_18 , обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 червня 2015 року,-

В с т а н о в и л а:

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 червня 2015 року

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Немиренці Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрованого і проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

-14 листопада 2007 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-20 лютого 2009 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України на три роки три місяці позбавлення волі, звільнений 2 березня 2012 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 342 КК України один рік обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України один рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_15 призначено остаточне покарання у виді одного року двох місяців обмеження волі.

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Старокостянтинова, зареєстрованого і проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із вищою освітою, не працює, неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 296 КК України один рік обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 342 КК України один рік обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 345 КК України один рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_16 призначено остаточне покарання у виді одного року трьох місяців обмеження волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_16 залишено попередній особисте зобов`язання.

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Старокостянтинова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого по АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, із вищою освітою, працює перукарем перукарні «Світлана» в м. Старокостянтинові, неодруженого, раніше судимого:

- 22 липня 2013 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 125 КК України, засудженого до штрафу в сумі 1000 грн.;

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 342 КК України один рік обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 345 КК України один рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_18 призначено остаточне покарання у виді одного року трьох місяців обмеження волі.

УРМУЗОВУ ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку м. Старокостянтинова, зареєстровану по АДРЕСА_5 , проживає по АДРЕСА_6 , українку, громадянку України, із середньою освітою, не працює, неодружену, раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 342 КК України один рік обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 345 КК України один рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_17 призначено остаточне покарання у виді одного року одного місяця обмеження волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_17 залишено попередній особисте зобов`язання.

Постановлено частково задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_23 до ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , стягнуто на користь потерпілого з обвинувачених моральну шкоду в сумі по 1500 грн. з кожного, а цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди залишений без розгляду.

Постановлено частково задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_16 та стягнуто на користь потерпілого з обвинуваченого моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 на користь держави судові витрати в сумі 1350 грн. 25 коп. з кожного за проведення експертиз.

За вироком суду, 14 січня 2014 року приблизно о 1 год. ОСОБА_15 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні бару « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що розташований по АДРЕСА_7 , під приводом відшукання викраденого в нього телефону, якого він залишив в автомобілі, став вчиняти протиправні дії, які виражались в перекритті виходу відвідувачам з приміщення та їхньому обшуку, чим заважав нормальному функціонуванню закладу та відпочинку відвідувачів, в зв`язку з чим о 1 год. 13 хв. адміністратор бару ОСОБА_24 зателефонувала на пульт централізованого спостереження УДСО при УМВС України в Хмельницькій області, з якими 1 січня 2014 року власником бару ПП ОСОБА_25 укладено договір № СТ-0161 «По реагуванню ГЗ ПЦС на тривожні повідомлення, які надійшли по телефону від замовника» та попросила направити наряд для припинення незаконних дій. Отримавши вказане повідомлення, на місце пригоди було скеровано спільний наряд групи затримання Старокостянтинівського РВ УДСО при УМВС України в Хмельницькій області № 221 в складі: міліціонера - водія спеціальних груп затримання Старокостянтинівського РВ УДСО при УМВС України в Хмельницькій області старшого сержанта міліції ОСОБА_9 , міліціонера - водія спеціальних груп затримання старшого сержанта міліції ОСОБА_8 та начальника групи конвойної служби Старокостянтинівського РВ УМВС України в Хмельницькій області прапорщика міліції ОСОБА_23 .

Прибувши о 1 год. 16 хв. до бару «Тарантіно» працівники міліції запропонували ОСОБА_15 припинити неправомірні дії, залишити приміщення бару та проїхати в Старокостянтинівський РВ УМВС для написання письмового звернення в разі вчинення щодо нього кримінального правопорушення - крадіжки телефону. На законну вимогу працівників міліції припинити незаконні дії та проїхати в райвідділ, ОСОБА_15 відреагував агресивно, став виражатись в їхню адресу нецензурною лайкою, звинувачувати останніх у професійній неграмотності та бездіяльності, а потім став шарпати за формений одяг та намагався затіяти бійку, демонструючи цим самим свою зверхність та явну неповагу до представників влади.

Реагуючи на вищевказану неправомірну поведінку, сержант міліції ОСОБА_8 поставив ОСОБА_15 вимогу про припинення протиправних дій та попередив, що в разі невиконання його законних вимог до нього може бути застосована фізична сила, в тому числі і спеціальні засоби у вигляді наручників, та він в примусовому порядку буде доставлений до Старокостянтинівського РВ УМВС. В свою чергу ОСОБА_15 , ігноруючи законні вимоги працівника міліції, продовжив виражатись в їхню адресу нецензурними словами та з метою заподіяння тілесних ушкоджень кулаком замахнувся в бік ОСОБА_8 , намагаючись нанести удар по його тулубу. Однак, ОСОБА_15 свій намір до кінця не довів з причин, що не залежали від нього, оскільки ОСОБА_8 , реагуючи на неправомірні дії правопорушника, у відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про міліцію», перехопив руку ОСОБА_15 та застосувавши прийом рукопашного бою, завів її за спину та притиснув його до будівлі бару.

Продовжуючи свої злочинні дії, з метою перешкодити працівникам міліції посадити його до салону службового автомобіля, ОСОБА_15 продовжив виражатись в їхню адресу грубими нецензурними словами, підбурював натовп до протидії працівникам міліції, а також вчинив активну фізичну протидію, а саме: відштовхуючи працівників міліції від себе, намагався втекти з місця вчинення правопорушення, в зв`язку з чим відносно нього було застосовано спецзасіб БРС, посаджено в службовий автомобіль та доставлено в Старокостянтинівський РВ УМВС.

13 січня 2014 року приблизно о 24:00 год. ОСОБА_16 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні бару «Тарантіно», який розташований по вул. Миру, 1/79 в м. Старокостянтинові, використовуючи надуманий привід, нехтуючи прийнятими в суспільстві нормами поведінки і моралі, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, з хуліганських мотивів та спонукань, які супроводжувались особливого зухвалістю, поєднаними із спричиненням тілесних ушкоджень, безпричинно, умисно вдарив рукою в область голови ОСОБА_26 , який від удару вдарився головою об стіну і впав на підлогу, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в потиличній ділянці голови справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, в зв`язку із вчиненням ОСОБА_16 та ОСОБА_15 вищевказаних дій в приміщенні бару, 14 січня 2014 року о 1 год. 13 хв. адміністратор бару ОСОБА_24 зателефонувала на пульт централізованого спостереження УДСО при УМВС України в Хмельницькій області та попросила направити наряд для припинення незаконних дій. На місце пригоди було скеровано спільний наряд групи затримання Старокостянтинівського РВ УДСО при УМВС України в Хмельницькій області № 221 в складі: міліціонера - водія спеціальних груп затримання Старокостянтинівського РВ УДСО при УМВС України в Хмельницькій області старшого сержанта міліції ОСОБА_9 , міліціонера - водія спеціальних груп затримання старшого сержанта міліції ОСОБА_8 та начальника групи конвойної служби Старокостянтинівського РВ УМВС України в Хмельницькій області прапорщика міліції ОСОБА_23 .

Прибувши о 1 год. 16 хв. до бару «Тарантіно» та виявивши, що ОСОБА_15 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, під приводом віднайдення викраденого в нього мобільного телефону, який він залишив в автомобілі, дійсно вчиняє неправомірні дії в приміщенні бару, що виражались в перекритті виходу відвідувачам з приміщення та їхньому обшуку, чим заважає нормальному функціонуванню закладу та відпочинку відвідувачів, останньому було поставлено вимогу припинити незаконні дії, залишити приміщення бару та проїхати з ними в Старокостянтинівський РВ УМВС для написання заяви та дачі пояснень в разі вчинення щодо нього кримінального правопорушення - крадіжки телефону. На законну вимогу працівників міліції припинити незаконні дії та проїхати в райвідділ, ОСОБА_15 відреагував агресивно, став виражатись в їхню адресу нецензурною лайкою, шарпати за формений одяг та намагався затіяти бійку, в зв`язку з чим у відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про міліцію» групою вжито заходів щодо припинення його неправомірних дій шляхом застосування відносно нього фізичного впливу та спеціальних засобів - БРС з метою подальшої доставки останнього до Старокостянтинівського РВ УМВС для з`ясування обставин неправомірної поведінки.

В свою чергу ОСОБА_16 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вийшов за працівниками міліції на вулицю, де з метою перешкодити працівнику міліції ОСОБА_8 одягнути на ОСОБА_15 наручники та виконати свої службові обов`язки, спрямовані на охорону громадського порядку, зробив декілька спроб наблизитись до працівника міліції, в зв`язку з чим працівник міліції ОСОБА_9 наказав ОСОБА_16 стояти на місці та не наближатися до правоохоронців, при цьому заявив, що наряд групи затримання озброєний та в разі відмови правопорушників від виконання законних вимог працівників міліції, до них можуть бути застосовані спеціальні засоби і табельна вогнепальна зброя. На попередження працівників міліції ОСОБА_16 не відреагував, став поводити себе агресивно, зухвало, ігноруючи заборону працівника міліції не наближатися до них, наблизився до сержанта міліції ОСОБА_27 та відтіснивши його від решти правоохоронців, став руками шарпати його за формений одяг, пошкодивши його та кулаком правої руки, умисно наніс один удар в шию і один удар ногою по нозі, намагаючись збити ОСОБА_9 з ніг на землю, чим спричинив останньому тілесні ушкодження в вигляді крововиливу по зовнішній поверхні шиї зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свої незаконні дії та не зважаючи на законність вимог працівників міліції, ОСОБА_16 продовжив викрикувати в їхню адресу грубі нецензурні слова та провокувати ОСОБА_9 до застосування відносно нього фізичної сили і вогнепальної зброї, став наближатись до нього. Враховуючи агресивну поведінку ОСОБА_16 , який на законні вимоги працівникам міліції не реагував та продовжував наближатись, у відповідності до вимог ст. 15 і ст. 15-1 Закону України «Про міліцію» сержант міліції ОСОБА_27 оголив вогнепальну зброю, привів її у бойову готовність та направив у бік ОСОБА_16 , при цьому попередив про її застосування в разі наближення до нього. В свою чергу ОСОБА_16 , демонструючи свою зверхність та явну неповагу до представника влади, не виконуючи наказу міліціонера, скоротив визначену останнім відстань, наблизився до нього та ривком спробував відібрати в нього табельну зброю. Утримавши табельну вогнепальну зброю в руках, сержант ОСОБА_27 відійшов на декілька кроків назад, направив ствол табельного пістолета "ПМ"№ НОМЕР_1 , 1979 року випуску, вгору та, зробивши два попереджувальних постріли, попередив про її застосування на уражання в разі продовження незаконних дій. Проігнорувавши вказане попередження ОСОБА_16 , не припиняючи своїх активних агресивних дій, спрямованих на заволодіння табельною вогнепальною зброєю, продовжив наближатися до ОСОБА_27 , в зв`язку з чим той, повторно попередивши про можливість застосування зброї, направив ствол табельного пістолета в область ніг ОСОБА_16 , який на попередження не відреагував та продовжив наближатись, був змушений зробити постріл, б результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді наскрізного проникаючого поранення нижньої третини лівого стегна, з вхідним отвором в ділянці нижньої третини лівого стегна по латеральній поверхні 8 см. від верхнього пояса наколінника, вихідним отвором по медіальній поверхні лівого стегна 5 см. від суглобової щілини, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Незважаючи на отримане проникаюче поранення ноги, ОСОБА_16 продовжив активну фізичну протидію наряду групи затримання, перешкоджаючи їм посадити ОСОБА_15 в службовий автомобіль, та виражаючись грубими нецензурними словами підбурював присутніх до розправи з працівниками міліції.

В свою чергу ОСОБА_18 14 січня 2014 року приблизно о 1 год. 16 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля входу до бару «Тарантіно», що розташований по вул. Миру, 1/79 в м. Старокостянтинові, з метою перешкодити співробітникам правоохоронних органів припинити неправомірні дії та одягнути на ОСОБА_15 спеціальні засоби та виконати свої службові обов`язки, спрямовані на охорону громадського порядку, став виражатись в адресу працівників міліції нецензурними словами та закликати присутню молодь до вчинення розправи щодо них. Окрім цього, ігноруючи заборону міліціонера не наближатися до нього, підбіг до прапорщика міліції ОСОБА_23 , якого став шарпати за формений одяг, та обхопивши його руками ззаду за плечі, повалив на землю, після чого умисно намагався утримати його в такому положенні, чим вчинив активний фізичний опір законним діям працівника міліції.

З врахуванням вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_18 , членами групи затримання прийнято рішення про вжиття заходів спрямованих на припинення правопорушення та у відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про міліцію» застосування відносно останнього заходів фізичного впливу та спеціальних засобів у вигляді наручників. Однак ОСОБА_18 , перешкоджаючи працівникам міліції припинити його протиправні дії, вчинив їм активну фізичну протидію, став від них вириватись, продовжуючи виражати на їхню адресу нецензурну лайку та демонструючи свою зверхність та явну неповагу до представників влади, підбурював присутню молодь закликами до вчинення розправи відносно міліціонерів, а коли був доставлений в Старокостянтинівської ЦРЛ для освідування на стан сп`яніння, від працівників міліції втік.

Крім того, 14 січня 2014 року приблизно о 1 год. 16 хв., коли група затримання Старокостянтинівського РВ УДСО при УМВС України в Хмельницькій області поблизу вхідних дверей до бару «Тарантіно» намагалась припинити протиправні дії ОСОБА_15 та одягнути на нього наручники з метою доставки в райвідділ міліції, ОСОБА_18 , незважаючи на наказ працівників міліції припинити протиправні дії та не перешкоджати виконувати їм службові обов`язки з охорони громадського порядку, підбіг до прапорщика міліції ОСОБА_23 та обхопивши його руками ззаду за плечі, повалив його на землю, після чого умисно, з метою спричинення тілесних ушкодження, наніс не менше 2 ударів ногою в правий бік голови останнього, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в тім`яній ділянці голови справа, крововиливів по задній поверхні лівого плеча в середній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В свою чергу ОСОБА_17 14 січня 2014 року приблизно о 1 год. 16 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля входу до бару «Тарантіно», що розташований по вул. Миру, 1/79 в м. Старокостянтинові, з метою перешкодити працівникам міліції припинити хуліганські дії та одягнути ОСОБА_15 наручники, повністю ігноруючи попередження та вимоги правоохоронців не наближатися до них, закликала оточуючих до розправи над міліціонерами, стала виражатись на адресу працівників міліції нецензурною лексикою та провокувати наряд групи затримання до застосування відносно неї фізичного впливу. Окрім цього, ігноруючи вимогу працівників міліції не наближатись до них та не перешкоджати їхнім діям, підійшла до прапорщика міліції ОСОБА_23 , якого стала шарпати за формений одяг, при цьому пошкодивши його, а також коли працівники міліції намагались посадити ОСОБА_15 та ОСОБА_18 в службовий автомобіль, стала їм перешкоджати шляхом хапання за руки та одяг, сідала в службовий автомобіль, чим умисно, протиправно вчинила активний опір та перешкоджання працівникам міліції у виконанні ними службових обов`язків.

Крім того, 14 січня 2014 року приблизно о 1 год. 16 хв., коли неподалік входу в приміщення бару «Тарантіно» група затримання Старокостянтинівського РВ УДСО при УМВС України в Хмельницькій області в складі: старшого сержанта міліції ОСОБА_9 , старшого сержанта міліції ОСОБА_8 та прапорщика міліції ОСОБА_23 намагалась припинити неправомірні дії ОСОБА_15 та застосувати до нього спецзасіб БРС, ОСОБА_17 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, стала виражатись на адресу працівників міліції грубою нецензурною лайкою та провокувати присутніх до вчинення щодо них розправи, ігноруючи вимогу працівників міліції припинити протиправні дії та не перешкоджати виконувати їм службові обов`язки, підійшла до прапорщика міліції ОСОБА_23 , якого стала шарпати за формений одяг, а коли той намагався звільнитись від неї, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень зубами вкусила його за великий палець правої руки, чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді садна по зовнішній поверхні 1-го пальця правої кисті в ділянці основної фаланги, крововиливів по тильній поверхні 1-го пальця правої кисті в ділянці основної фаланги, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій, просить вирок суду скасувати на ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_15 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України та призначити за ч. 2 ст. 345 КК України покарання в виді 1 року обмеження волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України покарання в виді 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України 2 роки позбавлення волі. ОСОБА_16 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та призначити за ч. 1 ст. 296 КК України покарання в виді 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн., за ч. 2 ст. 342 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України 2 роки позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України призначити покарання в виді 3 років позбавлення волі, та покарання в виді штрафу виконувати самостійно. ОСОБА_18 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України та призначити за ч. 2 ст. 342 КК України покарання в виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України 2 роки позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України 2 роки позбавлення волі. ОСОБА_17 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України та призначити за ч. 2 ст. 342 КК України покарання в виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України 2 роки обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України 2 роки обмеження волі. В обгрунтування доводів апеляційної скаргу прокурор вказував на неправильність застосування закону про кримінальну відповідальність та призначення обвинуваченим покарання, яке не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м`якості, та призначене судом першої інстанції покарання в виді обмеження волі в мінімальному розмірі буде недостатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_18 , як видно з її змісту, просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження відносно нього. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, його вина є недоведеною, він визнає лише те, що по суті лише висловлювався нецензурною мовою до працівників міліції, а інших дій, за які його засуджено, він не вчиняв, що підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні першої інстанції, однак суд з незрозумілих йому причин не надав належної правової оцінки цим обставинам.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_18 . Вважає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, крім того, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вказує, що суд першої інстанції умисно не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки при прийнятті рішення, тому містять істотні суперечності, а докази, на які посилається суд, здобуті з грубим порушенням норм процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_16 та його захисник ОСОБА_11 просять вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким за епізодом обвинувачення ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 296 КК України виправдати; за епізодом обвинувачення ОСОБА_16 у діяннях стосовно потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_23 за ч. 2 ст. 342 та за ч. 2 ст. 345 КК України виправдати, визнати дії неозброєного ОСОБА_16 такими, що за обставин інкримінованих органом досудового розслідування є такими, що він діяв привселюдно та виключно з мотивів усунення небезпеки з боку працівника міліції ОСОБА_23 щодо його дружини ОСОБА_17 з заявленими погрозами застосування щодо неї вогнепальної зброї за обставин, що виключають злочинність діяння у стані крайньої необхідності, що підтверджувалось сукупністю зібраних та досліджених в суді першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції не дав оцінки, безпідставно поклав в основу доведеності вини обвинуваченого суперечливі покарання працівників міліції, потерпілих.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_17 просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження щодо неї в зв`язку з відсутністю в її діях ознак кримінальних правопорушень, за які її засуджено. Вказує, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, які підтверджують її непричетність до вказаних злочинів, дій які їй інкриміновані, не вчиняла,вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки сукупності зібраних та досліджених в суді доказів.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_28 просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким за ч. 3 ст. 296 КК України його виправдати; за епізодами перекваліфікації судом його дій у діяннях стосовно потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_23 за ч. 2 ст. 342 КК України та щодо ОСОБА_29 за ст. 15 ч. 2 ст. 345 КК України виправдати, оскільки він був не озброєний, діяв привселюдно, виключно з мотивів усунення небезпеки з боку працівника міліції ОСОБА_29 , саме непопокорою за обставин, що виключають злочинність діяння у стані крайньої необхідності. Вказує на те, що показання потерпілих повністю суперечать фактичним обставинам подій, що підтверджується показанням усіх свідків, крім того, суд безпідставно не взяв до уваги покази двох свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , які були свідками цієї події.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

В своєму запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_11 вказує, що підстави, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, як такі, що слугують підставами для призначення ОСОБА_16 більш суворого покарання за санкціями інкримінованих статей, є безпідставними та необґрунтованими, зміст апеляційної скарги прокурора збігається з письмовим змістом його виступу в дебатах і не містить жодного аналізу положень вироку, який він оскаржує, що є порушенням п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України, а в суду першої інстанції були всі підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_14 , які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого лише в частині скасування вироку в частині засудження обвинуваченого за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України та закриття провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу цих злочинів; підтримували апеляційні скарги інших обвинувачених та їх захисників та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_18 та його захисника ОСОБА_12 , які в апеляційному суді просили вирок суду щодо ОСОБА_18 скасувати з закриттям провадження, підтримували доводи апеляційних скарг інших обвинувачених та їх захисників, заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора; обвинувачену ОСОБА_17 та її захисника, які просили вирок суду щодо ОСОБА_17 скасувати та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованих їй кримінальних правопорушень, підтримували апеляційні скарги інших обвинувачених та їх захисників, заперечували проти апеляційної скарги прокурора; обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника ОСОБА_11 , які просили вирок суду щодо ОСОБА_16 скасувати та закрити провадження в справі з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, підтримували доводи інших обвинувачених та їх захисників, заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора. заперечували проти апеляційної скарги обвинувачених та їх захисників; прокурора, який частково підтримував апеляційну скаргу прокурора в частині вимог апеляційної скарги щодо обвинуваченої ОСОБА_17 , зокрема, за ч. 2 ст. 345 КК України просив призначити покарання в виді 1 року обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів остаточно визначити покарання ОСОБА_17 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, в виді 1 року позбавлення волі (за межами строків на апеляційне оскарження), в решті доводи апеляційної скарги прокурора підтримав повністю, заперечував проти доводів апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників через їх необґрунтованість; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, вирок суду щодо усіх обвинувачених скасуванню в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України з призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з приписами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Однак суд першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження таких вимог не дотримався та вийшов за межі висунутого обвинуваченому ОСОБА_15 обвинувачення, засудив за неконкретним обвинуваченням, що, зокрема, позбавляє особу належним чином здійснювати свій захист, при цьому прокурор в передбаченому чинним КПК України порядку обвинувачення не змінював.

Як видно з обвинувального акту дії ОСОБА_15 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язане з опором представнику влади, який виконує свої службові обов`язки з охорони громадського порядку.

Як видно з обвинувального висновку органом досудового слідства, з чим погодився прокурор, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, вказано, зокрема, що « ОСОБА_15 , ігноруючи законні вимоги працівника міліції, продовжив виражатись в їхню адресу нецензурними словами та з метою заподіяння шкоди, замахнувся в бік ОСОБА_8 , намагаючись нанести удар по його тулубу».

Як видно з вироку суду, без зміни прокурором обвинувачення, суд першої інстанції в вироку, викладаючи формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, дійшов певного висновку та вказав, що « ОСОБА_15 , ігноруючи законні вимоги працівника міліції, продовжив виражатись в їхню адресу нецензурними словами та з метою заподіяння тілесних ушкоджень кулаком замахнувся в бік ОСОБА_8 , намагаючись нанести удар по його тулубу». Частина дій ОСОБА_15 судом була кваліфікована, зокрема, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України, як замах на заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень в зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, який не був закінчений з причин, що не залежали від його волі.

Як видно з диспозиції ч. 2 ст. 345 КК України передбачено настання кримінальної відповідальності лише за умисне спричинення працівнику правоохоронного органу побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень в зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків (таке обвинувачення не пред`являлось взагалі), однак суд першої інстанції дійшов висновку про закінчений замах обвинуваченого ОСОБА_15 на спричинення ОСОБА_29 (незрозуміло яких) тілесних ушкоджень, що є неприпустимим.

При цьому судом першої інстанції не було забезпечено реалізацію права потерпілого ОСОБА_29 , а також потерпілого ОСОБА_26 , бути завчасно поінформованими про час та місце судового розгляду.

9 грудня 2014 року потерпілий ОСОБА_29 (а потерпілий ОСОБА_26 3 грудня 2014 року) подали суду заяви, в яких просили розглядати кримінальне провадження в їх відсутність. Зі змісту заяви ОСОБА_29 видно, що він підтримував, зокрема, обвинувачення ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 296 КПК України. При цьому в заявах потерпілих не йшлось про їх бажання залишатись неповідомленими про день та час судового розгляду. Слід зауважити, що в розумінні положень КПК України учасники провадження в передбачений цим процесуальним законом строк та спосіб судом мають бути поінформованими про день та час судового розгляду. На відміну від інших потерпілих, потерпілий ОСОБА_29 після 9 грудня 2014 року взагалі не був поінформований про розгляд судом першої інстанції провадження, в якому він був визнаний потерпілим (загалом про вісімнадцять судових засідань до ухвалення вироку), також після 3 грудня 2014 року не інформувався потерпілий ОСОБА_26 про судові засідання в кримінальному провадженні, в якому він був визнаний потерпілим.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, є істотним порушенням кримінального процесуального закону та є безумовною підставою для скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний суд позбавлений можливості прийняти будь-яке рішення з приводу доводів апеляційних скарг усіх апелянтів також з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, зокрема, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, та згідно ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема, відноситься законність, що в силу ч. 2 ст. 9 КПК України передбачає обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Імперативним приписом підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В силу виписаних у п. 5 ч. 2 ст. 291, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вимог, обвинувальний акт та вирок суду, серед іншого, мають містити відповідно: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотиви кримінального правопорушення.

Зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а вирок суду, в розумінні ч. 1 ст. 369 КПК України, є судовим рішенням, в якому суд вирішує обвинувачення по суті.

Однак в даному провадженні такі вимоги закону не дотримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як видно з обвинувального акту (т. 1 а.м.к.п. 2-6) останній не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, позаяк в даному обвинувальному акті міститься лише виклад обставин, які прокурор вважав встановленими, та правова кваліфікація. Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу, що в даному обвинувальному акті взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, що в силу п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України є обов`язковим, слід зауважити, що обвинуваченням в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України законодавець визначає твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому слід зазначити, що виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й формулюванням обвинувачення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прокурором обвинуваченим не було висунуто у відповідності до вимог кримінального процесуального закону обвинувачення у вчиненні ними кримінальних правопорушень, на що суд першої інстанції уваги не звернув, та ухвалив щодо них обвинувальний вирок, що є неприпустимим. При цьому апеляційний суд згідно з вимогами ч. 4 ст. 404 КПК України не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Перевіряючи доводи поданих апеляційних скарг, зокрема, доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників з приводу їх тверджень про порушення органом досудового розслідування та судом права обвинувачених на захист, істотні порушення кримінального процесуального законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що, зважаючи на встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в даному кримінальному провадженні, вирок суду першої інстанції щодо усіх обвинувачених підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 412, п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1)залишити вирок або ухвалу без зміни;

2)змінити вирок або ухвалу;

3)скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4)скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5)скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6)скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Натомість, цією та іншими нормами чинного кримінального процесуального закону не виписано, як повинен діяти апеляційний суд у випадку, коли обвинувальний акт разом із вироком суду першої інстанції не відповідають вимогам КПК України, зокрема, через відсутність сформульованого обвинувачення в обвинувальному акті.

Також через невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України апеляційний суд позбавлений можливості прийняти відповідне рішення, позаяк згідно ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції. При цьому через такі істотні порушення кримінального процесуального закону в кримінальному провадженні, апеляційний суд позбавлений можливості дати відповіді на всі доводи апеляційних скарг апелянтів.

В силу ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 3 Конституції України, ст. 8 КПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, який слід провести відповідно до вимог КПК України, зважаючи на ті обставини, що в апеляційного суду відсутні повноваження повернення обвинувального акту прокурору, якщо той не відповідає вимогам цього Кодексу.
На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено балансу прав і законних інтересів обвинувачених, які згідно чинного законодавства вправі захищатись від обвинувачення, висунутого в порядку, встановленому цим Кодексом.
Оскільки вирок суду першої інстанції скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, інші доводи апелянтів не перевіряються, однак їх слід перевірити при новому розгляді провадження, який слід провести відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.
Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що в разі, якщо при новому судовому розгляді винність обвинувачених буде доведена, обсяг обвинувачення не зміниться або не будуть встановлені інші обставини, які можуть суттєво вплинути на міру покарання, то обране обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 покарання в виді обмеження волі в мінімальному розмірі слід вважати м`яким.
Запобіжні заходи обвинуваченим ОСОБА_16 та ОСОБА_17 слід залишити попередні, визначені вироком суду першої інстанції особисте зобов`язання. Зважаючи, що іншим обвинуваченим вироком суду першої інстанції запобіжні заходи не обирались взагалі, апеляційний суд, за відсутності відповідних клопотань прокурора, позбавлений можливості вирішувати питання щодо запобіжних заходів іншим обвинуваченим при направленні справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_18 , обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 задовольнити частково.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 червня 2015 року щодо ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Запобіжні заходи обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_17 залишити попередні особисте зобов`язання.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельинцької області ОСОБА_2