печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2013 року слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва Остапчук Т.В. при секретарі Кондратенко Т.М., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою адвоката Михайлюк Олексія Васильовича в інтересах ОСОБА_2 на постанову слідчого в особливо важливих справах прокуратури Київської області Васильчук В.А. від 6.11.2013 р. про закриття кримінального провадження № 0000093

В С Т А Н О В И В :

Захисник Михайлюк О.В. звернувся до суду зі скаргою в інтересах ОСОБА_2, про скасування постанови слідчого в особливо важливих справах прокуратури Київської області Васильчук В.А. від 6.11.2013р. про закриття кримінального провадження № 0000093.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що оскаржувана постанова винесена без всебічної, повної і об»єктивної перевірки фактів, які вказують на незаконність утримання ОСОБА_2 під вартою без рішення суду, про які ОСОБА_2 повідомляв Генеральну прокуратуру України в заяві про злочин.

Також вказує, що при винесенні оскаржуваної постанови не враховано висновки ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2013р., якою була скасована попередня постанова про закриття кримінального провадження, внаслідок чого оскаржувана постанова винесена передчасно, з порушенням вимог кримінального - процесуального закону.

Одночасно звертає увагу, що незаконність тримання під вартою ОСОБА_2 підтверджується судовими рішеннями - ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 27.07.2012р. та 26.09.2012р., якими було відмовлено органу досудового слідства в продовженні строку тримання ОСОБА_2 під вартою, а останньою також вказано про наявність факту незаконного тримання під вартою у період з 16.08.12р. по 26.09.2012р. Цей факт під час нового досудового розслідування належно перевірений не був, а слідчий фактично обмежився допитом слідчих ОСОБА_8. та ОСОБА_9, а жодних даних в підтвердження свого висновку про відсутність в діях останніх складів кримінальних правопорушень, не здобув.

В судовому засіданні особа, яка подала скаргу - захисник Михайлюк О.В. та особа, в інтересах якої подано скаргу - ОСОБА_2 доводи та вимоги скарги підтримали з підстав, викладених в скарзі, просили її задовольнити.

Представник прокуратури Київської області Тучик А.А.проти скарги заперечував.

Слідчий суддя, вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000093, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що до прокуратури Київської області з Генеральної прокуратури України надійшла заява ОСОБА_2 від 26.03.2013р. про злочин, в якій він вказував на незаконні дії працівників УСБУ в Київській області при розслідуванні кримінальної справи № 226 за обвинуваченням ОСОБА_2 та інших осіб у вчиненні в складі організованої групи злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 305, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України.

20.05.2013 постановою слідчого в особливо важливих справах прокуратури Київської області Бозовуляка М.І. кримінальне провадження №0000093, внесене 16.04.2013 до ЄРДР за фактом зловживання службовим становищем працівниками УСБУ в Київській області під час розслідування кримінальної справи № 226, було закрито у зв»язку з вісутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2013 р. відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 на вказану постанову слідчого.

12.07.2013 р. Апеляційний суд м. Києва скасував ухвалу слідчого судді, постановив нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 задовольнив, скасував постанову слідчого в особливо важливих справах прокуратури Київської області Бозовуляка М.І. від 20.05.2013 р.про закриття кримінального провадження №0000093, внесеного в ЄРДР 16.04.2013р., а матеріали цього кримінального провадження повернув до прокуратури Київської області для відновлення досудового розслідування і його проведення в загальному порядку.

22.07.2013 р. відомості по заяві були внесені до ЄРДР з попередньою кваліфікацією ч.2 ст. 371 КК України та присвоєнням № кримінальному провадженню 0000129.

Постановою старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні Чепіжак І.І. від 24.07.2013р. матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000093, внесеного в ЄРДР 16.04.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 364 КК України, та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000129, внесеного в ЄРДР 22.07.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 371 КК України , об»єднані в одне кримінальне провадження під № 0000093.

За результатам проведеної перевірки 29.07.2013р. старшим слідчим в особливо важливих справах відділу розслідування корупційних кримінальних правопорушень прокуратури Київської області Люльчуком О.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000093 за фактом зловживання службовим становищем та завідомо незаконного тримання під вартою працівниками УСБУ в Київській області під час розслідування кримінальної справи № 226, у зв»язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 364 та ч.2 ст. 371 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 30.08.2013р. дана постанова скасована.

За результатами проведеної перевірки 6.11.13р. слідчим в особливо важливих справах прокуратури Київської області Васильчук В.А. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000093 за фактом зловживання службовим становищем та завідомо незаконного тримання під вартою працівниками УСБУ в Київській області під час розслідування кримінальної справи № 226, у зв»язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 364 та ч.2 ст. 371 КК України.

Зі змісту положень ст.ст.2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об»єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу ( ст. 110 КПК України).

Зміст процесуального рішення слідчого у формі постанови в кожному випадку повинен відповідати вимогам ст.110 КПК України.

Разом з тим, слідчий не в повній мірі дослідив обставини кримінального провадження, не надав їм належну правову оцінку в сукупності з усіма зібраними доказами, внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про відсутність достатніх даних про вчинення працівниками УСБУ в Київській області кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 371 КК України.

В оскаржуваній постанові слідчий лише вибірково навів та в повній мірі не врахував висновки Апеляційного суду м. Києва в постанові від 26.09.2012 р., якою було відмовлено у задоволенні подання старшого слідчого СВ УСБ України в Київській області ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2

Даним рішенням Апеляційного суду м. Києва встановлено факт перебування ОСОБА_2 з 16.08.2012р. до 26.09.2012р. під вартою без відповідного рішення суду. Про це прямо зазначено в постанові апеляційної інстанції ( т.1, а.с. 239-241).

Слідчий Васильчук В.А. в оскаржуваній постанові обґрунтовує своє рішення тим, що ч.4 ст. 156 КПК України 1960 року не містить вимоги щодо негайного звернення з поданням про продовження строку тримання під вартою у разі, якщо строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше. Разом з тим, такий його висновок є помилковим з огляду як на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( ст. 5 Конвенції), так і на вимоги ч.2 ст. 29 Конституції України про те, що ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду, а також враховуючи зміст кримінально - процесуального законодавства в цілому.

Також помилковим є висновок слідчого в оскаржуваній постанові про те, що тримання ОСОБА_2 під вартою було здійснено у відповідності до судового рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 13.08.2012р. Разом з тим, це судове рішення було винесене до об»єднання кримінальних справ щодо ОСОБА_2 в одне провадження, що мало місце 16.08.2012р. і в цей же день, виходячи з вимог ст.ст.156, 65-3 КПК України 1960 року слідчий був зобов»язаний звернутись до Апеляційного суду м. Києва з поданням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2, або невідкладно вжити заходів для його негайного звільнення з-під варти, чого у справі зроблено не було.

Окрім постанови апеляційної інстанції від 26.09.2012р. на наведені вище обставини вказувалось і в іншому рішенні апеляційної інстанції - від 12.07.2013р., коли постанова про закриття кримінального провадження щодо працівників Управління СБ України в Київській області за заявою ОСОБА_2 була предметом судового контролю.

Не дивлячись на це, під час нового досудового розслідування належно не перевірялись і відповідного відображення в сукупності з усіма зібраними доказами, в оскаржуваній постанові не знайшли обставини невжиття заходів щодо негайного звільнення ОСОБА_2 з-під варти під час проведення досудового розслідування, навіть після отримання слідчим постанови апеляційного суду м. Києва від 26.09.2013р., невжиття заходів щодо негайного звільнення останнього з - під варти, що в свою чергу може вказувати на продовження незаконного утримання особи під вартою.

Не можна не вказати на те, що всупереч беззаперечно встановленому в двох судових рішеннях апеляційної інстанції даного факту слідчий в оскаржуваній постанові продовжує стверджувати про обумовленість тримання ОСОБА_2 з 16.08.2012р. під вартою на підставі постанови Солом»янського районного суду м. Києва від 13.08.2012р., хоча, як вказано вище, таке твердження не ґрунтується на вимогах закону та суперечить висновкам судових рішень апеляційної інстанції.

Наряду з цим, даних в підтвердження своїх висновків слідчий не здобув, а лише обмежився допитом слідчих ОСОБА_8. та ОСОБА_9, з пояснень яких фактично і зроблено висновок про відсутність в діях останніх умислу на незаконне тримання під вартою ОСОБА_2, а тому і вказано на відсутність складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 371 КК України.

Більш того, самі по собі доводи оскаржуваної постанови без здобуття відповідних даних про те, що за наслідками тримання ОСОБА_2 під вартою не завдано істотної шкоди його правам, свободам та інтересам, а також не спричинено інших тяжких наслідків, з огляду на вищевикладені обставини та встановлені судовими рішеннями апеляційної інстанції факти порушеного права особи, яка всупереч закону трималась під вартою, є неприпустимими.

Враховуючи це, слідчий суддя, здійснюючи передбачену КПК України процедуру судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування вважає, що з урахуванням викладених вище обставин, постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам закону, оскільки вона винесена без всебічного, повного та об»єктивного дослідження обставин, на які посилався у заяві ОСОБА_2, а також факти, на які вказував апеляційний суд в судових рішеннях, крім того слідчим не витребувані документи , не допитувались працівники Київського СІЗО стосовно тримання під вартою ОСОБА_2 з 16.08.12р. та після отримання ухвали Апеляційного суду м.Києва від 26.09.12р. що, як наслідок, тягне за собою скасування постанови слідчого та направлення кримінального провадження до прокуратури Київської області для проведення досудового розслідування, під час якого слід прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, скарга захисника Михайлюка О.В. в інтересах ОСОБА_2 на постанову слідчого в особливо важливих справах прокуратури Київської області Васильчук В.А. від 6.11.2013 р. про закриття кримінального провадження № 0000093 підлягає задоволенню, а постанова слідчого - скасуванню, з направленням матеріалів до прокуратури Київської області для проведення досудового розслідування, під час якого слід врахувати викладені обставини та прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307,309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу захисника Михайлюка О.В. в інтересах ОСОБА_2 на постанову слідчого в особливо важливих справах прокуратури Київської області Васильчук В.А. від 06.11.2013 р. про закриття кримінального провадження № 0000093 - задовольнити.

Постанову слідчого в особливо важливих справах прокуратури Київської області Васильчук В.А. від 06.11.2013 р. про закриття кримінального провадження № 0000093 - скасувати.

Матеріали кримінального провадження №0000093 повернути до прокуратури Київської області для проведення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Остапчук Т.В.