Ухвала

іменем україни

06 жовтня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_8.,
суддів:ОСОБА_9., ОСОБА_10.,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_11,
прокурора ОСОБА_12

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000604 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року щодо зазначеної особи,

у с т а н о в и в:

Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Вільного Апостолівського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1, судимого за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 22 квітня 2014 року приблизно о 01.00 год., перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Апостоловому, повторно шляхом вільного доступу викрав металевий лист розміром 1х1,2х0,1 м, заподіявши потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 350 грн.

Апеляційний суд, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, змінив вирок суду першої інстанції: виключив із його мотивувальної частини кваліфікуючу ознаку «повторність», перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 2 на ч. 1 ст. 185 КК України і постановив вважати його засудженим за цим законом до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок суворості, порушує питання про зміну ухвали апеляційного суду і просить з урахуванням усіх обставин справи та даних про особу засудженого при складанні покарань за ч. 4 ст. 70 КК України застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. Також вважає, що суд мав усі підстави призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Про дату, час та місце касаційного розгляду учасників кримінального провадження, зокрема з боку сторони захисту, було поінформовано, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у судовому розгляді. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 434 КПК України участь сторін або інших учасників кримінального провадження в касаційному розгляді при перевірці судових рішень, зазначених у ст. 424 цього Кодексу, не є обов'язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого, його захисника під час касаційного розгляду не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а також про правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не заперечується.

Що стосується доводів засудженого про суворість призначеного йому покарання, то вони є частково обґрунтованими.

Виходячи з положень ст. 65 КК України суди повинні суворо додержуватися вимог цієї норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з'ясувати його вік, стан здоров'я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім'ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку) тощо.

У кожному конкретному випадку суди зобов'язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом'якшують чи обтяжують покарання. У випадку, коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м'які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов'язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення також має бути вмотивовано у вироку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У цьому провадженні апеляційний суд не погодився з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення «таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно» й перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 2 на ч. 1 ст. 185 КК України за ознакою «таємне викрадення чужого майна».

Санкція ч. 1 ст. 185 КК України містить декілька альтернативних видів покарань і порівняно з таким видом покарання як позбавлення волі на строк до трьох років, передбачає більш м'які види покарання (штраф від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців).

Разом із тим, зменшивши обсяг обвинувачення, апеляційний суд не обговорив і не навів в ухвалі мотивів про те, чому він за наявності альтернативного більш м'якшого виду покарання призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі, наближеного до максимальної межі.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину (який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості) та обставини, що пом'якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку), а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 повинен понести покарання, але його виправлення та попередження нових злочинів можливе за менш тривалий строк при призначенні йому покарання у виді арешту на строк шість місяців.

Також апеляційний суд при обранні принципу визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, не мотивував свого рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження злочин, за який засуджено ОСОБА_6 за даним вироком і за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області є тотожними. У зв'язку з цим, на думку колегії суддів, суд немотивовано застосував при призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України принцип часткового складання.

У даному випадку, виходячи з конкретних обставин справи, тяжкості вчинених злочинів, особи винного, принципу справедливості та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає можливим обрати ОСОБА_6, принцип визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів у виді поглинення менш суворого покарання більш суворим (замість часткового їх складання).

Колегія суддів уважає, що покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі буде необхідним і достатнім, внесе корективи в соціально-психологічні властивості засудженого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Керуючись статтями 433, 436-438 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити, пом'якшити призначене йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК до шести місяців арешту.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення цього покарання більш суворим за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8ОСОБА_9ОСОБА_10