пр. № 1-кп/759/678/15
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

18 серпня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва
в складі: головуючого - судді: ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001584 від 20 лютого 2015 року, стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народилася в м. Боярка, Київської області, громадянки України, студентки 3 курсу Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відносно якої запобіжні заходи не застосовувалися,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , неповнолітня обвинувачена ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 , законний представник неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6 , інші учасники провадження: потерпілий ОСОБА_7 , -
в с т а н о в и в:
До Святошинського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001584 від 20 лютого 2015 року, з додатками стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Суд, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, заслухавши думку прокурора, обвинуваченої, захисника та законного представника останньої, потерпілого, які вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотань для прийняття судом рішень, з підстав, передбачених пп. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України не заявляли, приходить до висновку про необхідність повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального проавопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК Кодексу. Зокрема, обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Згідно з вимогами ст. ст. 291, 109 КПК України до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком і має відповідати вимогам щодо змісту та форми, визначеним в законі, розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Дослідивши наданий прокурором обвинувальний акт, суд виявив невідповідність вказаного процесуального рішення вимогам ст. ст. 291, 109 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає невідповідність обвинувального акта та додатків до нього вимогам закону щодо їх змісту.
Так, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не містить відомостей про завдання кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди власнику викраденого майна.

Крім того, у фактичних обставинах, окрім обставин кримінального правопорушення, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, вказуються й особи, винуваті у його вчиненні.
Між тим, згідно обвинувального акта притягається до відповідальності лише ОСОБА_3 , і за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунотого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Проте, у фактичних обставинах кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, міститься вказівка на ОСОБА_8 , з яким ОСОБА_3 вступила в попередню змову та вчинила грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, проте дані щодо правового статусу ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні відсутній, при цьому особа останнього, під час досудового розслідування пред`являлась для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_7 , але не допитувалася. Реєстр матеріалів досудового розслідування містить відомості щодо клопотання про виділення матеріалів в окреме провадження відносно ОСОБА_8 , проте чи були виділені матеріали в окреме провадження відносно даної особи, реєєстр даних не містить.
Отже, фактичні обставини кримінального правопорушення в обвинувальному акті викладені суперечливо, оскільки прокурором фактично встановлено, що ОСОБА_3 вчинила злочин за попреденьою змовою з ОСОБА_8 , в той час як останній, згідно обвинувального акта, не притягається до відповідальності. Викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення, прокурором порушені загальні засади кримінального процесуального законодавства, оскільки, в обвинувальному акті прокурором викладено встановлення даних про наявність ознак злочину щодо особи - ОСОБА_8 , яка не є обвинуваченим в даному кримінальному провадженні. Відомості про засудження ОСОБА_8 за вчинення даного кримінального правопорушення, обвинувальний акт не містить.
Крім того, в порушення п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить відомостей щодо обставин, які отбяжують покрання ОСОБА_3 , приймаючи до уваги, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, містить відомості про вживання ОСОБА_3 , разом з потерпілим спиртних напоїв, до пограбування останнього.
Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення. Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує забезпечення права обвинуваченої ОСОБА_9 на захист.
Положеннями п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком та відповідно до вимог ст. 109 КПК України має відповідати вимогам щодо змісту та форми, визначеним в законі, зокрема повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
В порушення вимог ст. 109 КПК України, долучений до обвинувального акта реєстр матеріалів досудового розслідування, не містить данні про повідомлення законного представника підозрюваної та захисника про завершення досудового розслідування; про надання доступу законному представнику підозрюваної до матеріалів досудового розслідування; про письмове підтвердження сторін кримінального провадження протилежній стороні факту надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (ст. 290 КПК України); не зазначено, які матеріальні об`єкти чи документи визнано речовими доказами та місце їх знаходження.
Як вбачається з розписок про отримання підозрюваною, захисником та законним представником підозрюваної копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, останні отримали копії зазначених документів, проте графи щодо кількості їх аркушів в даних розписках не заповнені. Крім цього, з розписки законного представника підозрюваної про отримання ним копій зазначених документів, вбачається що вони ним отримані 20 травня 2015 року, в той час як згідно реєстру матеріалів досудового розслідування обвинувальний акт складено 13 липня 2015 року, а в самому обвинувальному акті дата його складання зазначено 16 липня 2015 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314,369-372, 376 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001584 від 20 лютого 2015 року, з додатками стосовно ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернути прокурору прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: