Справа № 192/1935/15-к
Провадження № 1-в/192/543/15
Ухвала
"31" грудня 2015 р.смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
представника СВК-21 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву засудженого ОСОБА_5 , 1980 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 судимий Тернівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області:

-29.11.2001 року за ч.1 ст.122, ч.1 ст.188, 42 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.

-18.10.2006 року за ч.1 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 5 рок ів.

-06.07.2009 року за ч.1 ст.115, 71 КК України до позбавлення волі строком на 9 років.

ОСОБА_5 відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21 з 03 листопада 2013 року, куди був переведений із колонії максимального рівня безпеки ГВК-96).

Строк відбування покарання закінчується 27 грудня 2017 року.

27 вересня 2015 року засуджений відбув 2/3 частини строку покарання. 23 жовтня 2015 року адміністративною комісією Солонянської ВК-21 йому відмовлено у підготовці матеріалів про умовно-дострокове звільнення.

30 листопада 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні. Пояснив, що він у колонії працює, стягнення за порушення режиму погашене, має 2 заохочення.

Представник адміністрації СВК-21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 . Вказав, що засуджений характеризується посередньо, працює на виробництві установи у цеху ДОЦ, але не прагне досягти більш високих показників у роботі. ОСОБА_5 не бере участь у програмах диференційованого виховного впливу, організації виховних заходів, роботі самодіяльних організацій засуджених.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього не свідчить про те, що він довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання засудженого, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Згідно положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої законослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно довідки про стягнення та заохочення, засуджений ОСОБА_5 за весь період відбування покарання був заохочений двічі, мав одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку.

Згідно характеристики, засуджений в установі виконання покарань працевлаштований, але до праці відноситься посередньо; не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу, в організації виховних заходів, в роботі самодіяльних організацій засуджених, до виконання обов`язків, передбачених ст.107 та ст.118 КВК України, відноситься не завжди сумлінно.
Хоча ОСОБА_5 відбув необхідну частину покарання для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд уважає, що поведінка засудженого не є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка на протязі всього строку відбування покарання не є стабільною. За 7 років відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений заохочувався лише двічі.

Крім того, ОСОБА_6 відбуває покарання за умисний особливо тяжкий злочин проти життя людини, який вчинив у період невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що до закінчення строку покарання ОСОБА_6 залишився значний термін: 1 рік 11 місяців 26 днів, протягом останнього року засуджений не заохочувався, що свідчить про відсутність позитивної динаміки у поведінці засудженого, суд приходить до висновку, про те, що засуджений не готовий до самокерованої законослухняної поведінки на волі, тому застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення є передчасним, і у задоволенні його клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а ОСОБА_5 у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий