Єдиний унікальний номер 234/8436/15-к
Номер провадження 11-сс/775/170/2015

УХВАЛА
іменем України
10 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську Донецької області апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду, Донецької області від 28 серпня 2015 року про продовження строку тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська, Донецької області, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що проходив військову службу на посаді заступника начальника відділу бойової та спеціальної підготовки військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «підполковник», раніше не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та мешкаю чого по АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111,ч.2 ст.345 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Досудовим розслідуванням встановлено, що підполковник ОСОБА_7 проходить військову службу на посаді заступника начальника відділу бойової та спеціальної підготовки ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У період з 2013 по 2014 роки ОСОБА_7 входив до складу миротворчого контингенту України у миротворчій місії ООН у Республіці Південний Судан.
06.09.2014 під час повернення з Республіки Південний Судан, у м. Стамбул (Туреччина), де відбувалась пересадка на літак до України, ОСОБА_7 відокремився від основної групи українських військових та за власний рахунок придбав квиток на літак до м. Москва (Російська Федерація), куди у подальшому прибув до міжнародного аеропорту«Домодедово».
Під час проходження митного контролю в міжнародному аеропорту « ОСОБА_8 був запрошений представником Прикордонної служби ФСБ РФ, який представився ОСОБА_9 , на розмову. Останнім ОСОБА_7 було запропоновано передавати інформацію щодо подій, які відбуваються на території проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях (далі - АТО), на що ОСОБА_7 погодився та повернувся на територію України.
У подальшому, починаючи з вересня 2014 по травень 2015 року, у різні періоди, ОСОБА_10 передавав через мережу «Інтернет» указаному представнику спеціальних служб Російської Федерації інформацію стосовно керівного складу Національної гвардії України, місць дислокації військових частин, їх чисельності та озброєння. Крім того, ОСОБА_11 указаній особі було передано копію шифр-телеграми стосовно збільшення чисельності підрозділів контррозвідки СБ України щодо регіонального дислокування.
У березні 2015 року відповідно наказу начальника Управління № 55 від 03.03.2015 підполковник ОСОБА_7 вибув у службове відрядження на територію безпосереднього проведення антитерористичної операції, де перебував до 13.05.2015.
Під час перебування на території проведення АТО підполковник ОСОБА_10 виконував обов`язки старшого оперативної групи об`єднаного угрупування Національної гвардії України при штабі АТО, відповідно займаної посади.
Відповідно до покладених обов`язків ОСОБА_10 займався організацією планування застосування військових підрозділів, управлінням та взаємодією військових частин, які залучені до виконання завдань в ході проведення АТО та організацією виконання заходів забезпечення режиму секретності.
Згідно повідомлення Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування СБ України № 26/2/3-8495 від 12.06.2015 ОСОБА_12 надано допуск до державної таємниці за формою три розпорядженням УСБ України в Харківській області № 44д від 24.04.2015 року.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 за допомогою свого товариша ОСОБА_13 вийшов на зв`язок з представником спеціальних служб Російської Федерації на ім`я ОСОБА_14 та електронною поштою та за допомогою мобільного додатка «Telegram» передавав останньому інформацію стосовно місця знаходження блок-постів ЗС України та інших військових формувань, дані обстрілів та оперативної обстановки на території проведення АТО.
Вказаним вище співробітником спеціальних служб Російської Федерації здійснювались грошові перекази на банківські рахунки ОСОБА_7 для вирішення потреб матеріального характеру при здійсненні злочинної діяльності та в якості винагороди за передану інформацію.
13.05.2015 року під час опитування ОСОБА_7 заступником начальника відділу Державної контррозвідки СБ України підполковником ОСОБА_15 з приводу викладених вище обставин, ОСОБА_10 , з метою уникнення відповідальності за вчинене, наніс ОСОБА_15 удар кульковою ручкою в ділянку лівого ока, чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження. Після скоєного ОСОБА_7 намагався втекти та вистрибнув у вікно, однак був затриманий співробітниками Служби безпеки України.
13.05.2015року о 19 годині 45 хвилин ОСОБА_7 затриманий у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
14.05.2015року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
15.05.2015 ОСОБА_12 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345 та ч. 1 ст. 111 КК України.
08.07.2015рокуслідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 05.09.2015 року.
27.08.2015 року військовим прокурором сил антитерористичної операції винесено постанову про продовження строку досудового розслідування до шести місяців, тобто до 13.11.2015 року.
28 серпня 2015 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 26 жовтня 2015 року.
В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку із суттєвим порушенням кримінально - процесуального закону, вказує, що в клопотанні про продовженні строку тримання під вартою не зазначені обставини які свідчать про те, що заявленіризики не зменшилися та перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення попередньої ухвали про тримання під вартою. Вказує на те, що слідчим суддею не були додержані вимоги ст.. 206 КПК України. Апелянт просить змінити ухвалу Краматорського міського суду від 28 серпня 2015 року та відмовити органам досудового слідства у продовженні строку тримання під вартою відносно злочину передбаченого ст.. 111 ч.1 КК України, а відносно злочину, передбаченому ст.. 345 ч.2 КК України, запобіжний захід змінити з утримання під вартою на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_16 в судове засідання підтримала доводи своєї апеляції та просила її задовольнити. Прокурор заперечував проти апеляції та просив в її задоволенні відмовити. Підозрюваний з клопотанням про розгляд апеляції в його присутності до суду не звертався. Та інші клопотання не надходили.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до ч.І ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.
Колегія суддів вважає, що наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень підтверджується: повідомленням УСБ України у Харківській області про вчинення ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень; протоколом огляду місця події від 13.05.2015 року (а.с. 9-14), протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка від 13.05.2015 року(а.с.31-35);висновком експерта від 14.05.2015 року (а.с.40-42);висновком експерта від 22.06.2015 року (а.с.43-46); висновком експерта від 12.06.2015 року (а.с.47-51); протоколом допиту свідка від 14.07.2015 року (а.с.51-61). Крім того у кримінальному провадженні виконано ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку зібраних доказів, призначено судово-цитологічну експертизу, судово-імунологічну експертизу, судову експертизу комунікаційних систем та засобів, судову комп`ютерно-технічну експертизу, отримано дозволи на тимчасові доступи до речей та документів операторів мобільного зв`язку, абонентські номери яких використовував ОСОБА_7 ..
Крім того, відповідно до ч.5 ст.176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1. 258-258-5, 260, 261 КК України.
Обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості не виходить за межи розумного строку, відповідає особі підозрюваного, вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості ухилення від слідства та суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючими, а більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Також в судовому засіданні прокурор довів, що заявлені ризики не зменшилися, а завершити досудове слідство до закінчення строку дії попередньої ухвали неможливо з причин складності вказаного кримінального провадження, необхідності проведення певних слідчихдій, та отримання матеріалів призначених експертиз, що виправдовує подальше тримання підозрюваного під вартою.
В діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачена: ч.1ст.111, ч.2 ст.345 КК України,
Окрім того, до вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру у вчинені злочинів, передбачених: ч. 1 ст. 111, ч.2 ст. 345 КК України, 13 травня 2015 року ОСОБА_10 при його опитуванні намагався втекти, вистрибнувши у вікно.
З огляду на наведене, а саме на те, що підозрюваний ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких, згідно ст.. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та відповідно до ч.5 ст.176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у його вчиненні, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше правопорушення, та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою.
Доводи апелянта про те, що слідчий суддя не виконав вимоги ст..206 КПК України є безпідставними.
Відповідно до вимог ст.. 206 ч.2 КК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості про те, що в межах юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, він зобов`язаний постановити ухвалу якою має зобов`язати орган державної влади чи службову особу, негайно доставити особу яка перебуває під вартою до суду, для з`ясування підстав позбавлення її свободи.
Як вбачається з матеріалів ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 08.07.2015 року було продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 05.09.2015 року, а теперішнє клопотання було розглянуте судом 28 серпня 2015 року, до спливу строку тримання ОСОБА_7 під вартою. Якихось відомостей до слідчого судді про те, що ОСОБА_7 утримується під вартою незаконно, не надходило.
Доводи в апеляційної скарги захисника про те, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою не зазначені обставини які свідчать про те, що заявленіризики не зменшилися та не вказані обставини які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку попередньої ухвали про тримання під вартою, є безпідставними.
Так в клопотанні прокурор зазначив про те, що згідно ст. 29 Статуту внутрішньої служби ЗС України підполковник ОСОБА_7 є військовим начальником до підлеглих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та інших військовослужбовців військових частин, що підпорядковуються ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки займає посаду заступника начальника відділу бойової та спеціальної підготовки вказаного управління.Відповідно до ст.ст. 6. 7. 8. 45, 56 Дисциплінарного статуту ЗС України підполковник ОСОБА_7 наділений правом накладати дисциплінарні стягнення на підлеглих військовослужбовців. Підозрюваний ОСОБА_7 до моменту затримання, тобто до 13.05.2015, підтримував тісні зв`язки із представниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», учасники якої являються добре підготовленими, озброєними, рішуче налаштованими особами, які вчиняють кримінальні правопорушення зі зброєю в руках. Також в своєму клопотанні прокурор зазначив і те, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем Національної гвардії України, проходить військову службу на посаді заступника начальника відділу бойової та спеціальної підготовки, являється військовим начальником до підлеглих військовослужбовців, якому державою ввірено зброю для службового користування, наділений відповідно до ст. ЗО Дисциплінарного статуту ЗС України правом віддати підлеглим накази і зобов`язаний їх перевіряти, відповідно до повідомлення Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування СБ України № 26/2/3-8495 від 12.06.2015 має допуск до державної таємниці за формою три розпорядженням УСБ України в Харківській області № 44д від 24.04.2015, при цьому підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. Ill КК України (державна зрада), що свідчить про можливість продовження вчинення останнім інкримінованих йому кримінальних правопорушень та учинення, як військовослужбовцем, інших злочинів проти встановленого порядку проходження військової служби (військові злочини) у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою (п. 5 ст. 177 КПК України).
Колегія суддів вважає, що наведені обставини свідчать про можливість незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_7 , як військового начальника, на свідків вчинення ним кримінального правопорушення шляхом застосування до підлеглих військовослужбовців дисциплінарних стягнень, погроз з боку спільників - представників терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», а також ураховуючи його право доступу як командира до службових документів ввіреного військового підрозділу - про можливість знищити, сховати будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою (п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). МасюковВ.В. може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню та, перебуваючи на волі, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжувати скоювати злочини в яких підозрюється.
В зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. А тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляцію захисника без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 194, 407,419,422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Колегія суддів Апеляційного суду