Справа № 515/887/15-к
Провадження № 1-кп/515/2/16

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

02 лютого 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника служби у справах

дітей Татарбунарської районної

державної адміністрації ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, учня Арцизького аграрного ліцею, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 03.09.2014 року Татарбунарським районним судом за ст. ст.185 ч.3, 289 ч.2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, в силу ст.ст.75,104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

08 березня 2015 року, приблизно о 01 годині, неповнолітній ОСОБА_7 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, який належить ОСОБА_5 , через незачинені ворота проник до господарського двору будинку АДРЕСА_2 , де з підсобного приміщення, повторно, викотив у провулок мотоцикл марки «Мінськ», модель 311212, з робочим об`ємом двигуна 123,7 cм3, який, згідно висновку експерта являється транспортним засобом, де завів його і попрямував до АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому злочині не визнав та, з посиланням на ст.63 Конституції України, від давання показань відмовився.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 , не зважаючи на її невизнання, повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, а саме:

показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що 08 березня 2015 року вранці він побачив, що у нього з господарського двору зник мотоцикл марки «Мінськ». Одразу про крадіжку мотоцикла він повідомив дільничому, який викликав слідчу групу. Приблизно через 3-4 дні дільничий викликав його в с. Лиман Татарбунарського району Одеської області для впізнання мотоциклу. При свідках та в присутності дідуся обвинуваченого, з домоволодіння на вулицю викотили викрадений у нього мотоцикл, який він впізнав за певними ознаками, а саме по комплектуючим деталям: передня вилка з мотоциклу «Ява», підніжка для пасажира ним допаяна, по наклейці спереду біля кришки бензобака та різним візерункам шин. Мотоцикл був червоного кольору, але на момент огляду вже підкрашений бак та передня панель також в червоний колір. Разом зі слідчим, він згодом возив мотоцикл в смт. Сарату Одеської області на експертизу, де його оглядали та фотографували. Незабаром йому було повернуто викрадений у нього мотоцикл під розписку та повідомлено про особу, яка скоїла вказаний злочин. Після повернення йому мотоцикла, він його перефарбував в зелений колір. Восени 2014 року вказаний мотоцикл купив без документів та в неробочому стані його прийомний син ОСОБА_9 , який вони вдвох зібрали та довели до ладу;

показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що восени 2014 року він домовився з хлопцем на ім`я ОСОБА_10 , який мешкає в с. Лиман Татарбунарського району Одеської області, щодо продажу належного останньому мотоциклу «Мінськ», червоного кольору, однак без документів. Про це він повідомив вітчима ОСОБА_5 і той дав йому кошти на придбання вказаного мотоцикла в розмірі 400 грн. В подальшому, разом з вітчимом вони відремонтували мотоцикл та користувалися ним. 08.03.2015 року, приблизно о 04.00 годині він зібрався їхати на рибалку, зайшов до підсобного приміщення на господарському дворі їхнього будинку, де виявив крадіжку мотоцикла, після чого повідомив вітчима, який викликав міліцію. По слідам від шин мотоцикла було видно, що його викотили через огород, а потім через низький пошкоджений перелаз виштовхнули на вулицю. Через деякий час мотоцикл, який відшукали в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області у ОСОБА_7 та, який легко впізнав його батько по передній вилці, що була від іншого мотоциклу марки «Ява», з різними за візерунком шинами, повернули їм працівники міліції в неробочому стані;

показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив суду, що знає ОСОБА_12 . Якось той, біля клубу с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, запропонував йому піти з ним та пофарбувати мотоцикл «Мінськ», який, як він пояснив, купив у ОСОБА_13 . Приблизно з 14.00 до 15.00 години разом з обвинуваченим вони знаходилися в будинку с.Лиман, де ніхто не мешкає, та фарбували там крило мотоцикла в червоний колір. Мотоцикл був в робочому стані, збоку біля баку була наклейка жінки, вилка висока і крило продовжене. Вночі, коли їх ніхто не бачив, вони каталися на вказаному мотоциклі по селі Лиман Татарбунарського району Одеської області. Пізніше, від працівників міліції йому стало відомо, що ОСОБА_7 здійснив крадіжку вказаного мотоцикла;

показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що він разом з ОСОБА_15 , який є дідусем обвинуваченого, на підводі під`їхали до двору, де мешкає донька обвинуваченого по АДРЕСА_1 , там на них чекали працівники міліції. На пропозицію працівника міліції, вони з ОСОБА_16 з двору, де мешкає обвинувачений зі своєю матір`ю, за їх відсутності, викотили на вулицю мотоцикл марки «Мінськ» червоного кольору. На вулиці біля двору знаходились потерпілий ОСОБА_5 , який відразу впізнав свій мотоцикл по видовженій передній вилці, в присутності сусідки ОСОБА_17 , а також власника будинку ОСОБА_18 , який мешкає неподалік;

показаннями свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що в листопаді 2014 році її чоловік з сином придбали в с. Лиман Татарбунарського району мотоцикл «Мінськ», червоного кольору, б/у, без документів на нього. Чоловік зробив необхідний ремонт мотоцикла і разом з сином вони користувалися вказаним мотоциклом в особистих справах. Мотоцикл був в робочому стані та зберігався в підсобному приміщенні на господарському дворі їх будинку. Вранці 08.03.2015 року виявилась крадіжка мотоцикла, про що чоловік відразу повідомив працівників міліції. Згодом, їй стало відомо, що крадіжку мотоцикла вчинив неповнолітній ОСОБА_7 ;

показаннями свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що він займається ремонтами та збором мотоциклів. Приблизно за день до того, як працівники міліції вилучили у ОСОБА_7 мотоцикл «Мінськ», викрадений у ОСОБА_5 , йому зателефонував обвинувачений з проханням, щоб він підтвердив перед його матір`ю, що мотоцикл він купив у нього, за що пообіцяв не вимагати від нього борг за отриманий ним скат. Згодом телефонувала мати ОСОБА_12 і на її запитання він підтвердив, що мотоцикл «Мінськ» її син купив у нього. Через декілька днів від своєї матері йому стало відомо, що у її кума - ОСОБА_5 , мешканця с. Приморське Татарбунарського району Одеської області , ОСОБА_7 було викрадено мотоцикли «Мінськ», який придбав його прийомний син ОСОБА_21 десь в с.Трапівці Татарбунарського району. Він бачив вказаний мотоцикл, у нього особлива вилка видовжена, не стандартна, резина на колесах різна, тому його легко впізнати;

показаннями свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що приблизно в 2012 році він взяв на квартиру ОСОБА_22 разом з дітьми до належного йому будинку по АДРЕСА_1 , де вони проживають по теперішній час. 13.03.2015 року він підійшов до вказаного будинку на запрошення працівників міліції, де на той час стояв ще один чоловік, якого представили, як ОСОБА_5 , також був дідусь обвинуваченого ОСОБА_15 , сусіди ОСОБА_14 та ОСОБА_23 та ще неповнолітній брат обвинуваченого ОСОБА_24 . Біля двору вже стояв мотоцикл «Мінськ» червоного кольору, який він бачив у обвинуваченого раніше, приблизно за 2-3 дня до цього. На його запитання щодо появи мотоциклу у обвинуваченого, той сказав, що він взяв його у жителя с. Приморське Татарбунарського району, щоб покататись. Вказаний мотоцикл ОСОБА_5 оглянув та впізнав, сказавши, що мотоцикл належить йому і був у нього викрадений з домогосподарства в с. Приморське Татарбунарського району в ніч на 08.03.2015 року. Після цього ОСОБА_15 , як дідусь обвинуваченого, у відсутність матері останнього, добровільно видав працівникам міліції зазначений мотоцикл. Про зазначені слідчі дії складався протокол, який він та інші присутні підписували;

показаннями свідка ОСОБА_25 , який пояснив суду, що йому відомо, що восени 2014 року його знайомий ОСОБА_5 купив в с. Лиман Татарбунарського району мотоцикл «Мінськ» червоного кольору, без належний документів, але з певними особливостями, а саме - у нього передня вилка запозичена від мотоциклу «Ява». Станом на березень 2015 року мотоцикл знаходився в робочому стані, тому що він неодноразово бачив як власник ОСОБА_26 їздив на ньому по селі. Вранці 08.03.2015 року йому зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що у нього викрали мотоцикл невідомі особи. Пізніше він підійшов додому до потерпілого та побачив сліди від мотоциклу та два сліди від взуття на ріллі, які вели із сараю господарського двору через огород останнього на вулицю. Через декілька днів працівники міліції повернули потерпілому мотоцикл, який викрав хлопець із с.Лиман Татарбунарського району, як йому стало відомо пізніше;

показаннями свідка ОСОБА_23 , яка пояснила, що 13.03.2015 року працівники міліції запросили її до двору її сусіда ОСОБА_27 , в будинку якого мешкає сім`я ОСОБА_22 . Коли вона підійшла до двору, брат обвинуваченого ОСОБА_24 викотив звідти мотоцикл «Мінськ» червоного кольору. В її присутності потерпілий ОСОБА_5 впізнав мотоцикл по певним прикметам, назвавши їх, про що працівники міліції склали протокол, який підписала вона, а також присутні при цьому особи: потерпілий, ОСОБА_28 , власник будинку ОСОБА_29 , а також ОСОБА_15 дідусь обвинуваченого;

показаннями свідка ОСОБА_30 , яка пояснила, що приблизно 2-3 роки тому, її син ОСОБА_31 , 1994 року народження, купив мотоцикл «Мінськ» червоного кольору, не в робочому стані, без реєстраційних документів у ОСОБА_32 . Останнім часом мотоцикл йому вже не був необхідний, так як він постійно знаходився в м. Одеса, тому він продав його ОСОБА_33 , жителю с. Приморське Татарбунарського району. ЇЇ син приблизно років зо два користувався мотоциклом, ніхто на вказаний транспортний засіб не претендував.

В підтвердження вини обвинуваченого в скоєнні вищезазначеного злочину, стороною обвинувачення надано також письмові докази, досліджені в судовому засіданні, а саме:

- витяги від 09.03.2015 року щодо порушення кримінального провадження за ч.3 ст.185 КК України, з яких слідує, що в ніч на 08.03.2015 року у потерпілого ОСОБА_5 викрадено належне йому майно на суму приблизно 500 грн.(а.с.96 ), після перекваліфікації злочину (а.с.105-106) порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.289 КК України щодо незаконного заволодіння мотоциклом «Мінськ» без реєстраційного номеру (а.с.107).

- заяву потерпілого ОСОБА_5 від 09.03.2015 року щодо притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб за викрадення належного йому мотоциклу «Мінськ» (а.с.97);

- заявою ОСОБА_15 від 13.03.2015 року щодо добровільної видачі ним працівникам міліції мотоциклу «Мінськ», належного його внуку ОСОБА_7 , та долучення його до матеріалів кримінального провадження (а.с.98);

- протокол огляду предмету та фототаблицею до нього від 13.03.2015 року, згідно якого мотоцикл «Мінськ» червоного кольору з номером двигуна НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_15 , оглянутий з використанням цифрової фотокамери «Кенон», в присутності понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_14 , за участю ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , підписаний всіма учасниками та понятими (а.с.99-104);

- постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 24.03.2015 року на 1 арк., згідно якого мотоцикл марки «Мінськ», що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , є речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.с.108);

- висновок №2085 від 13.05.2015 року судової комісійної криміналістичної експертизи по дослідженню мотоцикла «Мінськ» з фото таблицею до нього, з якого вбачається, що представлений на дослідження мотоцикл з номером двигуна НОМЕР_2 та номером рами НОМЕР_3 є транспортним засобом категорії L3 2-х колісний ТЗ з робочим об`ємом двигуна, що перевищує 50 см3, або з максимальною швидкістю перевищуючи 50 км/год (мотоцикли, моторолери, трицикли). Категорія ТЗ за класифікацією Конвенції про дорожній рух А. Представлений на дослідження мотоцикл має марку «Мінськ», модель 311212. Робочий об`єм двигуна, представленого мотоциклу «Мінськ 311212» складає 123,7 см3 (а.с.110-113);.

- заявою потерпілого ОСОБА_5 про повернення йому викраденого у нього мотоциклу марки «Мінськ» (а.с.114);

- постанову про уточнення фактичних даних в кримінальному провадженні від 18.05.2015 року, згідно якої визнано вважати вірним номер двигуна НОМЕР_4 89 мотоциклу «Мінськ 311212» на підставі висновку експерта №2085 від 13.05.2015 року, інші дані, вказані у процесуальних документах, вважати помилковими (а.с.115-116).

Надані стороною обвинувачення інші докази є належними, допустимими та такими, що мають значення для кримінального провадження, проте суд вважає, що вони не підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину. До таких доказів суд відносить: протокол прийняття заяви ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення ( а.с.97), постанову про зміну кваліфікації діяння в кримінальному провадженні від 21.04.2015 року (а.с.105 -106), довідку Татарбунарського РВ ГУМВС України щодо перебування ОСОБА_7 на обліку в СКМСД Арцизького РВ ГУМВС України в Одеській області у зв`язку зі зміною місця навчання (а.с.125), відповідь на запит слідчого від 21.04.2015 року щодо знаходження неповнолітнього ОСОБА_7 на профілактичному обліку (а.с.126).

Суд критично оцінює доводи захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , заявлені у письмовому клопотанні, щодо визнання недопустимими та неналежними доказами у даному кримінальному провадженні: заяву свідка ОСОБА_34 про добровільну видачу мотоцикла марки «Мінськ», висновок №2085 від 13.05.2015 року судової комісійної криміналістичної експертизи про віднесення речового доказу до транспортного засобу, протокол огляду предмету мотоцикла «Мінськ» від 13.03.2015 року, постанову про визнання речового доказу від 24.03.2015 року з посиланням на те, що вказаний речовий доказ був отриманий незаконним шляхом, тому послідуючі процесуальні дії можуть бути визнані неналежними та недопустимими доказами (а.с.93-94). При цьому, захисник посилається на те, що свідок ОСОБА_35 дала покази, що вказаний мотоцикл викотив із двору рідний брат обвинуваченого неповнолітній ОСОБА_36 та зробив це у відсутність його законного представника. Однак, з такими доводами суд погодитись не може та не приймає їх до уваги, оскільки, по-перше, такого свідка суд не допитував, а по-друге, слідча дія щодо огляду предмету злочину (а.с.99) за участю неповнолітнього ОСОБА_37 не проводилась, тому посилання захисника на приписи ст.227 КПК України щодо обов`язкової участі у ній законного представника - безпідставна. Посилання захисника на покази інших свідків, як то ОСОБА_14 , що був понятим при огляді предмету, визнаного речовим доказом, пояснення свідка ОСОБА_18 щодо того, що він не давав дозволу на входження у двір належного йому будинку, де знімає в нього квартиру сім`я ОСОБА_38 , суд не може прийняти до уваги як підставу недопустимості доказів, зазначених захисником, оскільки у двір, де знаходився речовий доказ, заходив, зі слів того ж свідка ОСОБА_14 , він разом із ОСОБА_15 , який є дідом, тобто близьким родичем обвинуваченого та батьком законного представника останнього - ОСОБА_6 , що знімає квартиру в даному будинку. При цьому, свідок ОСОБА_15 , як близький родич, на підставі ст.63 Конституції України, від дачі свідчень відмовився, тому свідчень ОСОБА_14 не спростував, а свідок ОСОБА_18 , як власник домоволодіння, з якого був виданий речовий доказ дідусем обвинуваченого ОСОБА_15 , жодних заяв до правоохоронних органів щодо незаконного входження до свого домоволодіння не подавав, підтвердивши про це в судовому засіданні.

Таким чином, порушень, які б свідчили, що протокол огляду предмету, залученого в подальшому як речовий доказ, отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, згідно приписам статті 87 КПК України, судом не виявлено, тому підстави визнання недопустимими вказаного процесуального документу та інших, зазначених захисником у своєму клопотанні, доказів - відсутні.

Суд вважає, що вищезазначеними письмовими доказами, дослідженими судом, а саме протоколом огляду предмету, постановою про визнання речових доказів, висновком експерта за результатами судової комісійної криміналістичної експертизи по дослідженню мотоциклу «Мінськ», виданого з будинку, де мешкає обвинувачений ОСОБА_7 , а також показаннями потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , ОСОБА_23 та ОСОБА_30 підтверджується факт незаконного заволодіння обвинуваченим ОСОБА_7 транспортним засобом, а саме мотоциклом марки «Мінськ» з господарського двору домоволодіння потерпілого ОСОБА_5 . При цьому, доводи захисника щодо не встановлення досудовим слідством первинного власника мотоциклу, відсутності документів на цей транспортний засіб та документів, які б підтверджували законність його придбання потерпілим ОСОБА_5 , не спростовують факту незаконного заволодіння транспортним засобом, що визнаний речовим доказом у справі, неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_7 .

За відсутності пояснень обвинуваченого про обставини та причини виявлення у домоволодінні, де він мешкав разом з матір`ю та меншим братом, мотоциклу марки «Мінськ», належного потерпілому ОСОБА_5 , який впізнав його по певним особливим ознакам, а саме видовженій передній вилці, запозиченій від мотоциклу марки «Ява», наклейці спереду кришки бензобака та різним візерункам шин, про що зазначив в своїх поясненнях в судовому засіданні, спростування пояснень свідка ОСОБА_20 щодо прохання обвинуваченого засвідчити його матері, в разі, якщо вона запитуватиме, про купівлю саме у нього мотоциклу марки «Мінськ», пояснень свідка ОСОБА_11 про надання ним допомоги обвинуваченому при фарбуванні мотоциклу в будинку, де ніхто не мешкає, на якому вони згодом катались вдвох по селі вночі, коли їх ніхто не бачив, або спростування стороною захисту цього факту з наданням відповідних доказів, суд вважає доведеною причетність обвинуваченого до вчинення інкримінуємого йому злочину. При цьому, доводи захисника, як доказ невинуватості його підзахисного ОСОБА_7 , відсутність в матеріалах кримінального провадження протоколу про пред`явлення речей (а саме мотоциклу) для впізнання, суд вважає безпідставними, оскільки орган досудового слідства сам обирає вид та обсяг слідчих дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів. Суд вважає, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів на підтвердження впізнання потерпілим свого мотоциклу, про що було викладено вище. Разом з тим, суд зауважує, що сторона захисту була не позбавлена можливості надати свої докази на спростування пояснень потерпілого щодо особливостей належного йому транспортного засобу, яким незаконно заволодів обвинувачений, спростування доводів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , які детально розповіли в суді про впізнання потерпілим свого мотоциклу по певним особливостям, однак цим правом не скористалась.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», згідно з яким доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Застосування зазначеного критерію при оцінці доказів узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини, висловленій у п.78 рішення ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст.94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце суспільно небезпечне діяння, у вчиненні якого обвинувачується неповнолітній ОСОБА_7 , це діяння містить склад злочину, який підлягає кваліфікації за ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у інше сховище, обвинувачений винний у скоєнні цього злочину, і тому підлягає покаранню за його вчинення.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим, дані про його особу та всі обставини справи.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Тому, при призначенні покарання судом враховуються, як пом`якшуючі обставини неповнолітній вік обвинуваченого ОСОБА_7 , як на час вчинення кримінального правопорушення, так і на час розгляду справи, позитивні характеристики на нього за місцем проживання та навчання, відсутність претензій потерпілого про відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не виявлено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є неповнолітнім, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання ( а.с.121,128), на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.124), бере до уваги відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворої міри покарання обвинуваченому, думку представника служби у справах дітей Татарбунарської РДА з приводу найбільш доцільних заходів щодо обвинуваченого з метою його перевиховання, а також те, що кримінальне правопорушення скоєне обвинуваченим у період іспитового строку та доходить висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальній межі санкції ч.2 ст.289 КК України. Підстав для застосування ст.ст.69,75,104 КК України суд не вбачає, оскільки згідно п.6 роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року "Про внесення змін та доповнень в постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", у випадку скоєння особою в період іспитового сроку нового злочину, суди повинні розцінювати це як порушення умов примінення ст.75 КК про звільнення від відбуття покарання з випробуванням і призначати покарання по сукупності вироків на підставі ст.71 КК. В таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням не допускається..

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 03.09.2014 року засуджений Татарбунарським районним судом Одеської області за ст.ст.185 ч.3, 289 ч.2,70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, в силу ст.75, 104 КК України з випробуванням терміном 1 рік 6 місяців, даний злочин вчинив в період іспитового строку, відповідно до ст.71 КК України суд вважає необхідним до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати покарання за попереднім вироком від 03.09.2014 року у вигляді одного місяця позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження встановлено, що розмір процесуальних витрат, пов`язаних із залученням судових експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, складає 1843грн.20коп. Вказані витрати, згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, однак, враховуючи, що обвинувачений є неповнолітньою особою яка не має самостійного заробітку та майна, на яке можливо звернути стягнення, в силу ч.2 ст.1179 ЦК України ці витрати необхідно покласти на законного представника ОСОБА_6 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 124,369,370,371,373,374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком суду від 03.09.2014 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі і остаточно ОСОБА_7 до відбування призначити 5 (п`ять) років 1 місяць позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з 22 квітня 2015 року, зарахувавши йому в строк покарання попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речовий доказ мотоцикл марки «Мінськ» з номером двигуна НОМЕР_2 , переданий потерпілому ОСОБА_5 під розписку, вважати повернутим за належністю (а.с.114).

Стягнути з ОСОБА_6 , як законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 1843 (одна тисяча вісімсот сорок три) грн. 20коп.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області, а засудженим ОСОБА_7 в цей же строк з дня отримання копії даного вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Семенюк