Пр-ня по справі № 1кп/521/642/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Тарутинського району, с. Юрківка, українця, громадянина України, що має неповну середню освіту, не працюючого, неодруженого, без місця реєстрації, проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 25.03.2010 року Малиновським р/с м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 2) 16.03.2011 року Малиновським р/с м. Одеси за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України остаточно до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; 3) 24.02.2014 року Малиновським р/с м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 4) 30.09.2014 року Малиновським р/с м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України остаточно до позбавлення волі на строк 5 років, Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року вирок змінено та призначено покарання остаточно у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ст. 349, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 393 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Одеської області, Любашівського району, с. Іванівка, українця, громадянина України, що має середню спеціальну освіту, не працюючого, неодруженого, маючого дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 28.11.2013 року Любашівським р/с Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України остаточно до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік; 2) 13.01.2014 року Любашівським р/с Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України остаточно до позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці; 3) 19.02.2015 року Любашівським р/с Одеської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України остаточно до позбавлення волі на строк 4 роки; у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 349, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 393 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Так, 10 червня 2015 року о 04 годині 00 годині ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою реалізації злочинного умислу, в невстановлений слідством спосіб, відчинили замок дверей камери та самовільно вийшли з камери № 121 розташованої на другому поверсі корпусного відділення № 1 Одеського слідчого ізолятору та направились до службового приміщення старшого по корпусному відділенню, де на чергуванні перебував старший по корпусному відділенню № 1 відділу режиму і охорони, старший прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_6 , який згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 19.02.2004 року, є працівником правоохоронного органу.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , непомітно пройшовши до кімнати старшого по корпусному відділенню, підійшли до ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 , утримуючи в правій руці отриманий ним в невстановлений слідством спосіб, металевий предмет, загострений з однієї сторони, обхопив з правої сторони за шию ОСОБА_6 та приставив до його шиї загостреним кінцем вказаний предмет, утримуючи його в руці, висловив погрозу завдати ушкодження, небезпечні для його життя, які ОСОБА_6 сприймав, як реальні, тим самим протиправно, насильницьким способом, обмежуючи можливість ОСОБА_6 самостійно обрати місце свого перебування. Тим часом, ОСОБА_9 дістав із-за поясу ОСОБА_6 спеціальні засоби: газовий балончик, гумову палицю ПР-73, зв`язку ключів від усіх камер та вхідних дверей корпусу.
Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , продовжуючи утримувати ОСОБА_6 в заручниках, тобто протиправно та насильницькі позбавляючи його можливості залишити місце, у якому його утримували, прослідували до чергової частини установи, де перебували оператор відео нагляду старший сержант внутрішньої служби ОСОБА_12 та черговий помічник начальника Одеського слідчого ізолятору № 21 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 . Далі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , продовжуючи утримання в якості заручника старшого по корпусному відділенню ОСОБА_6 , вимагали у ОСОБА_7 , як у службової особи державної установи, вчинити дії, як умову звільнення заручника, а саме вимагали надати їм транспорт та можливість безперешкодно залишити територію слідчого ізолятору.
ОСОБА_7 діючи з метою звільнення з заручників ОСОБА_6 , вступив в розмову з засудженими, та затягуючи час з метою викриття протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , пообіцяв виконати їх протиправні вимоги, як умови звільнення заручника, тобто знайти та надати їм автотранспорт , щоб вони залишили територію СІЗО. ОСОБА_8 та ОСОБА_14 дозволили ОСОБА_15 покинути приміщення чергової частини щоб знайти їм автотранспорт. В цей час ОСОБА_16 , вийшовши з приміщення чергової частини, відразу телефоном доповів про ситуацію виконуючому обов`язки начальника Одеського СІЗО та черговому територіального Управління виконання покарань, черговому ГУМВС України в Одеській області та повернувся до приміщення чергової частини і заспокоїв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , пояснивши, що автомобіль заправляють, та він під`їде на ньому до воріт транспортного контрольно-пропускного пункту установи. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , продовжуючи утримувати як заручника ОСОБА_6 , вимагали знайти та надати водія цивільну особу на даний автомобіль, однак, ОСОБА_7 їм пояснив, що зараз не має можливості знайти цивільну особу в якості водія і погодився сам сісти за кермо автомобіля.
ОСОБА_16 , з дозволу ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , залишив приміщення чергової частини та підігнав автомобіль ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 , зеленого кольору, через ворота транспортного контрольно-пропускного пункту на територію ОСІ. ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , тримаючи в якості заручника ОСОБА_6 , вийшли з чергової частини та з метою самовільного, незаконного залишення меж охоронюваної території установи виконання покарання, за відсутності законних підстав, сіли до автомобілю на заднє сидіння, при цьому ОСОБА_16 перебував на водійському місці. ОСОБА_14 заблокував усі двері автомобіля. ОСОБА_8 та ОСОБА_14 наказали ОСОБА_15 проїхати внутрішні ворота транспортного контрольно-пропускного пункту, після чого вони відпустять ОСОБА_6 . Проїхавши внутрішні ворота транспортного контрольно-пропускного пункту на автомобілі, ОСОБА_16 зупинив рух автомобіля, але не заглушив мотор, внутрішні ворота закрились. ОСОБА_14 лівою рукою з лівої сторони обхватив за шию чергового помічника начальника Одеського слідчого ізолятору № 21 ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 праву руку з металевим предметом прибрав від шиї ОСОБА_6 , та направив до шиї ОСОБА_17 , після чого вказаний предмет швидко передав в ліву руку ОСОБА_18 , який продовжив утримувати ОСОБА_17 . ОСОБА_14 притискаючи металевий предмет, загострений з однієї сторони, загостреним кінцем до шиї ОСОБА_17 протиправно, насильно позбавляв його можливості залишити автомобіль, утримував останнього з метою вчинення службовими особами державної установи дій, а саме відчинення зовнішніх воріт транспортного контрольно-пропускного пункту, як умови звільнення заручника.
ОСОБА_8 розблокував задні двері з правої сторони та випустив ОСОБА_6 з автомобіля на територію слідчого ізолятору.
В цей момент, ОСОБА_8 та ОСОБА_19 було знешкоджено та затримано бійцями спеціального підрозділу Одеського міжрегіонального воєнізованого формування Державної кримінально-виконавчої служби України, а заручника ОСОБА_17 - звільнено.

Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не виконали усі дії, які вважали необхідними для вчинення втечі з місця позбавлення волі, з метою ухилення від подальшого відбування покарання, та не довели свій злочинний намір до кінця, оскільки були затримані.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованих злочинах визнав в повному обсязі і в судовому засіданні підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. З показів обвинуваченого вбачається, що дійсно 10.06.2015 року приблизно о 04 годині 00 хвилин він та ОСОБА_9 за допомогою переробної металевої ложки відчинили замок дверей та вийшли з камери. Далі ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , непомітно пройшли до кімнати ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_8 , утримуючи металевий предмет приставив його до шиї ОСОБА_6 , ОСОБА_9 дістав із-за поясу ОСОБА_6 газовий балончик, та зв`язку ключів. Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , продовжуючи утримувати ОСОБА_6 , пройшли до чергової частини установи. Продовжуючи утримання в якості заручника ОСОБА_6 , вимагали у ОСОБА_7 , надати їм автомобіль для того, щоб залишити територію слідчого ізолятору. Далі ОСОБА_20 залишив приміщення чергової частини та підігнав автомобіль ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 на територію ОСІ. ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , тримаючи в якості заручника ОСОБА_6 сіли до автомобілю на заднє сидіння, ОСОБА_16 перебував на водійському місці. ОСОБА_8 та ОСОБА_14 наказали ОСОБА_15 проїхати внутрішні ворота, після чого вони відпустять ОСОБА_6 . Проїхавши внутрішні ворота, ОСОБА_16 зупинив автомобіль. Коли відпустили ОСОБА_6 їх затримали співробітники міліції.
На додаткові питання ОСОБА_8 показав, що заздалегідь втечу з СІЗО вони не готували. Це сталось спонтанно. Самі дії обвинувачених також були довільними, без будь-яких домовленостей. В теперішній час він у скоєному розкаюється, просить суд суворо його не наказувати.
Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованих злочинах також визнав в повному обсязі і в судовому засіданні підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті та дав аналогічні покази, що і обвинувачений ОСОБА_8 в частині обставин очевидцем яких він був, підтвердивши факт захоплення заручників та замаху на втечу з місця позбавлення волі за обставинами, що викладені в обвинувачені. В теперішній час, обвинувачений у вчиненому розкаюється, просить суд суворо його не наказувати та застосувати положення ст. 69 КК України.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інкримінованих їм злочинах повністю доказана і підтверджується зібраними по провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинувачених та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують обвинувачених, обтяжують чи пом`якшують покарання. Потерпілих за обставинами злочину не допитувати, лише в частині з`ясування у них питання, щодо спричиненої шкоди. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченими та потерпілими обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні показали, що претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не мають. Цивільні позови не заявляли і заявляти не будуть. У судових дебатах приймати участь не бажають. У питані, щодо міри покарання підтримають думку прокурора.

Суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_14 за ст. 349, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 393 КК України, за кваліфікуючими ознаками: захоплення та тримання як заручника працівника правоохоронного органу з метою спонукання службових осіб державної установи вчинити дії як умову звільнення заручника; замах на втечу з місць позбавлення волі, вчинений особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вчиненні за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства та погрозою застосування насильства.
За місцем відбуття покарання в Одеському слідчому ізоляторі обвинувачені характеризуються негативно.

Так ОСОБА_8 в ОСІ утримується з 13.01.2014 року. За час тримання в установі допускав порушення встановлено режиму тримання, неправомірно зберігав заборонені предмети. У відношенні з представниками адміністрації установи поводить себе не тактовно. На заходи соціально виховного впливу не реагує. Встановлених правил поведінки та розпорядку дня не дотримується. Заходи заохочення не застосовувались, має три не погашених стягнення. З 10.06.2015 року перебуває на профілактичному обліку установи, як особа, що схильна до суїциду. Щодо особливих рис характеру, ОСОБА_8 характеризується, як безмежно активний. Поривчатий, швидкий, нетерплячий, запальний, дратівливий, різкий. Йому властиво не стриманість та схильність до різкої зміни діяльності, настрою, а також до емоційних зривів.

Обвинувачений ОСОБА_9 в ОСІ утримується з 20.01.2014 року. За час тримання в установі допускав порушення встановленого режиму тримання. Дружні відносини підтримує з ув`язненими які характеризуються негативно. У відношенні з представниками адміністрації установи поводить себе не тактовно. На заходи соціально виховного впливу не реагує. Встановлених правил поведінки та розпорядку дня не дотримується. Заходи заохочення не застосовувались, має два стягнення. З 28.03.2014 року перебуває на профілактичному обліку установи, як особа, що схильна до суїциду. Скоїв спробу акту членоушкодження і таким чином характеризує шантажно-демонстративну поведінку з метою натиску на адміністрацію установи. Щодо особливих рис характеру, ОСОБА_9 характеризується як замкнутий, вибірковий в контактах, аналітичний склад розуму, вдумливий підхід до вирішення проблем, інертність в ухваленні рішень. Потреба в позбавленні від обмежень і отриманні свободи ухвалення рішень.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 403 від 28.07.2015 року ОСОБА_9 будь якими хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав і не страждає. На період досліджуваної у справі кримінальної ситуації ОСОБА_9 ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даний час ОСОБА_9 психічних розладів не виявляє, здатний розуміти сенс повідомленої йому підозри, показання свідків, потерпілих, здатний брати участь у слідчих діях і постати перед судом. За своїм психічним станом в даний час ОСОБА_14 в застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 402 від 28.07.2015 року ОСОБА_8 будь якими хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав і не страждає. На період досліджуваної у справі кримінальної ситуації, ОСОБА_8 ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даний час ОСОБА_8 психічних розладів не виявляє, здатний розуміти сенс повідомленої йому підозри, показання свідків, потерпілих, здатний брати участь у слідчих діях і постати перед судом. За своїм психічним станом в даний час ОСОБА_8 в застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, винних осіб, їх вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчинених злочинів, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_14 є щире каяття та визнання своє вини. При визнанні вказаних обставин як пом`якшуючі, суд враховує, що визнання вини обвинуваченими є небезпристрасним, оскільки фактично є наслідками повної та об`єктивної фіксації їх дій під час скоєння злочинів відеоспостереженням, яке не було таємним, а є частиною засобів безпеки режимної установи. Заперечувати чи спотворювати обставини злочину у даному випадку не тільки не можливо, але й недоцільно. На думку суду, цілю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.

Обставиною, яка обтяжує покарання, обох обвинувачених є рецидив злочинів.

Враховуючи викладені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_14 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статей, зв`язане з позбавленням волі.

При призначені строку покарання суд виходить з того, що злочини вчиненні обвинуваченими, є суспільно небезпечними. Так захоплення як заручника працівника правоохоронного органу, принижує не тільки авторитет органів державної влади, порушує їх нормальну діяльність, а й посягає на особисту недоторканність, життя і здоров`я вказаного працівника і тим самим загрожує особистій та громадській безпеці. Суспільна небезпечність втечі з місць позбавлення волі полягає в тому, що воно протидіє виконанню вироку, заходам процесуального примусу, реалізації цілей покарання, порушує нормальну діяльність органів кримінально-виконавчої системи та посягає на особисту безпеку і здоров`я осіб, які забезпечують виконання покарання і заходів процесуального примусу.

Таким чином, підстав для застосування положень ст. 69 КК України, суд не находить, оскільки хоча обвинувачені мають дві обставини, які пом`якшують покарання, однак особи обвинувачених, а також обставини злочинів, свідчать про необхідність призначення покарань у межах санкції статей. При цьому суд також враховує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили нові умисні тяжкий та особливо тяжкий злочини під час відбуття покарання за вироками судів. Вік обвинувачених хоча і свідчить про їх психологічну слабкість, недосвідченість, відсутність виховання та належної освіти, разом з тим суд вважає, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено Законом не буде відповідати меті покарання, яка встановлена у ч. 2 ст. 50 КК України, і яка передбачає не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як самими обвинуваченими так і іншими особами.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК України, належить покласти на обвинувачених.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України,

СУД, -
З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_8 , винним у скоєні злочинів, передбачених ст. 349, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 393 КК України та призначити йому покарання

за ст. 349 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років;

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 393 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 70 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 року (Зміненого ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року) та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Визнати ОСОБА_9 , винним у скоєні злочинів, передбачених ст. 349, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 393 КК України та призначити йому покарання

за ст. 349 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років;

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 393 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 70 КК України визначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 19.02.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з дня обрання йому судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у іншому кримінальному провадженні, а саме з 07.04.2014 року.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк відбуття покарання час знаходження під вартою з 10.01.2014 року по 07.04.2014 року.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_9 обчислювати з дня затримання у іншому кримінальному провадженні, а саме з 08.01.2014 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 та ОСОБА_14 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Речові докази по кримінальному провадженні: два металеві предмети ножі, кепку чорного кольору, чеку від гранати; змиви крові; два сліди пальців рук, один слід долоневої поверхні зі столу кімнати чергового по корпусу ОСІ; зразки сліни та крові знищити; замок від дверей камерного приміщення № 121 ОСІ повернути законному власнику Одеському слідчому ізолятору; відеозапис з камер відеоспостереження від 10.06.2015 року ОУВП № 21 на DVD-R диску «RIDATA» об`ємом 4,7 GB залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів /судових трасологічних експертиз/ у сумі 337 (триста тридцять сім) гривень 59 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів /судових трасологічних експертиз/ у сумі 337 (триста тридцять сім) гривень 59 копійок.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: /підпис/
Судді: /підпис/
/підпис/
Копія вироку вірна.
Суддя: ОСОБА_1
Секретар: