АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 756/9423/15-к
Провадження № 11-кп/796/1762/2015
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001997 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

20.01.2009 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільненого 01.07.2013 р. по закінченню строку відбуття покарання,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,-

за участю прокурора: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2-4 ст. 76 КК України.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_8 01.03.2015, приблизно о 02 годині 00 хвилин разом з ОСОБА_7 , за адресою: м. Київ, пр. Мінський, 4, звернули увагу на раніше невідомого їм чоловіка, який проходив повз них та яким в подальшому виявився ОСОБА_10 , спостерігаючи за останнім та розуміючи, що у нього при собі можуть бути цінні речі, якими можна незаконно заволодіти, у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення повторно відкритого викрадення майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. В свою чергу у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення відкритого викрадення майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

У подальшому реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 непомітно попрямували слідом за ОСОБА_10 в глиб дворів та дійшли до будинку АДРЕСА_4 .

Продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, діючи спільно, за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи те, що їх дії є відкритими та не очікуваними для потерпілого ОСОБА_10 та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, ОСОБА_12 підбіг до ОСОБА_10 та штовхнув його руками в спину, у зв`язку з чим останній втратив рівновагу та впав обличчям на землю.

У свою чергу ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер дій зі сторони ОСОБА_11 по відношенню до ОСОБА_10 , підбіг до останнього, який лежав на землі, та коліном лівої ноги в область верхньої частини спини притиснув останнього не даючи йому можливості піднятися.

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_8 своїми руками почав тримати руки ОСОБА_10 , тим самим обмежив можливість останнього чинити опір та надав ОСОБА_13 можливість реалізовувати їх спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

В свою чергу ОСОБА_12 , розуміючи, що ОСОБА_10 позбавлений можливості чинити опір, почав нишпорити в кишенях останнього, у результаті чого з правої передньої кишені штанів забрав мобільний телефон марки «Нокіа 5220», вартістю 115 гривень, а з лівої задньої кишені штанів забрав банківську картку «Приват банк», яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, тим самим відкрито заволодів вищезазначеним майном.

У подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА_8 заволодівши майном потерпілого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, завдавши ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 115 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 , внаслідок застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. У частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначеного йому покарання - залишити без змін.

Вважає, що вирок суду в частині визнання ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням останньому покарання у виді 4 років позбавлення волі є законним та обґрунтованим.

Однак, при винесенні вироку в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначенні останньому покарання, суд допустив неправильне застосування кримінального закону, внаслідок чого призначив засудженому покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі винного.

Так, судом при призначенні ОСОБА_8 покарання недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, спосіб вчинення кримінального правопорушення та не відшкодування шкоди ОСОБА_8 потерпілій стороні.

Зазначає, що ОСОБА_8 кримінальне правопорушення вчинено при наявності двох кваліфікуючих ознак: за попередньою змовою групою осіб та вчинене з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, що свідчить про стійку антисоціальну лінію поведінки, яку для себе обрав ОСОБА_8 .

Згідно ст. 12 КК України злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_8 , передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, є тяжким злочином.

Маючи реальну можливість відшкодувати завдану шкоду потерпілому, будучи завчасно повідомленими про судовий розгляд кримінального провадження та не дивлячись на розмір спричиненої шкоди потерпілому, засуджені не виявили бажання її відшкодувати, що свідчить про їх легковажне ставлення до кримінального правопорушення та відсутність щирого каяття.

Судом першої інстанції необґрунтовано визнано як пом`якшуючу обставину щире каяття обвинувачених, оскільки під час судового слідства обвинувачені не зазначали про те, що вони щиро каються у скоєному ними кримінальному правопорушенні, а лише надали показання суду.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України.

Призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі є необхідною і достатньою мірою для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 ніким не оскаржено.

Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація вчиненого сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не досліджувались і не перевірялись.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який раніше не судимий, його відношення до скоєного, визнання вини та щирого каяття, фактичних обставин провадження, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 мінімального покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України та звільненням ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку суду у частині призначення покарання ОСОБА_8 та застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та не є достатніми підставами для скасування вироку суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції при винесенні вироку належним чином мотивував та обґрунтував доказами законність прийнятого рішення.

Так, посилаючись в апеляційній скарзі на порушення судом вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 , в зв`язку з чим на думку прокурора вирок підлягає скасуванню, прокурор просить призначити покарання, яке за своїм видом та розміром повністю відповідає покаранню, призначеному ОСОБА_8 за вироком суду.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора кваліфікуючі ознаки вчиненого правопорушення враховані судом при кваліфікації вчиненого злочину та не можуть бути підставами для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання.

Крім того, в апеляційній скарзі не наведено жодних мотивів та доказів на обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме незаконності вироку в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

З урахуванням наведеного, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, наведених у вироку суду обставин та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та принципам законності, обґрунтованості, справедливості та індивідуалізації покарання, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких обставин підстав для скасування вироку, передбачених ст. 409 КПК України, та ухвалення нового вироку колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4