Ухвала

іменем україни

02 червня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4,

захисника ОСОБА_5,
прокурора ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0004931 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 2 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укртелеком» Рівненської філії 2285 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

ОСОБА_7 засуджено за те, що він 28 січня 2013 року о 15.30 год., використовуючи провід для радіофікації, проник до кабельної коробки ПАТ «Укртелеком», що знаходилась у коридорі на сьомому поверсі будинку № 17 по вул. Київській у м. Рівному, і вніс несанкціоновані зміни до інформації, яка в ній обробляється, а саме: без згоди власника підключився до лінії зв'язку абонентського номера НОМЕР_1, чим порушив установлений порядок маршрутизації, та здійснив несанкціонований платний дзвінок на абонентський номер НОМЕР_3, заподіявши ПАТ «Укртелеком» матеріальної шкоди на суму 185 грн.

Крім того, у період із 01 лютого по 19 квітня 2013 року ОСОБА_7 повторно, так само проник до тієї ж кабельної коробки і вніс несанкціоновані зміни до інформації, що в ній оброблялася, тобто за відсутності згоди власника підключився до ліній зв'язку абонентських номерів НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_4, НОМЕР_5, чим порушив установлений порядок маршрутизації, та здійснив несанкціоновані платні дзвінки на абонентський номер НОМЕР_3, заподіявши ПАТ «Укртелеком» матеріальної шкоди на загальну суму 2100 грн.

У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений ОСОБА_7 посилаючись на неповноту та неправильну оцінку доказів, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Вважає, що апеляційний суд наведені порушення залишив поза увагою, а також пославшись на показання ОСОБА_7, які він дав слідчому під час досудового розслідування, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав касаційну скаргу засудженого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги й просив залишити її без задоволення, а судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

До компетенції суду касаційної інстанції не входить перевірка обставин, зазначених у ст. 409 КПК, а саме перевірка щодо невідповідності оскаржуваного рішення фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи в касаційній скарзі щодо таких обставин не можуть бути предметом розгляду в порядку касаційної процедури.

Разом із тим, доводи засудженого щодо ухвалення рішення апеляційного суду з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.

Згідно зі ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов'язаний навести докладні мотиви, з яких він виходив при постановленні ухвали, та положення закону, якими керувався, перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, у тому числі за необхідності і шляхом дослідження доказів. Також при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі вказаного суду має бути зазначено підстави, на яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.

За правилами ст. 23 вказаного Кодексу суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім як у випадках, передбачених КПК.

Цих вимог процесуального закону апеляційний суд при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та постановленні ухвали не дотримався.

Як убачається з матеріалів провадження, захисник у поданій апеляційній скарзі просив скасувати вирок місцевого суду і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. При цьому вказував на неправомірність посилання суду першої інстанції на показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 як на доказ доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, оскільки жоден із перерахованих свідків не підтвердив факту втручання засудженим в роботу розподільчої коробки. Також захисник указував на те, що зафіксований на оптичному диску голос не належить ОСОБА_7 і є недопустимим доказом, та отриманий з порушенням процесуального законодавства. Для встановлення належності голосу на запису відповідна експертиза проведена не була, хоча й призначалась органами досудового розслідування.

Апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК, приймаючи рішення про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, відобразивши в ухвалі докази, які містяться в оскаржуваному вироку, змісту їх не проаналізував та переконливих правових аргументів на спростування позиції захисту не навів.

Також, як убачається зі змісту ухвали, предметом апеляційного розгляду була й апеляційна скарга засудженого від 24 вересня 2014 року. Проте в матеріалах провадження такої скарги немає.

Крім того, посилаючись на показання ОСОБА_7 надані слідчому, апеляційний суд не врахував вимог ч. 4 ст. 95 КПК, згідно з якими суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, й не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином убачається, що суд апеляційної інстанції, формально розглянув справу щодо ОСОБА_7, чим порушив право учасників судового провадження на об'єктивний та неупереджений розгляд кримінального провадження в апеляційному порядку.

З огляду на викладене ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою та вмотивованою, адже її постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому вона на підставі п. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Що стосується тверджень засудженого про закриття кримінального провадження у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати, то вони є передчасними. Тому касаційну скаргу може бути задоволено лише частково.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, дати на все вичерпну відповідь та ухвалити рішення, яке б відповідало положенням ст. 370 КПК, з урахуванням приписів ст. 439 цього Кодексу.

Керуючись статтями 433-436, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1ОСОБА_2ОСОБА_3