Справа № 132/366/15-к
ВИРОК
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
16 лютого 2015 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Калинівка кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 27.01.2015 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого,

по вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону

ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 05 вересня 2014 року, приблизно в 9 год. 00 хв., в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, відкрито відмовився виконати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №351 від 04 вересня 2014 року «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» та припис щодо вибуття останнього до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, які були видані уповноваженою особою, в межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку їх віддання, а також ґрунтувались на законі, за змістом не суперечать чинному законодавству, та згідно яких ОСОБА_3 був зобов`язаний 10 вересня 2014 року прибути до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, тому своїми діями підірвав боєготовність та боєздатність вказаної військової частини.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.

02.02.2015 року між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону, якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000062 від 27.01.2015 року та обвинуваченим ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості.

Згідно даної угоди ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України в обсязі підозри. Також вказаною угодою сторони погодили покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк 3 роки і на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням призначивши іспитовий строк тривалістю 2 роки та відповідно п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Так злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , і останній визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_3 характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання по ч. 1 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі і відповідно ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком.

Згідно п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України ОСОБА_3 зобов`язати: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 02.02.2015 року між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону та підозрюваним ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винним по ч. 1 ст. 402 КК України і призначити йому покарання у виді 3 роки позбавлення волі і відповідно ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки. Згідно п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України ОСОБА_3 зобов`язати: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Калинівський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: