621/1018/15-к
1-кп/621/148/15
В И Р О К
іменем України
26 червня 2015 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області:
головуючий суддя ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
підозрюваного ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта, заступника командира 1 патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якому повідомлено про підозру у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 12 Закону України «Про Національну гвардію України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 9, 11, 16, 58, 59, 114 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 28 грудня 2014 року, знаходячись на блокпосту поблизу м. Мар`янка та м. Курахово Донецької області, у невстановлений час, знайшов біля узбіччя автомобільної траси у поглибленні в ґрунті бойові припаси калібру 5,45 мм у кількості 70 одиниць та, таємно сховавши їх у особистих речах, не повідомивши про свою знахідку будь-кого зі співслужбовців та начальників, без передбаченого Положенням про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року (зі змінами), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року (зі змінами) дозволу придбав знайдені бойові припаси, які мав намір використати на власний розсуд.
Усвідомлюючи, що придбані 28 грудня 2014 року біля узбіччя автомобільної траси у поглибленні в ґрунті неподалік блокпосту поблизу АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 70 патронів калібру 5,45 мм є бойовими припасами та не є військовим майном військової частини НОМЕР_1 , з метою використання знайдених бойових припасів на власний розсуд, без передбаченого законом дозволу ОСОБА_4 протягом часу з 28 грудня 2014 року по 06 січня 2015 року зберігав їх в особистих речах, а саме сумці, яка знаходились у приміщенні для відпочинку військовослужбовців НОМЕР_2 патрульної роти патрульного батальйону у АДРЕСА_3 , та в подальшому, у період з 07 січня по 07 березня 2015 року, зберігав придбані та переміщенні ним 70 бойових припасів у сумці в кімнаті власного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
07 січня 2015 року, повертаючись з зони проведення антитерористичної операції на автомобільному транспорті до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 без передбаченого законом дозволу перевіз у сумці з особистими речами, яка знаходилась при ньому, знайдені ним 70 бойових припасів калібру 5,45 мм та у подальшому, 07 січня 2015 року здійснив перевезення залізничним транспортом вказаних бойових припасів у сумці з особистими речами, яка знаходилась при ньому, з території військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_4 до місця свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
07 березня 2015 року лейтенант ОСОБА_4 без передбаченого законом дозволу переніс у власній сумці з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , знайдені ним 70 бойових припасів калібру 5,45 мм до привокзальної площі залізничного вокзалу ст. Зміїв ПЗ, де був зупинений співробітниками міліції, які виявили та вилучили у ОСОБА_4 70 бойових припасів калібру 5,45 мм, які лейтенант ОСОБА_4 придбав, зберігав та носив без передбаченого законом дозволу.
Своїми діями лейтенант ОСОБА_4 вчинив придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.
Зазначеними діями ОСОБА_4 вчинив придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу і його дії належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 263 КК України
08.05.2015 року під час судового провадження між підозрюваним ОСОБА_4 та старшим прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину за вказаних вище обставин; сторони погодились на призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст. 58 КК України замість покарання у виді одного року позбавлення волі призначити ОСОБА_4 службове обмеження строком на один рік із відрахуванням у дохід держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості; наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Прокурор ОСОБА_3 вважав, що відсутні підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, просив постановити вирок за укладеною угодою.
Захисник ОСОБА_5 наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши сторони кримінального провадження, з`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, суд дійшов наступного:
Відповідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких завдана шкода лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, підозрюваний ОСОБА_4 вчинив придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу і його дії належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 263 КК України.
Згідно зі ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України є тяжким злочином.
Підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю; наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Обставинами, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання, є щире каяття та сприяння розкриттю злочину шляхом дачі показань про обставини злочину та виразу готовності нести відповідальність за вчинений злочин.
Встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 є добровільним; зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
З`ясовано, що підозрюваний ОСОБА_4 розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Відсутні передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України обставини для відмови у затвердженні угоди.
Враховуючи, що умови угоди: не суперечать вимогам закону; відповідають інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; укладення угоди було добровільним; виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є можливим; наявні фактичні обставини для визнання винуватості, укладена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_4 належить стягнути на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судово-балістичної експертизи в розмірі 1227,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 374-376, 468-470, 472-475 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_4 винуватим у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України та, з застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на 1 (один) рік призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження на строк 1 (один) рік, з відрахуванням у дохід держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судово-балістичної експертизи в розмірі 1227 (одна тисяча двісті двадцять сім) грн. 60 коп.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Головуючий: