АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/407/15 Справа № 697/2678/13-к Категорія: ч. 1 ст. 249 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2015 року, яким

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Келеберда Канівського району Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

виправдано, у зв`язку із недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ліпляве Канівського району Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою-спеціальною освітою, охоронника 3 розряду філії «Канівська ГЕС», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

виправдано, у зв`язку із недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Як убачається із виправдувального вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_11 та ОСОБА_6 обвинувачуються в тому, що вони близько 23 год. 00 хв. 30.05.2013р., на лиманному господарстві, яке відноситься до Канівського водосховища р. Дніпро в адміністративних межах Ліплявської сільської ради Канівського району Черкаської області, в порушення вимог п. 3.15 та п. 4.14.3 «Правил любительського і спортивного рибальства», затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999р. №19, за допомогою знаряддя промислу 2 рибальських сіток, які згідно акту судово-іхтіологічної експертизи № 1110/03 від 10.06.2013р. являються забороненими та засобу промислу гумового човна марки «Колібрі» з двома веслами, здійснили незаконний вилов значної кількості риби наступних видів: сом в кількості 1 шт. вартістю 425 грн., судак в кількості 3 шт. вартістю 510 грн. за 1 шт. на загальну суму 1530 грн., лящ в кількості 8 шт. вартістю 170 грн. за 1 шт. на загальну суму 1360 грн. та карась в кількості 2 шт. вартістю 17 грн. за 1 шт. на суму 34 грн., чим заподіяли істотної шкоди рибному господарству України , відповідно до розрахунку збитків заподіяних рибному господарству внаслідок незаконного добування або знищення цінних видів риб та інших об`єктів водного промислу згідно такс Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011р. № 1209, на загальну суму 3349 грн.

В апеляційній скарзі зі змінами до неї, прокурор порушує питання про скасування судового рішення через істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду та призначити новий судовий розгляд провадження у суді першої інстанції.

Як на підставу скасування виправдувального вироку вказує на невиконання судом вимог ст. 370 КПК України та п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

Зазначає, що розглядаючи справу по суті суд однобічно та упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення і свій висновок про недоведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину, побудував фактично на показаннях виправданих без належного аналізу інших доказів, які наявні у матеріалах кримінального провадження та були подані стороною обвинувачення під час судового слідства. При цьому, суд в судовому рішенні не навів належного обґрунтування чому за основу прийняв одні докази і відхилив докази сторони обвинувачення.

Апелянт також стверджує, що у мотивувальній частині вироку суд вказав на одну реабілітуючи підставу з мотивів якої необхідно виправдати обвинувачених, а в регулятивній його частині зовсім на іншу.

Вказує на безпідставність не прийняття до уваги, як доказ винуватості обвинувачених, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , спеціаліста ОСОБА_15 та не обґрунтованість визнання судом певних доказів сторони обвинувачення належними та допустимими. Зазначає, що судом не було допитано свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 зі сторони захисту, що свідчить про неповноту судового слідства по справі.

При цьому просить, повторно дослідити матеріали кримінального провадження, зокрема: допитати свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та спеціаліста ОСОБА_15 ; дослідити протокол огляду місця події від 30.05.2013 року (том 1 а.с. 9-11).

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про задоволення в повному обсязі його апеляційної скарги в зміненій редакції та скасування виправдувального вироку з мотивів наведених в ній, думки обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника - адвоката ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість виправдувального вироку та безпідставність апеляційних вимог прокурора, заслухавши останнє слово обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги зі змінами до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора в зміненій редакції підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Наведені вимоги закону свідчать, що перед постановленням вироку суд у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, повинен розглянути всі докази, зібрані на підтвердження пред`явленого обвинувачення, дати оцінку наявним доказам на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи у їх сукупності та залежно від установлених обставин правильно застосувати кримінальний закон.

Висновок суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Виходячи з положень ст. 374 КПК України, при постановленні вироку, суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновку експерта та інших джерелах доказів, а також, керуючись законом, дати оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону України судом грубо порушені, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у мотивувальній частині вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази, визнавши їх достовірними і відкинув інші.

Зокрема, розглядаючи справу по суті, суд однобічно та упереджено підійшов до доказів, на яких грунртується обвинувачення і свій висновок про недоведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину, побудував фактично на показаннях виправданих без належного аналізу інших доказів, які наявні у матеріалах кримінального провадження, та були подані стороною обвинувачення під час судового слідства, проте судом залишені без дослідження та перевірки.

Суд, приймаючи до уваги лише показання виправданих, послався на частину досліджених у судовому засіданні доказів і не навів належних та обґрунтованих на нормах закону мотивів, з яких відкинув інші.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги прокурора зі змінами, останній просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, тому, у даному випадку, суд апеляційної інстанції позбавлений права ухвалити свій вирок.

Крім того, колегією суддів звертається увага на те, що органом досудового розслідування не пред`явлено обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , а лише висунута підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, а тому суд першої інстанції в будь-якому разі був позбавлений можливості винести в даному провадженні законне судове рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тому формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, серед інших відомостей, повинен місити формулювання пред`явленого особі обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_6 вказаним вимогам не відповідає, оскільки він не містить належним чином сформульованого обвинувачення, а містить лише виклад фактичних обставин, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, вказівку на їх підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та правову кваліфікацію дій.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Розглядаючи справу по суті, міськрайонний суд не звернув уваги на істотні порушення норм кримінального процесуального закону, допущені органами досудового розслідування, які порушують гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, при цьому допустивши невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та неповноту судового розгляду, постановив вирок, який підлягає безумовному скасуванню і призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в іншому його складі зі стадії підготовчого провадження.

Суду першої інстанції слід врахувати вказівки апеляційного суду, викладені в мотивувальній частині ухвали та, відповідно ч.3 п.3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого провадження повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_6 прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 291, 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 415 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Черкаської області ОСОБА_18 зі змінами до неї задовольнити частково.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2015 року відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому його складі зі стадії підготовчого провадження.

Головуючий :

Судді :