Справа №487/1854/15-к 13.03.2015 13.03.2015 13.03.2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої - судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2015 року, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Воскресенськ Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 (зареєстрованого по АДРЕСА_2 ), раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
- обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 03 травня 2015 року до 23 год. 20 хв.
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , який просить скасувати ухвалу слідчого судді від 07 березня 2015 року та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
____________________________________________________________________________________Провадження: № 11-сс/784/107/15 Головуючий у першій інстанції слідчий суддя: ОСОБА_8
Категорія: запобіжний захід Головуюча в суді апеляційної інстанції суддя ОСОБА_1 .
Короткий зміст ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2015 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 строком до 03 травня 2015 року до 23 год. 20 хв.
Крім того, визначено розмір застави у межах 80 розмірів мінімальної заробітної плати, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з-під варти.
Покладено на ОСОБА_6 , у разі звільнення під заставу, обов`язки:

- не відлучатись за межі м. Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного слідчим органу державної влади.

Попереджено ОСОБА_6 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 :

Вважає, що ОСОБА_6 не обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і наводить з цього приводу свої міркування, що шафи металеві релейні, з яких здійснювались крадіжки майна ДП «Укрзалізниця» ОСОБА_6 , не призначені для зберігання матеріальних цінностей. При цьому посилається на п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності».

Тому, на думку апелянта, слідчим суддею в порушення ч. 1 ст. 194 КК України не враховано необґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Оскаржує наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим під час досудового слідства і це не доведено прокурором під час розгляду клопотання. Вказує, що поведінка підозрюваного ОСОБА_6 свідчить про моральне відношення до злочину, в якому він підозрюється, про повне усвідомлення суспільної небезпечності своїх дій, бажання скорішого розгляду справи в суді та не бажання уникати від слідства та суду.

Також, слідчим суддею не були прийняті до уваги обставини, які підтвердженні матеріалами кримінального провадження і спростовують наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КК України: добровільна видача ОСОБА_6 усього наявного у нього майна ДП «Укрзалізниця» (протокол огляду місця подій від 04.03.2015 року, заява ОСОБА_6 про дозвіл на проведення огляду житла), що підтверджує факт добровільного повернення майна, яке ОСОБА_6 викрав в ДП «Укрзалізниця». Іншого майна вказаного підприємства у нього не має, а проведений працівниками міліції огляд за місцем мешкання є цьому підтвердження; під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 показав місце, в якому, викрадене в ДП «Укрзалізниця» майно (електроприлади), було ним знищене, шляхом обпалювання з метою відділення окремо металевих частин, та місце в яке в подальшому він здав металеві частини електроприладів як брухт металу, (протокол допиту ОСОБА_6 , протокол слідчого експерименту від 05.03.2015 року, покази учасників слідчого експерименту).

На думку апелянта, наведені вище обставини свідчать про те, що у ОСОБА_6 немає фізичної можливості знищити, сховати або спотворити те, що вже ним знищено чи передано органам досудового слідства. Слідством також не надано доказів наявності підстав вважати, що у ОСОБА_6 може ще знаходитись викрадене в ДП «Укрзалізниця» майно; металеві частини з майна ДП «Укрзалізниця» ОСОБА_6 були продані особі, яка займається прийомом металу, і апелянт вважає, що ОСОБА_6 таким чином втратив фізичну можливість якимось чином впливати на подальшу долю зазначеного майна.

Стверджує, що відсутність роботи у ОСОБА_6 , як джерела доходу, не є свідченням того, що він в подальшому може вчинити нове кримінальне правопорушення, з метою отримання доходу.

На думку апелянта, слідчим суддею не враховано міцні родинні стосунки ОСОБА_6 зі своєю сім`єю, про що він повідомив на суді, та про можливість надання йому матеріальної допомоги від родини. Не враховано судом також те, що до грудня 2014 року ОСОБА_6 мав постійну роботу і тимчасові заробітки, вів цілком прийнятний в суспільстві образ життя і на даний момент усвідомлюючи повністю свою провину бажає і має намір працевлаштуватись та стати на шлях виправлення.

Вважає, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не призведе до виникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а навпаки дасть можливість йому працевлаштуватись, реалізувати своє бажання компенсувати ДП «Укрзалізниця» завдану злочинами майнову шкоду.

Обставини, встановлені судом першої інстанції:
06 березня 2015 року слідчий СВ ЛВ на ст. Миколаїв УМВС України на Одеській залізниці ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором прокуратури Заводського району м. Миколаєва, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .
Клопотання слідчого СВ ЛВ на ст. Миколаїв УМВС України на Одеській залізниці мотивоване тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за яке законом передбачене покарання до 6 років позбавлення волі. Також встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Задовольняючи клопотання про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за який законом встановлена відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до 6 років.
Крім того, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину та з метою уникнення від покарання може переховуватися від слідства та суду; підозрюваний вказав на місце знаходження викраденого майна, однак на даний час воно ще не виявлене та не вилучене, що доводить існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України; підозрюваний не має іншого джерела доходу ніж збут викраденого майна, що доводить існування ризику скоєння нових кримінальних правопорушень з метою отримання доходів.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який ухвалу слідчого судді вважає законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 безпідставною, вивчивши матеріали судового провадження та надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд прийшов до наступного.
При застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею додержані вимоги ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Так, слідчим суддею було встановлено, що стороною обвинувачення надані достатні докази, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Не дивлячись на те, що підозрюваний ОСОБА_6 свою причетність до дій, які зазначені у пред`явленій йому підозрі визнав лише частково, заперечував свою причетність до скоєння крадіжки 02.03.2015 року та не пам`ятає чи вчиняв крадіжку 09.02.2015 року. Розкаявся у вчиненому та пояснив, що злочин вчинив у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та неможливістю працевлаштуватися.

Однак, необхідність застосування підозрюваному ОСОБА_6 саме такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, викликана наступним.

Відповідно до вимог закону слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі строком до 6 років, перебуває у цивільному шлюбі, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, за попереднім місцем роботи характеризується позитивно (працював водієм на ТОВ «Миколаївській хлібзавод № 1 з 2013 року по 2014 рік), має постійно місце проживання та місце реєстрації, за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово доставлявся в органи внутрішніх справ Миколаївської області за вчинення корисливих злочинів, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

Є безпідставним твердження апелянта про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки воно спростовується поясненнями самого підозрюваного ОСОБА_6 та іншими матеріалами провадження, які слідчим суддею були дослідженні під час розгляду клопотання: протоколом огляду місця події від 04.03.2015 року, відповідно до якого за місцем проживання ОСОБА_6 вилучено частину викраденого майна; протоколом огляду місця події від 04.03.2015 року відповідно до якого вилучений легковий автомобіль АЗЛК 21460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому з місць подій вивозилось викрадене майно; показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; довідками про заподіяння матеріальної шкоди завданими правопорушеннями.

Щодо твердження апелянта про те, що шафи металеві релейні, з яких здійснювались крадіжки майна ДП «Укрзалізниця» ОСОБА_6 не призначені для зберігання матеріальних цінностей і його посилання на п. 22 Постанови пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» відповідно до якого під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, то воно не може бути взяте до уваги колегією суддів, оскільки не є предметом розгляду на даній стадії кримінального провадження.

Доводив апелянта, про відсутність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтовані, виходячи з наступного. Зазначені вище ризики були встановлені слідчим під час досудового слідства та доведені прокурором під час розгляду клопотання і підтвердженні в повному обсязі матеріалам провадження.

Щодо твердження апелянта про моральне відношення його підзахисного ОСОБА_6 до вчиненого і про можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, то воно не заслуговує на увагу.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні 11 епізодів крадіжок майна ДП «Укрзалізниця» групою осіб в період часу з 06 лютого по 04 березня року, чим спричинив майнову шкоду вказаному підприємству на загальну суму 616611 грн. 59 коп. Дані факти свідчать саме про його схильність до вчинення нових злочинів і аж ніяк не про усвідомлення ним протиправність своїх дій.

Щодо доводів апелянта про неврахування слідчим суддею наявності міцних родинних стосунків ОСОБА_6 зі своєю сім`єю, про що він повідомив на суді, та про можливість надання йому матеріальної допомоги від родини; не врахування також того, що до грудня 2014 року ОСОБА_6 мав постійну роботу і тимчасові заробітки, вів цілком прийнятний в суспільстві образ життя і на даний момент усвідомлюючи повністю свою провину бажає і має намір працевлаштуватись та стати на шлях виправлення не є підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, про який просить апелянт.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, і не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді від 07 березня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ЛВ на ст. Миколаїв УМВС України на Одеській залізниці ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 03 травня 2015 року до 23 год. 20 хв. без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча:

Судді: