суддів Судової палати
кримінальних справах Верховного Суду України у складі:
головуючого, судді
суддів
Жука В.Г. та Пивовара В.Ф.
та засудженої
розглянула в судовому засіданні 7 грудня 2006
року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням прокурора,
касаційними скаргами потерпілих ОСОБА_2. і ОСОБА_3. та засуджених ОСОБА_4. і
ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2006
року, яким засуджено:
судимості,
за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки
позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України на п'ять років позбавлення волі,
за ч. 3 ст. 186 КК України на шість років позбавлення волі, за ч. 5 ст. 185 КК
України на десять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
його власністю, за ч. 2 ст. 263 КК України на два роки позбавлення волі, за ч.
4 ст. 187 КК України на чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 28 КК України, п. п. 6, 12, 13
ч. 2 ст. 115 КК України на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на три
роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України на два роки позбавлення волі,
а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_5. призначено
остаточне покарання - довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
судимості,
за ч. 5 ст. 185 КК України на десять років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч. 2 ст.
263 КК України на два роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України на
чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю, за ч. 3 ст. 28 КК України, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України
на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6. призначено
остаточне покарання - довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
судимості,
за ч. 5 ст. 185 КК України на десять років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, за ч. 2 ст.
263 КК України на два роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України на
десять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю,
за ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на чотирнадцять років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, а на підставі
ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено остаточне покарання
- чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її
Суд визнав, що
ОСОБА_5 із 20 серпня по 15 вересня 2003 року у АДРЕСА_1 Олександрійського
району проникав у гараж ОСОБА_7. і викрав звідти майно потерпілого вартістю
і 3 березня 2005 року ОСОБА_5 учинив грабежі. Першого разу у м. Олександрія, на
вул. Кірова, він відібрав у неповнолітнього ОСОБА_8 мобільний телефон вартістю
512 грн., а другого разу у АДРЕСА_1, проникнувши до будинку пристарілого
ОСОБА_3, відкрито заволодів 157 грн. і трьома медалями потерпілого.
2005 року ОСОБА_5 під час застілля утворив організовану групу і тут же
запропонував її учасникам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 викрасти майно ОСОБА_3, якого він
нещодавно пограбував. Пізно уночі вони втрьох проникли до помешкання
зазначеного потерпілого і викрали його майно на суму 1.219 грн.
9 березня 2005 року ОСОБА_5, ОСОБА_1 і ОСОБА_4, перебуваючи напідпитку, у
АДРЕСА_1 домовились напасти у складі вже діючої організованої групи на
помешкання пристарілої ОСОБА_9. Обговоривши план дій та озброївшись металевою
“фомкою” і “нунчаками”, вони втрьох проникли до будинку ОСОБА_9., напали на неї
і з користі вбили її. ОСОБА_4 з ОСОБА_5 душили потерпілу руками і “нунчаками”,
а ОСОБА_1 підскочила з подушкою і допомогла нею задушити потерпілу. Заволодівши
1700-1800 грн. потерпілої, ОСОБА_5, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 втекли з місця події. При
цьому ОСОБА_5 знайшов у хаті потерпілої ще 100 грн. і привласнив їх собі.
10 березня 2005 року ОСОБА_5 із ОСОБА_4, перебуваючи в нетверезому стані, у
АДРЕСА_1 вчинили ще три такі напади на помешкання пристарілих односельців.
Увірвавшись до будинку ОСОБА_10, вони напали
на потерпілу і з користі двома ножами почергово нанесли їй 14 ударів у різні
частини тіла і в такий спосіб убили. Заволодівши 230 грн. ОСОБА_10, ОСОБА_5 із
ОСОБА_4м проникли до сусідньої хати, де напали на пристарілу ОСОБА_11., котрій
ОСОБА_5 наніс 4 удари в груди ножем, який йому передав у цей момент ОСОБА_4.
Крім цього, ОСОБА_5 ударив ОСОБА_11. металевим предметом, а ОСОБА_4 бив її
ногами по голові. У помешканні ОСОБА_11 вони заволоділи 70 грн. і тут же
проникли до будинку ОСОБА_12., де напали на потерпілу і з користі вбили її.
Побивши її руками і ногами, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_12. ще 3 удари ножем у груди і
живіт, а ОСОБА_4 продовжив бити її дерев'яною шухлядою та з висоти свого росту
кинув потерпілій на голову швейну машинку. У приміщенні ОСОБА_12. вони
заволоділи продуктами харчування на 60 грн.
ОСОБА_4 і ОСОБА_1 незаконно носили “нунчаки”, що є холодною зброєю.
10 березня 2005 року ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 проник до будинку ОСОБА_13 і пограбував
там потерпілих на 492 грн., а наступної ночі він спробував викрасти з будинку
ОСОБА_10 чотири бідони вартістю 560
грн., які мав здати на металобрухт і виручити гроші, але в нічний час не зміг
довести свій намір до кінця.
придбав, виготовив і зберігав без мети збуту 10.28 г небезпечного наркотичного
засобу - каннабісу (марихуани).
касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1 просить змінити вирок. Вона твердить, що до
вбивства ОСОБА_9 непричетна і в складі організованої групи не перебувала.
Наголошує, що всі діяння, за які її засуджено, вона вчинювала з ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 спонтанно, без будь-якого плану злочинної діяльності.
Засуджений
ОСОБА_6. у касаційній скарзі з доповненнями до неї оспорює кваліфікацією його дій і вважає, що
йому призначено надмірно суворе покарання. Твердить, що всі докази у справі
зібрані з порушеннями КПК України. Заперечує свою участь у вбивствах
у касаційному поданні, а потерпілі ОСОБА_2. та ОСОБА_3. у касаційних скаргах
ставлять питання про скасування вироку щодо ОСОБА_1 через м'якість призначеного
їй покарання. Вони стверджують, що ОСОБА_1 теж була учасницею вбивств
Вирок
щодо ОСОБА_5. не оскаржено і касаційне подання щодо нього не принесено.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, прокурора, який не підтримав доводи
касаційного подання і просив змінити вирок у частині кваліфікації дій
засуджених по епізодам учинення ними злочинів у складі організованої групи,
виступ засудженої ОСОБА_1, яка підтримала доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи касаційного подання і касаційних скарг,
колегія суддів дійшла до наступного.

Суд
вірно встановив фактичні обставини, за яких відбувалися події злочинів, але не
всім діям засуджених дав правильну юридичну оцінку.

Приймаючи
рішення про те, що ОСОБА_1 була безпосередньою учасницею розкрадення майна
потерпілого ОСОБА_3 та розбійного нападу і корисливого вбивства потерпілої
ОСОБА_9., а ОСОБА_4 був співвиконавцем зазначених та інших злочинів, за які
його засуджено, суд, як видно з вироку, виходив насамперед із того, що
засуджені, в тому числі ОСОБА_5 неодноразово підтверджували ці свої діяння на
досудовому слідстві.

Їхні показання
зводились до того, що напад на помешкання пристарілої односельчанки ОСОБА_9.
вони вчинили втрьох. Цей намір і рішення щодо його реалізації в них виник
спонтанно, під час чергового застілля. Першими у хаті ОСОБА_9. опинились
ОСОБА_4 з ОСОБА_5. Вони душили пристарілу спочатку за шию “нунчаками”, а потім
підскочила до них з подушкою ОСОБА_1 і допомогла їм задушити потерпілу.
Потерпілого ОСОБА_3 вони обікрали теж утрьох. ОСОБА_5 із ОСОБА_4м виносили
майно з помешкання потерпілого, а ОСОБА_1, перебуваючи поряд, приймала від них
викрадене та вивозила до свого дому.

Засуджений
ОСОБА_5 на допитах підтверджував, що ОСОБА_4 кожного разу діяв так, як і
домовлялись. Під час нападів на помешкання ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12. вони
вдвох били цих потерпілих руками і ногами, наносили їм також ножові удари.
Розповідаючи про ці конкретні події в ході проведення їх відтворення (за участю
захисників і понятих), ОСОБА_5 показував, де все це відбувалось, і демонстрував
те, як діяв ОСОБА_4 по відношенню до потерпілих. ОСОБА_5 наголошував, що
ОСОБА_4 щоразу не тільки допомагав йому бити пристарілих руками і ногами та
передавав йому ніж, яким він наносив удари потерпілим, а й сам бив потерпілих
ножем.

Зазначені
показання ОСОБА_5, а також доводи засудженої ОСОБА_1 про те, що після
розкрадання майна ОСОБА_3 та нападу і вбивства ОСОБА_9. вона категорично
відмовилась від чергових пропозицій ОСОБА_5 продовжувати вчиняти злочини, у
судовому засіданні спростовані не були.

Із протоколів
допитів засуджених видно, і на це звернув увагу суд у вироку, що ОСОБА_5,
розповідаючи про дії ОСОБА_6, викривав його й одночасно самого себе у вчиненні
зазначених злочинів. Тому вважати, що на досудовому слідстві засуджені ОСОБА_5
і ОСОБА_4 обмовляли один одного або вони вдвох змушені були обмовляти самих
себе чи ОСОБА_1 у тому, що вона допомогла їм душити подушкою потерпілу
ОСОБА_9., як про це стверджується в касаційних скаргах, суд підстав не мав.

Оскільки,
зазначені показання засуджених були послідовними, їхні конкретні доводи по
кожному з епізодів обвинувачення узгоджувалися між собою і відповідали іншим
об'єктивним доказам, то суд, на думку колегії суддів, обгрунтовано визнав їх
достовірними і поклав в основу вироку.

Ці показання
засуджених відповідають зокрема доказам стосовно обстановки і обставин подій на
територіях помешкань і безпосередньо у будинках усіх потерпілих, кількості,
характеру і локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_9., ОСОБА_10, ОСОБА_11 і
ОСОБА_12. та щодо вилучення майна потерпілих за місцем проживання засуджених.

Отже, суперечать
установленим фактичним обставинам викладені у касаційних скаргах доводи ОСОБА_1
про непричетність її до нападу та вбивства потерпілої ОСОБА_9. та доводи
ОСОБА_6 щодо його невинуватості у вбивствах ОСОБА_9., ОСОБА_10, ОСОБА_11 і
ОСОБА_12.

Наведені
обставини нанесення ударів ОСОБА_10., ОСОБА_11. і ОСОБА_12., спосіб заподіяння
тілесних ушкоджень ОСОБА_9., а також кількість заподіяних тілесних ушкоджень
іншим потерпілим, їх характер і локалізація, зазначені у висновках
судово-медичних експертиз (переломи під'язичної кістки з крововиливом в м'які
тканини шиї у ОСОБА_9. і множинні проникаючі поранення грудної клітки з
пошкодженням серця, легенів, печінки у ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12.) - усе
це, в сукупності з тими конкретними даними, в тому числі змістовно описаними
показаннями потерпілих і свідків давало суду підстави визнати, що ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 під час нападу на ОСОБА_9, а ОСОБА_4 і під час нападів на ОСОБА_10.,
ОСОБА_11. і ОСОБА_12. умисно позбавили життя потерпілих.

Про наявність у
конкретних діях ОСОБА_1 і ОСОБА_4 корисливих мотивів свідчать встановлені судом
факти заволодіння майном потерпілих, що не ставиться під сумнів і в касаційних
скаргах.

За таких обставин
колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши зібрані докази, обгрунтовано
розцінив злочинні дії ОСОБА_6 по відношенню до потерпілих ОСОБА_10, ОСОБА_11 і
ОСОБА_12. такими, які вчинені за попереднім зговором групою осіб і правильно
кваліфікував їх за ч. 4 ст. 187 і п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Разом із тим
висновок суду про те, що уночі 3 березня 2005 року ОСОБА_5 з ОСОБА_4 і ОСОБА_1
утворив організовану групу і цієї ж ночі вони втрьох спочатку обікрали ОСОБА_3,
а 9 березня вчинили напад на ОСОБА_9. зазначеним стійким злочинним об'єднанням,
є помилковим.

За змістом ч. 3
ст. 28 КК України однією з обов'язкових ознак організованої групи є її
стійкість.

Виходячи з цього,
Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови № 13 від 23 грудня 2005 р. “Про
практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими
злочинними об'єднаннями“ роз'яснив, що організованою групою належить розуміти
внутрішньо стійке об'єднання трьох і більше осіб, яке було попередньо утворене
з метою вчинення ряду злочинів або тільки одного, який потребує ретельної
довготривалої підготовки.

Отже, при
відмежуванні злочинів, учинених організованою групою, від злочинів, учинених за
попередньою змовою групою осіб (групою осіб), слід виходити насамперед із
характеру злочинних зв'язків її учасників і при цьому належить мати на увазі,
що будь-яка група є результатом процесу її організації (утворення), але не
будь-який процес завершується створенням організованої групи.

Як убачається з
матеріалів справи і протоколу судового засідання, засуджені ОСОБА_1 і ОСОБА_4
послідовно заперечували будь-які домовленості з ОСОБА_5 щодо заняття злочинною
діяльністю і своє перебування у стійкому злочинному об'єднанні. Вони однаково
твердили на досудовому слідстві, що намір обікрасти потерпілого ОСОБА_3 й
учинити напад та вбивство потерпілої ОСОБА_9. у них виник спонтанно, напідпитку
під час чергового застілля з ОСОБА_5. Такі твердження засуджених у судовому
засіданні не були спростовані і будь-яких інших даних, які б свідчили про їхнє
перебування в організованій групі, у матеріалах справі немає.

Усі ці конкретні
дії засуджених по зазначеним двом епізодам обвинувачення і ті дані, на які у
цьому зв'язку послався суд у вироку, не утворюють ознак організованої форми
співучасті (ч. 3 ст. 28 КК України). Тому дії ОСОБА_1 і ОСОБА_6, а так само
ОСОБА_5 у зазначеній частині обвинувачення слід кваліфікувати відповідно: за ч.
3 ст. 185 і ч. 4 ст. 187 (без ознаки - розбій, вчинений організованою групою),
п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, без посилання на ч. 3 ст. 28 КК України.

Кваліфікація
злочинних дій ОСОБА_1 і ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 263 КК України, а останнього ще й
за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України є правильною і колегією суддів під сумнів не
ставиться.

Під час
проведення досудового слідства і судового розгляду справи щодо ОСОБА_1 і
ОСОБА_6 порушень норм КПК України, які були б підставою для інших змін чи
скасування вироку, не виявлено.

Покарання
засудженим ОСОБА_1 і ОСОБА_4 суд призначив із дотриманням положень ст. 65 КК
України. Було враховано ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, їхні особи й
обставини, що обтяжують покарання обом винуватим, а ОСОБА_1 і ті обставини, що його
пом'якшують. Вважати, що покарання, призначені ОСОБА_1 і ОСОБА_4, є надмірно
суворі (навіть із урахуванням зазначеної зміни вироку) чи надмірно м'які, як
наголошується в касаційному поданні прокурора і в касаційних скаргах засуджених
та потерпілих підстав немає.

На підставі
наведеного та керуючись ст. ст. 394 - 398 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційні
скарги засуджених ОСОБА_4. і ОСОБА_1 задовольнити частково, а касаційне подання
прокурора і касаційні скарги потерпілих ОСОБА_2. та ОСОБА_3. залишити без
задоволення.

Вирок
Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2006 щодо ОСОБА_6 і
ОСОБА_1 та в порядку ст. 395 КПК України стосовно ОСОБА_5 змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_1, ОСОБА_4. і ОСОБА_5. із ч. 5 на ч. 3 ст. 185 КК України,
призначивши за цим законом кожному засудженому по шість років позбавлення волі;
виключити з вироку щодо ОСОБА_1, ОСОБА_4. і ОСОБА_5. посилання суду на ч. 3 ст.
28 КК України і кваліфікуючу ознаку ч. 4 ст. 187 КК України - розбій, вчинений
організованою групою.

У решті вирок
щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_4. залишити без зміни.

Судді:

Редька
А.І. Жук
В.Г. Пивовар
В.Ф.