АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/2251/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/161/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.152 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника адвоката - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури Збаразького району ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Підволочиського районного суду від 23 лютого 2015 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теребовля, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою продовжено до 25 червня 2015 року.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Встановила:
Згідно вироку суду, 07 жовтня 2014 року близько 04 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 та неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибули рейсовим автобусом до об`їзної дороги м. Збараж, Тернопільської області. Надалі ОСОБА_10 мала намір їхати у м. Кременець, де навчається. У цей час, з метою згвалтування ОСОБА_10 , скориставшись темним періодом доби та тим, що поблизу нікого не було, ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням насильства та утримуючи ОСОБА_10 за руки, затягнув її у свій житловий будинок по АДРЕСА_1 , де проживав один. Усвідомлюючи, що ОСОБА_10 є неповнолітньою та розуміючи свій протиправний характер і значення своїх дій, застосував до потерпілої фізичне насильство, небезпечне для її життя та здоров`я, яке виразилось у стисканні руками дихальних шляхів (удушенні) та висловлюванні погроз застосувати фізичне насильство, небезпечне для її життя та здоров`я, які остання сприйняла як реальні. Після цього, подолавши фізичний опір потерпілої, ОСОБА_7 , всупереч її волі, вступив з неповнолітньою ОСОБА_10 у статеві зносини природнім способом, тобто згвалтував її.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю, обвинувальним ухилом висновків суду при оцінці та дослідженні доказів по справі та істотного порушення норм процесуального права. Апелянт наголошує на тому, що судом не здобуто доказів застосування фізичного насильства щодо потерпілої, що статеві зносини між ними були добровільними, а тому його вина у вчиненні кримінального правопорушення не доведена, тому відповідно до презумпції невинуватості, всі сумніви повинні тлумачитися на його користь.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник - адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити, вирок Підволочиського районного суду від 23 лютого 2015 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Підтримує твердження свого підзахисного щодо його невинуватості та відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152. Зазначає, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною, в ній не наведено жодного обгрунтування щодо необідності погіршення становища обвинуваченого, оскільки він сумлінно помилявся щодо фактичного віку потерпілої ОСОБА_10 . Наголошує на тому, що суд необгунтовано поклався лише на докази потерпілої про застосування до неї насильства, адже свідки вказаних подій відсутні. Крім того, судово-медичні експертизи не підтверджують наявність тілесних ушкоджень на шиї ОСОБА_10 , не встановлено, що вона чинила опір.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просил вирок Підволочиського районного суду від 23 лютого 2015 року скасуати з призначенням нового судового розгляду, прокурора, який відмовився від своїх апеляційних вимог та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, органами досудового слідства та судом дотримано вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на встановлення об`єктивної істини у справі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості і правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що слідство по справі проведено необ`єктивно та з обвинувальним ухилом, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджені доказами його винуватості, є безпідставними.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 07 жовтня 2014 року в нічний час вона поверталась із Закарпаття до м. Кременця на навчання. Автобусом, яким їхав також ОСОБА_7 , прибула до об`їзної дороги у м. Збаражі, пересісти на другий автобус і ним доїхати до м. Кременця. Коли вона направлялася до автобусної зупинки, ОСОБА_7 схопив її за шию і сказав мовчати та пригрозив вбивством. Привівши її до будинку, він виключив світло, що її дуже злякало і вона почала плакати. ОСОБА_7 стискав її за шию, погрожував, що коли вона не перестане кричати, то він її вб`є. Дану погрозу вона сприйняла як реальну небезпеку. Намагаючись вирватись від нього, подряпала його обличчя та вкусила за щоку.

Вона повідомляла обвинуваченого про те, що їй 15 років і вона навчається в коледжі, однак він вступив з нею у статевий контакт проти її волі. Вранці, частково одягнувшись та залишивши свої речі у будинку, вибігла з нього і через декілька дворів через незачинені ворота забігла на подвір`я чужого будинку, де бабусі, яка відчинила двері, розповіла, що її зґвалтували, після чого були викликані працівники міліції та швидкої допомоги.

Колегія суддів вважає показання потерпілої ОСОБА_10 правдивими, оскільки вони, як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні були однаковими та послідовними в деталях, суттєвих розбіжностей, які би могли вплинути на доведеність винності обвинуваченого, на що покликається він в апеляційній скарзі, не встановлено. А тому суд першої інстанції вірно поклав їх в основу обвинувального вироку, як один із доказів, на підтвердження винності ОСОБА_7 , так як вони ще й об`єктивно узгоджуються з іншими доказами по справі., зокрема, частково з показаннями обвинуваченого, даних ним в судовому засіданні.

Як свідчать протокол судового засідання, обвинувачений ОСОБА_7 , не визнаючи себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, не заперечував того факту, що 07 жовтня 2014 року під ранок на об`їзній дорозі у м. Тернополі, очікуючи прибуття маршрутки до м. Збаража, де він проживає, він познайомився із ОСОБА_10 , яка повідомила, що направляється до м. Кременець. Він порадив їй їхати до м. Збараж, звідки маршруткою можна дістатися до м. Кременець. Таким чином, вони їхали однією маршруткою до м. Збаража, при цьому він оплатив за неї проїзд, а коли вийшли, то на його пропозицію зайти до нього в будинок та дочекатися маршрутки, ОСОБА_11 погодилася. У будинку вони вступили у статевий контакт добровільно, за згодою потерпілої. Жодних погроз фізичного насильства чи його застосування він не вчиняв. Після цього потерпіла одягнулася і вийшла на вулицю. У приміщенні вона залишила свою сумку, яку він виніс і поставив біля будинку із запискою з проханням залишити свій номер телефону, після чого поїхав на роботу. Під час їх спілкування ОСОБА_10 не зазначила свого віку, повідомивши, що вона навчається на 4-му курсі коледжу, однак він вважав що вона є повнолітньою.

Суд прийшов до вірного висновку про безпідставність тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінив їх критично, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки, вони спростовуються іншими зібраними у справі доказами.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться також показаннями свідків по справі та іншими об`єктивними доказами.

Зокрема, в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердила той факт, що о 07 год. 30 хв., коли вона відкрила двері свого будинку, побачила незнайому дівчину, яка, переступивши поріг будинку, впала на підлогу. Вигляд в неї був переляканий, вона трусилася і була дуже знервована. Вдягнена вона була в чорну курточку, штани та чорні тапочки на босу ногу. На її запитання, дівчинка показала кудись рукою і сказала вони там. Давши дівчині води, вона викликала працівників міліції і швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що о 07 год. 30 хв. надійшов виклик по факту зґвалтування. Він як фельдшер швидкої допомоги, прибув до будинку, з якого був зроблений виклик, де побачив ОСОБА_10 , яка перебувала у стресовому стані, плакала, у неї тремтіли руки.

Аналогічні пояснення дав свідок ОСОБА_14 . Крім того доповнив, що донька тривалий час перебувала у пригніченому стані, боялася залишатися сама у будинку. Згодом у м. Кременці з нею займалася психолог.

Протокол огляду місця події від 07 жовтня 2014 року та фототаблиці до нього свідчить про те, що біля вхідних дверей будинку обвинуваченого зображена сумка із особистими речами потерпілої, яка залишила її, поспіхом покидаючи будинок у стресовому стані.

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 1523 від 07 жовтня 2014 року, при обстеженні у ОСОБА_7 було виявлено три садна на лівій привушно-жувальній ділянці та садно на правій вушній раковині, які утворилися від дії тупих предметів в межах доби до його експертизи і відносяться до легких ушкоджень. Як ствердив у судовому засіданні експерт ОСОБА_15 , такі ушкодження могли утворитися лише від дії тупих предметів і цим самим спростовано твердження обвинуваченого про те, що дані ушкодження отримані в результаті дії гілок дерева, коли він обривав яблука.

Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про добровільність здійснення ним статевого акту з потерпілою є безпідставними.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1522 від 07 жовтня 2014 року, у потерпілої ОСОБА_10 виявлено два садна в ділянці великих статевих губ. Вид ушкоджень, їх морфологічні властивості та локалізація дозволяють стверджувати, що вони утворилися в межах доби до експертизи від дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею. Зазначені ушкодження відносяться до легких. Цілісність дівочої перетинки не порушена, однак анатомо-морфологічні властивості її не виключають можливість здійснення статевого акту без порушення її цілості. В описовій частині висновку зазначено, що зі слів ОСОБА_10 незнайомий чоловік її зґвалтував, застосовуючи фізичну силу. Під час цього нігтями пальців рук вона подряпала йому обличчя та вкусила за щоку, яку саме вказати не може.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 152 КК України як згвалтування неповнолітньої.
При перевірці матеріалів кримінального провадження, колегією суддів істотних порушень вимог КПК України, які б могли вплинути на правильність висновків суду та доведеність винності ОСОБА_7 не встановлено. Висновки суду грунтуються на доказах, встановлених з дотриманням процесуального порядку їх збирання.

Колегія суддів не знайшла підстав, передбачених ст.415 КК України для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, в зв`язку з чим, заперечення захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 є необгрунтованими та не підлягають до задоволення.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного. Судом в повній мірі враховано пом`якшуючі покарання обставини, зокрема, посередню характеристику обвинуваченого, те, що він раніше не судимий та відсутність обтяжуючих покарання обставин, тому з врахуванням цих обставин суд призначив йому покарання у межах санкції статті ближче до мінімального.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення і перевиховання, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, при перевірці матеріалів кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого, колегія суддів не вбачає будь-яких передбачених ст. 409 КПК України підстав для скасування чи зміни вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Підволочиського районного суду від 23 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2