Ухвала іменем україни 16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 11 серпня 2014 року о 00 годині 05 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом в АДРЕСА_2 сів в автомобіль таксі марки "Daewoo Sens", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який належить ПП "Пантера", під керуванням водія ОСОБА_3 і попросив водія поїхати в с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області. Рухаючись по автодорозі Ізмаїл-Озерне, під час зупинки автомобіля, ОСОБА_2 реалізуючи свій злочинний умисел напав на ОСОБА_3, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров'я потерпілого, наніс удар ножем в тулуб, заподіявши ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Після чого незаконно заволодів транспортним засобом, керуючи яким, доїхав до с. Броска Ізмаїльського району Одеської області, де його покинув. В результаті вчинених дій ОСОБА_2 пошкодив автомобіль, спричинивши власнику - потерпілому ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 2375 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року вказаний вирок щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1 не оспорюючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_2 та доведеності вини, ставить вимогу про пом'якшення призначого йому покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України. Указує, що суди не повною мірою врахували всі дані про особу винного та обставини, що пом'якшують покарання, також просить виключити з вироку посилання на обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_1, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 289 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З мотивувальної частини вироку слідує, що призначаючи покарання ОСОБА_2 суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, врахував усі обставини кримінального правопорушення та дані про особу засудженого, з якими потерпілий пов'язує свої касаційні вимоги. Так, суд виходив з того, що у ОСОБА_2 наявні кілька обставин, що пом'якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяного збитку, що суттєво знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, і врахував те, що засуджений позитивно характеризується, має хороші досягнення у спорті та багато разів нагороджувався, його молодий вік, раніше не був судимий, взяв до уваги позицію потерпілого ОСОБА_1, який претензій до обвинуваченого немає, та визнав дані обставини виключними, призначив основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 289 КК України, застосувавши у відношенні ОСОБА_2 дію ч. 1 ст. 69 КК України.

Доводи потерплого ОСОБА_1 про незастосування ст. 75 КК України щодо засудженого не заслуговують на увагу, оскільки таке рішення приймається не тільки за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання, а й з урахуванням особи винного, що було враховано судом при прийнятті рішення.

На думку колегії суддів, рішення суду про призначення ОСОБА_2 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вироку мотивоване, не викликає сумнівів у його відповідності вчиненому, не сприймається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Щодо вимог потерпілого ОСОБА_1 про виключення обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, то вони є необґрунтованими, так як засуджений ОСОБА_2 визнав дану обставину, яка узгоджується із положеннями ст. 67 КК України.

Крім того, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені в касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_1 доводи, за своїм змістом аналогічні доводам його апеляційної скарги, визнані судом апеляційної інстанції безпідставними з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_5