Провадження №11/772/63/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Вінницької області
в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5
засудженого: ОСОБА_6
за участю прокурора: ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої: ОСОБА_9
адвоката захисника: ОСОБА_10

розглянула «14» липня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.4, 209 ч.1, 366 ч.1 КК України за апеляцією державного обвинувача, апеляціями адвоката захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2015 року, яким, -
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець с. Староласка Тельманівського
району Донецької області, німець, громадянин
України, освіта вища, працюючий директором
ТБ «Українська біржа нерухомого майна»,
в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, 192 ч.2 КК України та призначено покарання :
- за ч. 1 ст. 366 КК України у вигляді двох років обмеження волі;
- за ст. 192 ч.2 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 49 ч.5, ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання за ст. 366 ч.1 та ст. 192 ч.2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
За ст. 190 ч.4 КК України ОСОБА_6 виправдано.
За ст. 209 ч.1 КК України ОСОБА_6 виправдано.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 247 783 грн. відшкодування матеріальних витрат завданих злочином та ОСОБА_8 160 000грн. та 4 000 на відшкодування вартості надання правової допомоги.
Вирішено долю речових доказів, судових витрат.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 діючи як директор товарної біржі «Українська біржа нерухомості» 13.11.2007 уклав договір про наміри з ОСОБА_11 згідно якого, ТБ «Українська біржа нерухомого майна» мала придбати та в подальшому реалізувати до 31.12.2007 ОСОБА_11 цілісний майновий комплекс розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно вказаного договору ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_11 на зберігання завдаток в сумі 50 000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.11.2007 становило 252 500 грн.), який мав у подальшому передати власнику майнового комплексу у м. Гайсин по вул. 50 років СРСР 23 ТОВ СП Інтерком в особі ОСОБА_12 . Частину коштів, в сумі 2 000 доларів США ОСОБА_6 передав власнику майнового комплексу ОСОБА_12 в якості завдатку, а іншу частину суми завдатку. у розмірі 25 000 доларів США, поклав на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий ним у Вінницькій філії ЗАТ ОТП-банк, в зв`язку з укладенням кредитного договору № CL-B00/043/2007 для придбання автомобіля Caddillac STS AWD 4.5 V8.
В подальшому ОСОБА_6 , не маючи змоги виконати зобов`язання по укладенню договору купівлі-продажу між ТОВ СП Інтерком та ОСОБА_11 через наявні судові спори в термін до 31.12.2007 року, за спільним погодженням з ОСОБА_11 15.12.2007 року переуклав з останнім договір про наміри виступаючи фізичною особою, згідно якого ОСОБА_6 мав придбати та в подальшому реалізувати ОСОБА_11 цілісний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому завдаток, переданий ОСОБА_6 13.11.2007 продовжував перебувати в останнього, в тому числі кошти покладені на банківський рахунок.
Оскільки ОСОБА_6 не виконав свої обов`язки перед ТОВ СП Інтерком останнє повідомило його, що попередній договір вони вважають недійсним і тому з 31.12.2007 будуть шукати інших покупців.
04.02.2008 року ОСОБА_6 потрапив в ДТП і до середини березня 2008 року перебував у лікарні та в цей час використав кошти надані йому на зберігання ОСОБА_11 для власних потреб, зокрема кошти в сумі 25 000 доларів США, (що за курсом НБУ становило 126 250 грн.) отриманих ним від ОСОБА_11 в якості завдатку, поклав на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий ним у Вінницькій філії ЗАТ ОТП-банк, використав їх на власні потреби, зокрема на лікування, шляхом отримання готівки з даного банківського рахунку. В подальшому він повернув ОСОБА_11 лише 17 000 доларів США, таким чином заволодівши шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 грішми останнього на суму 31 000 доларів США, що на день вчинення злочину становило, згідно курсу Нацбанку України 156 550 грн.
ОСОБА_6 , не маючи можливості повернути завдаток, оскільки він був витрачений на власні потреби, 29.02.2008 підписав з ОСОБА_11 договір про продовження строку дії попереднього договору до 31.03.2008 та брав на себе зобов`язання про продаж ОСОБА_11 цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_6 не міг виконати умов вказаного договору, оскільки даний цілісний майновий комплекс вже був реалізований 15.02.2008 іншій особі.
Таким чином, ОСОБА_6 кошти, отримані від ОСОБА_11 в якості завдатку, використав на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_11 майнову шкоду в великому розмірі на суму 31 000 доларів США, що на день вчинення злочину становило, згідно курсу Нацбанку України 156 550 грн., що більше ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Також, ОСОБА_6 будучи службовою особою, а саме згідно протоколу №1 від 15.11.2005 зборів засновників товарної біржі Українська біржа нерухомого майна ОСОБА_6 призначений на посаду президента вказаної біржі, на якого відповідно до п. 10.4.2 Статуту були покладені права та обов`язки: розпоряджатись та керувати майном та коштами біржі, здійснювати контроль за діяльністю біржі, без доручення діяти від імені біржі, вирішувати питання придбання та продажу майна, видачі кредитів, здійснювати юридичні дії від імені біржі. ОСОБА_6 як президент ТБ Українська біржа нерухомого майна підписав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: довідку № 52 від 15.11.2007 про те, що ОСОБА_13 працює виконавчим директором ТБ Українська біржа нерухомого майна при цьому він за період з листопада 2006 року по жовтень 2007 року отримав заробітну плату в сумі 56 148,75 грн.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 домовився про співпрацю з раніше знайоме йому ОСОБА_14 , а саме про те, що вона придбає в кредит будинок АДРЕСА_2 , а потім, після проведення ремонтних робіт, вони продадуть будинок та в результаті проведення даної операції отримають дохід.
Так, 02.08.2007 року ОСОБА_14 придбала будинок по АДРЕСА_2 уклавши для цього 03.08.2007 року з ВАТ "Ерсте Банк" кредитний договір № 014/0999/74/03722 відповідно, до якого отримала кредит в сумі 350 000 доларів США, для забезпечення якого 03.08.2007 між ОСОБА_14 та ВАТ "Ерсте Банк" було укладено договір іпотеки № 014/0999/74/03722/1, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно п. 4.1.4 іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя.
На подані оголошення про продаж вказаного будинку, до ОСОБА_6 звернулась ОСОБА_8 , з метою придбати будинок АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 особисте показав їй будинок, представившись власником будинку, розповідав які ремонтні роботи в будинку за побажанням ОСОБА_8 він має ще виконати, та яку технічну документацію має виготовити. Під час спілкування зі ОСОБА_8 ОСОБА_15 не повідомив ОСОБА_8 про те, що будинок перебуває в іпотеці у ВАТ "Ерсте Банк".
25.12.2007 року в приміщені приватного нотаріуса ОСОБА_16 , за адресою: м. Вінниця, вул. Ленінградська, 36 ОСОБА_8 уклала з ОСОБА_14 , яку ОСОБА_6 представив як особу, на яку оформлено нерухоме майно попередній договір, згідно якого ОСОБА_14 продавець зобов`язується продати, а ОСОБА_8 як покупець в майбутньому зобов`язується придбати в строк до 04.03.2008 року будинок за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 2004850 грн.
Сторони узгодили суму завдатку по вказаному договору в сумі 40000 доларів США. Вказаний попередній договір був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_16 .
Відповідно до укладеного договору ОСОБА_8 передала ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 40000 доларів США, яка в свою чергу одразу їх передала ОСОБА_6 .
04.02.2008 року ОСОБА_6 потрапив в ДТП і до середини березня 2008 року перебував у лікарні. 04.03.2008 року договір купівлі-продажу будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 укладений не був, оскільки ОСОБА_6 не зміг завершити ремонтні роботи, а ОСОБА_17 відмовилась укладати договір купівлі-продажу, дізнавшись про незавершені ремонтні роботи та про те, що будинок перебуває в іпотеці в банку.

Цим же вироком ОСОБА_6 виправдано по епізоду укладення між ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , під керівництвом ОСОБА_6 , попереднього договору, згідно якого ОСОБА_14 зобов`язувалась продати, а ОСОБА_8 в майбутньому зобов`язувалась придбати будинок за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 2004850 грн., по якому основний договір не був укладений, при цьому ОСОБА_6 отримав завдаток по даному договору, яким розпорядився на власний розсуд, що кваліфіковано органами досудового слідства за ч.4 ст. 190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

Однак, як встановив суд, ОСОБА_6 домовився про співпрацю з раніше знайомою йому ОСОБА_14 , а саме про те, що вона придбає в кредит будинок АДРЕСА_2 , а потім, після проведення ремонтних робіт, вони продадуть будинок та в результаті проведення даної операції отримають дохід.
02.08.2007 року ОСОБА_14 придбала будинок по АДРЕСА_2 , уклавши для цього 03.08.2007 року з ВАТ Ерсте Банк кредитний договір № 014/0999/74/03722, відповідно, до якого отримала кредит в сумі 350 000 доларів США, для забезпечення якого між ОСОБА_14 та ВАТ Ерсте Банк було укладено договір іпотеки № 014/0999/74/03722/1, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно п. 4.1.4 іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя.
На подані оголошення про продаж вказаного будинку, до ОСОБА_6 звернулась ОСОБА_8 , з метою придбати будинок АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 особисто показав їй будинок, представившись власником будинку, розповідав які ремонтні роботи в будинку за побажанням ОСОБА_8 він має ще виконати, та яку технічну документацію має виготовити. Під час спілкування зі ОСОБА_8 ОСОБА_15 не повідомив ОСОБА_8 про те, що будинок перебуває в іпотеці у ВАТ Ерсте Банк.
25.12.2007 року в приміщені приватного нотаріуса ОСОБА_16 , за адресою: м. Вінниця, вул. Ленінградська, 36 ОСОБА_8 уклала з ОСОБА_14 , яку ОСОБА_6 представив як особу, на яку оформлено нерухоме майно попередній договір, згідно якого ОСОБА_14 як продавець зобов`язується продати, а ОСОБА_8 як покупець в майбутньому зобов`язується придбати в строк до 04.03.2008 будинок за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 2 004 850 грн. Сторони узгодили суму завдатку по вказаному договору в сумі 40 000 доларів США. Вказаний попередній договір був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_16 .
Відповідно до укладеного договору ОСОБА_8 передала ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, яка в свою чергу одразу їх передала ОСОБА_6 .
04.02.2008 року ОСОБА_6 потрапив в ДТП і до середини березня 2008 року перебував у лікарні. 04.03.2008 року договір купівлі-продажу будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 укладений не був, оскільки ОСОБА_6 не зміг завершити ремонтні роботи, а ОСОБА_17 відмовилась укладати договір купівлі-продажу, дізнавшись про незавершені ремонтні роботи та про те, що будинок перебуває в іпотеці в банку.
Крім того суд прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. І ст. 209 КК України, оскільки 13.11.2007 року кошти в сумі 25000 доларів США, (що за курсом НБУ становило 126250 грн.) були отримані ОСОБА_6 від ОСОБА_11 для їх зберігання до укладення основного договору, в якості завдатку, за майбутню купівлю майнового комплексу у АДРЕСА_1 , належного ТОВ СП Інтерком, а тому вказані кошти, які ОСОБА_6 поклав на свій кредитний рахунок № НОМЕР_1 у Вінницькій філії ЗАТ ОТП-банк не є предметом даного злочину, оскільки вони не були отриманні внаслідок суспільно-небезпечного, протиправного діяння.

Прокурор, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, в своїй апеляції просить вирок суду скасувати з підстав неповноти судового слідства, що потягло невірну кваліфікацію дій ОСОБА_6 та призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, а справу направити на новий судовий розгляд.
На думку прокурора, судом не вказано які саме дії спрямовані на виконання договорів проводились ОСОБА_6 та на що саме було витрачено кошти, які він заборгував ОСОБА_11 .
В зв`язку з цим виправдування ОСОБА_6 за ч.1 ст.209 КК є передчасним.
Виправдовуючи ОСОБА_6 по епізоду шахрайського заволодіння коштами ОСОБА_8 суд не врахував, що потерпіла відмовились від оформлення договору купівлі-продажу, оскільки даючи завдаток потерпіла не знали, що будинок перебуває в іпотеці, а ОСОБА_14 не є дружиною ОСОБА_6 .
Потерпіла ОСОБА_8 в своїй апеляції також просить скасувати вирок суду та повернути справу на новий судовий розгляд, оскільки суд виправдовуючи ОСОБА_6 по епізоду шахрайства відносно неї, не мотивував своє рішення, а обмежився лише загальними фразами.
Інформацію про те, що будинок знаходився в іпотеці у ВАТ «Ерсте Банк» від потерпілої було приховано, а в попередньому договорі від 25.12.2007 зазначено про відсутність будь-яких обтяжень щодо будинку.
ОСОБА_6 не мав наміру виконати умови попереднього договору, оскільки ним не було нічого зроблено.
Крім того, вирок не відповідає вимогам ст.ст.323, 324 КПК 1960 року, а мотивувальна частина виправдувального вироку - вимогам ст.334 КПК 1960 року, що є істотними порушеннями кримінально-процесуального закону.
В апеляції адвокат ОСОБА_10 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ставить питання про зміну вироку в частині розв`язання цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 та просить відмовити в його задоволенні.
На думку адвоката ОСОБА_6 визнав цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , оскільки вже існує рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 08.09.2011, відповідно до якого з ОСОБА_14 (яка діяла за дорученням ОСОБА_6 ) стягнуто за попереднім договором 287 211грн. суми боргу, 16 160 трьох процентів річних та 202 000грн. штрафу та судові витрати. Отже, цивільний позов був вирішений в порядку цивільного судочинства.
Адвокат ОСОБА_10 , в інтересах засудженого, подав свої заперечення на апеляції прокурора та потерпілої ОСОБА_8 та просить вирок суду в частині кваліфікації дій засудженого залишити без змін, а апеляції прокурора та потерпілої без задоволення.
Згідно вироку суду ОСОБА_6 , діючи як директор товарної біржі «Українська біржа нерухомого майна» 13.11.2007 року уклав договір про наміри з ОСОБА_11 , згідно якого ТБ «Українська біржа нерухомого майна» мала придбати та в подальшому реалізувати до 31.12.2007 року ОСОБА_11 цілісний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, потерпілу ОСОБА_8 та в її інтересах адвоката захисника ОСОБА_9 , які підтримали доводи, викладені в апеляції в повному обсязі, засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах адвоката захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляцій прокурора та потерпілої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та потерпілої ОСОБА_8 підлягають до задоволення, а апеляція адвоката захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення.

Згідно вимог ст. 323 КПК України 1960 року, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується підсудний, та чи має діяння склад злочину і якою саме статтею кримінального закону він передбачений.

Згідно до ст. 334 КПК України 1960 року, - мотивувальна частина вироку починається з формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, його мотивів, форми вини. Нечітке і неконкретне формулювання обвинувачення призведе до скасування вироку.
Мотивувальна частина, що у вироку має бути викладено докази, які стали підставою для висновку суду, і вказано, чому саме суд прийняв ці докази.
У мотивувальній частині виправдувального вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі він визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Крім того у виправдувальному вироку не повинен залишатися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтується обвинувачення.
Разом з тим, суд в мотивувальній частині вироку зазначив, що крім того судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, описавши обвинувачення ( а.с. 1-9-110 вироку). Одночасно суд, в мотивувальній частині зазначає даний епізод, що крім того досудовим слідством ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 4 ст. 190 КК України ( а.с. 115-116 вироку). Тобто суд встановив, що ОСОБА_6 вчинив злочин, і що органи досудового слідства вмінили йому в вину злочин, за який його необхідно виправдати, що є недопустимим.

Суд цих вимог закону при розгляді даної кримінальної справи не дотримався і постановив виправдувальний вирок, який є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню з підстав виписаних у ст. 367 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 64 КПК України обов`язковому доказуванню у кримінальній справі підлягають винність обвинуваченого у вчиненні злочину та мотиви злочину.
Висновки суду про виправдання ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України за обставин, наведених у вироку, зроблений передчасно, на неповно перевірених доказах, оскільки у справі допущена така неповнота судового слідства, яку не можливо усунути в судовому засіданні без повернення справи на новий судовий розгляд.
З часу вчинення злочину, відповідно до матеріалів справи пройшло більше 7 років, а відповідного рішення не прийнято.
Крім того, дана кримінальна справ вже тричі була предметом перегляду в апеляційній інстанції та ухвалою від 07 квітня грудня 2011 року вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.11.2010 року щодо ОСОБА_6 скасовано, в зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України; ухвалою від 20.02.2012 року скасована постанова Ленінського районного суду Вінницької області від 23.12.2011 року про направлення кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 209 КК України для організації додаткового слідства, а кримінальна справа повернута в Ленінський районний суд м. Вінниці на новий судовий розгляд; ухвалою від 29.08.2015 року скасовано вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2015 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч. 4 ст. 190, ч.1, ч.1 ст. 209, ч.1 ст. 366 КК України, в зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України.
Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2015 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2015 року скасовано, а кримінальну справу відносно ОСОБА_6 повернуто на новий апеляційний розгляд.
Виправдовуючи ОСОБА_6 по епізоду шахрайства стосовно ОСОБА_8 суд не обґрунтував цього, обмежившись лише загальними фразами, тобто не дав правової оцінки доказам обвинувачення.
Поза увагою першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_6 ввів потерпілу ОСОБА_8 в оману щодо можливості продажу будинку, а саме показував будинок, узгоджував питання ремонтних робіт, уклав нотаріально засвідчений договір завдатку, хоча він не вправі був вчиняти якісь дії, так як не був власником чи співвласником даного будинку. Тобто повідомив ОСОБА_8 неправдиві відомості, що власниця будинку ОСОБА_14 є його дружиною, чим ввів в оману потерпілу.

Як вбачається з матеріалів справи, після отримання завдатку у сумі 40 000 доларів США ОСОБА_6 вказані кошти не спрямував на погашення кредиту за будинок , а використав на власні потреби, що вказує на дійсні його наміри щодо шахрайського заволодіння коштами потерпілої.

Судом першої інстанції без зазначення переконливих мотивів не взято до уваги показання ОСОБА_8 про вчинення щодо неї з боку ОСОБА_6 шахрайських дій, а також показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та матеріалами кримінальної справи.

Таким чином, грубе порушення судом вимог КПК України при постановленні вироку, тягне за собою його скасування, та повернення кримінальної справи до суду першої інстанції, для розгляду по суті.
Разом з тим, якщо суд дійде до висновку про винність підсудного ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочину, то призначене судом покарання слід вважати м`яким.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляції державного обвинувача та потерпілої ОСОБА_8 задовольнити.
Апеляцію адвоката захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати.
Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 повернути на новий судовий розгляд в іншому складі суддів.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно з оригіналом: