У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року та вироку Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5,

встановила:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 6 серпня 2014 року, ОСОБА_5 засуджено за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Відповідно до статті 75 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки та покладено на нього обов'язки передбачені статтею 76 КК.

Апеляційний суд м. Києва вироком від 8 жовтня 2014 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і постановив новий вирок та призначив ОСОБА_5 за частиною другою статті 286 КК, із застосуванням положень частини 1 статті 69 КК покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В іншій частині цей вирок залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_4 звернувся з заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року та вироку Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального та кримінального процесуального законів, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Як убачається зі змісту заяви, захисник, хоча і посилається на пункти 2,3 частини першої статті 445 КПК України, проте по суті не погоджується з рішенням суду касаційної інстанції від 19 березня 2015 року про залишення без зміни вироку Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року яким його підзахисному призначена за частиною другою статті 286 КК із застосуванням положень частини 1 статті 69 КК реальна міра покарання (обмеження волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки). Просить скасувати рішення касаційного суду та змінити вирок апеляційного суду і застосувати до ОСОБА_5 положення статті 75 КК.

Як на приклад для порівняння, захисником надано копію ухвали Верховного Суду України від 17 лютого 2011 року, якою було скасовано вирок Єнакіївського міського суду Донецької області від 5 лютого 2010 року про засудження Б. за частиною другою статті 286 КК до п'яти років позбавлення волі із застосуванням положень статті 75 КК та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 4 червня 2010 року, якою вказаний вирок було залишено без зміни, у зв'язку з м'якістю призначеного засудженому покарання, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача та перевіривши доводи заяви, дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 445 КПК України підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є:

1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання);

2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень;

3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Проте, обґрунтовуючи свою заяву, захисник зазначає, що касаційний суд, у порушення вимог закону не звернув увагу на те, що апеляційний суд при розгляді скарги прокурора вийшов за межі доводів апеляційної скарги, порушив принцип змагальності сторін у кримінальному провадженні, не врахував особливості особи ОСОБА_5 та обставини, які пом'якшують його відповідальність. Посилається також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та суворість призначеного ОСОБА_5 покарання. Вважає, що апеляційний суд безпідставно скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, чим погіршив становище ОСОБА_5, оскільки позбавив його можливості довести своє виправлення протягом іспитового строку, який був призначений судом першої інстанції в порядку статті 75 КК України.

Отже, наводячи таке обґрунтування неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального та кримінального процесуального законів, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, захисник по суті посилається на суворість призначеного його підзахисному покарання, що відповідно до статті 445 не є підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

З огляду на викладене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що подана захисником ОСОБА_4 заява про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_6 є необґрунтованою, і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 449, 451 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_4 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року та вироку Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9