Провадження 11-кп/792/419/15
Категорія: ч.5 ст.186, ч.2 ст.189,
ч.4 ст.189, ч.1 ст.263,ч.1 ст.263-1,
ч.2 ст.355, ч.3 ст.289 КК України
КК України Доповідач Латюк
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

та їх захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 05.03.2014 року за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_15 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року (з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 08 травня 2015 року)
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя
АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою педагогічною освітою, працюючого тренером
ДСШ №3, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, військовозобов`язаного, не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.289, ч.2 ст.355 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч.1 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.2 ст.355 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

За ч.2 ст.189 КК України ОСОБА_8 виправдано через недоведення його участі у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 30.04.2014 року, із зарахуванням в цей строк часу його тримання під вартою з 08.05.2014 року по 29.04.2015 року включно.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя
АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого на посаді інструктора СК «Літіум», неодруженого, не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та на підставі ст.76 КК України покладено обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

За ч.4 ст.189, ч.5 ст.186 КК України ОСОБА_9 виправдано через недоведення його участі у вчиненні цих кримінальних правопорушень.

В строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано час його перебування під вартою з 08.05.2014 року по 08.08.2014 року.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя
АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, не працюючого, неодруженого, не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.198, ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання:

- за ст.198 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

За ч.4 ст.189, ч.5 ст.186 КК України ОСОБА_10 виправдано через недоведення його участі у вчиненні цих кримінальних правопорушень.

В строк відбуття покарання ОСОБА_10 зараховано час його перебування під вартою з 08.05.2014 року по 10.05.2014 року.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя

АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, студента ХНУ, неодруженого, не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.189 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.1 ст.263-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Запобіжні заходи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді домашнього арешту.
Знято арешт, накладений на майно ОСОБА_8 - автомобіль «Тоуоta Camry» 2011 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_9 - автомобіль «DAEWOO FSO TF 48 Y» 2008р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Долю речових доказів вирішено наступним чином:
- автомобіль марки «Тоуоta HighLander», д/з НОМЕР_3 , залишено потерпілому ОСОБА_7 , у його користуванні;
- мобільний телефон марки «іРhоnе», мобільний телефон марки «Samsung Duos GT-Е1182», мобільний телефон «Nokia», «Samsung Е-1200І».; мобільний телефон марки «Nokia», повернуто відповідно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;
-грошові кошти в сумі 36300 грн., мобільний телефон, два брелока залишено у користуванні ОСОБА_7 ;
-револьвер «Stalker R1-9х6-S», пістолет «STALKER - М-906», чотири біти, 5 аркушів паперу з кресленнями деталей пістолетів; копію висновку спеціаліста №514х на туристичний ніж; зошит в клітинку, на двох аркушах яких є рукописне креслення деталей пістолету; гравер з набором насадок «Startex MG033OTV»; ніж у чохлі чорного кольору; ніж у вигляді півмісяця, виготовлений з полімеру чорного кольору; пластмасову коробку, на якій наклеєний аркуш паперу з написом «ZORAKI atak arms co., LTD/MOD:R1-9Х6-S 2,5, serial no 02.13 021401»; паперову коробку, в якій знаходиться 255 гільз від патронів калібру 7,62 мм; картонну коробку, в якій знаходиться 11 гільз різних калібрів; свердла, різних діаметрів в кількості 12 штук; мечики різних діаметрів та видів в кількості 14 штук; 6 надфілів; 2 поламаних надфіля; 12 гільз калібру 9 мм; 5 кусків полотна по металу; 2 викрутки; куски свинцю; 3 напилки; шуруповерт; обценьки; магазин від пістолету без маркувань; кусок рукоятки пістолету; саморобний магазин; 2 металеві трубки, встановлені одна в одну та скріплені шпонкою; металевий ковшик ухвалено знищити;
- мікро СД «Тranscend», об`ємом 256 МВ залишено при матеріалах провадження;
-мобільний телефон «Ірhone 4S» повернуто ОСОБА_11 .
На користь держави стягнуто процесуальні витрати по справі за проведення:
- авто-товарознавчої експертизи №15а від 10.05.2014 з фото-таблицями, в розмірі 235,87 грн.; дактилоскопічної експертизи №124-Д від 27.05.2014 року, в розмірі 353,81 грн.; дактилоскопічної експертизи №125-Д від 21.05.2014 року, в розмірі 235,87 грн.; балістичної експертизи №63-б від 28.05.2014 року, в розмірі 1179,36 грн., дактилоскопічної експертизи №129-Д від 10.06.2014 року, в розмірі 294,84 грн., дактилоскопічної експертизи №128-Д від 10.06.2014 року, в розмірі 353,81 грн.; дактилоскопічної експертизи №146-Д від 20.06.2014 року, в розмірі 294,84 грн. - з ОСОБА_10 ;
- дактилоскопічної експертизи №126-Д від 21.05.2014 року, в розмірі 471,74 грн., дактилоскопічної експертизи №151-Д від 04.07.2014 року, в розмірі 1415,23 грн. - з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 157,25 грн. з кожного;
- балістичної експертизи № 81-Б від 18.07.2014 в розмірі 825,55 грн. - з ОСОБА_11 .
За вироком суду, протягом січня-квітня 2014 року, неповнолітній, на той час ОСОБА_11 знаходячись в м. Хмельницькому, з метою незаконного збагачення, розробив план щодо незаконного вимагання грошей у ОСОБА_16 в сумі 5000 доларів США, шляхом здійснення погроз насильства над потерпілим, здійснював моральний та фізичний тиск на ОСОБА_16 .
Так, в січні 2014 року, мешканець м. Хмельницького, неповнолітній ОСОБА_11 , вирішив незаконно збагатитись шляхом вимагання грошових коштів у громадянина ОСОБА_16 , до якого неодноразово телефонував та висловлював погрози різного характеру щодо передачі йому грошей.
Надалі, 24.02.2014 року, близько 20 год., біля кафе «Кондитерська лавка», що по вул. Проскурівській в м. Хмельницькому, ОСОБА_11 зустрівшись з ОСОБА_16 висунув останньому вимогу передати йому 5 000 доларів США з погрозою застосування фізичного насильства.
03.03.2014, близько 20 год., перебуваючи біля ТРЦ «Оазис» м. Хмельницького, зі сторони вулиці Прибузької, ОСОБА_11 повторно висунув ОСОБА_16 вимогу передати йому гроші, при цьому ОСОБА_11 , з метою продемонструвати реальність своїх намірів, наніс ОСОБА_16 декілька ударів кулаком в пах та живіт.
11.03.2014, близько 16 год., біля ТЦ «Атріум» по
вул. Проскурівського підпілля в м. Хмельницькому, ОСОБА_11 , шляхом погроз, повторно висунув ОСОБА_16 вимогу передати йому гроші.
31.03.2014, близько 17 год. 15 хв., біля будинку № 95 по
вул. Кам`янецькій в м. Хмельницькому, ОСОБА_11 вимагаючи кошти у ОСОБА_16 , тричі наніс удар кулаком в обличчя потерпілого. У результаті чого спричинив ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин лівої завушної ділянки голови, поверхневих ран слизової оболонки лівої половини верхньої губи та правої половини нижньої губи, які згідно висновку експерта № 347 від 09.04.2014р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
08.05.2014 біля 8 год. 15 хв. ОСОБА_8 прибув до помешкання ОСОБА_7 по АДРЕСА_5 , куди приїхав автомобілем «DAEWOO Nexia», під керуванням ОСОБА_10 , з
ОСОБА_9 , яким про наміри ОСОБА_8 нічого не було відомо. Переслідуючи прямий умисел, погрожуючи фізичною розправою
ОСОБА_7 , вимагав від останнього виконання цивільно-правової угоди укладеної між потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_17 07.08.2012 р. про купівлю-продаж зерна. Таким чином, ОСОБА_8 вимагав у ОСОБА_7 виконання угоди та повернення боргу ОСОБА_17 в сумі 150000 грн. Крім цього, ОСОБА_8 , примушуючи ОСОБА_18 до виконання вказаної угоди, умисно спричинив йому тілесні ушкодження та пошкодив автомобіль належний потерпілому. Після цього, незаконно заволодів автомобілем ОСОБА_7 «Тоуоta HighLander» д/з НОМЕР_3 , з якого таємно викрав грошові кошти в сумі 45 000 грн. та мобільний телефон «Nok?a» вартістю
1500 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду.
Так, 08.05.2014 о 8 год. 00 хв. ОСОБА_8 , приїхавши автомобілем «DAEWOO Nexia», д/з НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_10 до помешкання ОСОБА_7 в
АДРЕСА_5 вийшов назустріч руху автомобіля ОСОБА_7 «Тоуоta HighLander» д/з НОМЕР_3 .
ОСОБА_8 , з метою зупинити рух вказаного автомобіля, почав наносити гумовим кийком удари по склу дверцят водія, що змусило
ОСОБА_7 зупинити автомобіль.
Сівши до салону автомобіля «Тоуоta HighLander», на пропозицію ОСОБА_7 , яким керував останній, ОСОБА_8 поставив вимогу
ОСОБА_7 щодо передачі грошових коштів в сумі 150000 грн., які останній заборгував ОСОБА_17 за придбане зерно пшениці.
Після нетривалої розмови у салоні автомобіля, упродовж якої
ОСОБА_8 телефонував до ОСОБА_17 з метою підтвердити факт поставки зерна та існуючої заборгованості, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 вийти з автомобіля та поговорити з ним на вулиці.
Вийшовши з автомобіля між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виникла суперечка щодо повернення заборгованості за придбане зерно, оскільки обвинувачений наполягав на виконанні ОСОБА_7 цивільно-правових обов`язків щодо оплати поставленого зерна, а потерпілий заперечував наявність боргу. Під час сварки щодо повернення заборгованості обвинувачений
ОСОБА_8 застосував фізичне насильство до ОСОБА_7 , яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесені декількох ударів кулаками рук в ділянку обличчя та голови.
Внаслідок отриманих ударів у потерпілого ОСОБА_7 виникла носова кровотеча та він відійшов від автомобіля в сторону свого домоволодіння.
Залишившись біля автомобіля «Тоуоta HighLander», обвинувачений ОСОБА_8 незаконно заволодів ним та поїхав у сторону міста Хмельницького. Не доїхавши до міста Хмельницького ОСОБА_8 заїхав на територію ресторанно-готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та за згодою власника ОСОБА_19 , залишив вказаний транспортний засіб, передавши ключ від даного автомобіля ОСОБА_10 та ОСОБА_9 для забезпечення схоронності, та передав їм гроші за належне зберігання викраденого автомобіля та неповідомлення про вчинений злочин.
Окрім цього, перебуваючи на території ресторанно-готельного комплексу «Загадка» ОСОБА_8 знайшов у салоні зазначеного автомобіля грошові кошти у розмірі 45000 грн., мобільний телефон «Nokia» вартістю 1500 грн. та незаконно заволодів ними.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_7 були завдані тілесні ушкодження у вигляді синця в лобній ділянці голови зліва, в середній та нижній частині розміром 4,0x3,0 см, синець на спинці носа більше зліва, в лівій підочно-вилично-щічній ділянці та верхній лівій повіці розміром 10,0x6,0 см, синець в лівій виличній ділянці біля зовнішнього куточка лівого ока розміром 3,0x1,5 см продовгуватої форми, синець в лобній ділянці голови справа в середній частині продовгуватої форми 3,0x2,0 см та садно розміром 1,5x0,3 см на слизовій оболонці лівої щоки, крововиливу під кон`юктивну лівого очного яблука в нижній частині, синець на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу розміром 3,0x1,5 см, синець в ділянці правого плеча, по внутрішній поверхні в середній третині розміром 1,0x1,0 см, синець на передній черевній стінці справа у верхній третині розміром 4,0x0,5 см, синець розміром 8,0x0,5 см, садно розміром 5,0x0,5 см на передній черевній стінці справа в середній третині, синець в лівій поперековій ділянці розміром 4,0x2,0 см, які за своїм характером відносяться до категорії легких, що мають незначні скороминущі наслідки.
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 08.05.2014 в ранішню пору доби, знаходячись на території ресторанно-готельного комплексу «Загадка», що знаходиться в околиці м. Хмельницького, заздалегідь не домовляючись про те, отримали на зберігання від ОСОБА_8 ключі та автомобіль «Тоуоta HighLander» д/з НОМЕР_3 належний ОСОБА_7 , за що отримали винагороду.
ОСОБА_10 за невстановлених слідством обставин незаконно придбав, зберігав та перевозив у належному його батькові автомобілі «DAEWOO Nexia», д/з НОМЕР_4 перероблений сигнальний пістолет «Stalker-М-906», № НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 , калібру 9 мм, Р.А.К., виробництва «Meydan Stalker»Туреччина, який був виявлений та вилучений працівниками міліції під час огляду автомобіля 08.05.2014.
Згідно висновку експерта №63-б від 28.05.2014, вилучений у ОСОБА_10 предмет являється гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю, виготовлений саморобним способом, шляхом переробки сигнального пістолета «Stalker-М-906», № НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 , калібру 9 мм Р.А.К., виробництва підприємства «Meydan Stalker» Туреччина, який він придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу, а саме в порушення Положення «Про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 та Наказу МВС України №622 від 21.08.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів».
Так, ОСОБА_10 за невстановлених слідством обставин у невстановленому місці, у невстановлений час та у невстановленої особи придбав перероблений сигнальний пістолет «Stalker-М-906», № НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 , калібру 9 мм, Р.А.К., виробництва «Meydan Stalker» Туреччина, який зберігав та перевозив у автомобілі «DAEWOO Nexia», д/з НОМЕР_4 .
08.05.2014 року, о 13 год. 30 хв., працівниками міліції під час огляду автомобіля «DAEWOO Nexia», д/з НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_10 , по вул. Геологів в м. Хмельницькому, був вилучений даний предмет, схожий на пістолет.
В середині червня 2014 року ОСОБА_11 перебуваючи в приміщенні гаража за місцем проживання, незаконно вніс в конструкцію пістолету зміни шляхом видалення заглушки та закриття отвору на казенній частині ствола пістолета «Stalker R1-9х6-S», калібр 9 мм, № НОМЕР_7 в результаті чого, провів саморобним способом переробку вказаного пістолета, пристосувавши його для проведення пострілів 9-мм револьверними патронами, виготовленими саморобним способом, шляхом установки в зарядну камору шумового патрону кульки із свинцевого сплаву діаметром 6,2 мм. Даний пістолет, ОСОБА_11 зберігав по місцю проживання в квартирі
АДРЕСА_6 . 16.07.2014, працівниками міліції під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_6 , де проживає ОСОБА_11 , був вилучений револьвер «Stalker R1-9х6-S», № НОМЕР_7 . Згідно висновку експерта №81-б від 18.07.2014, вилучений у
ОСОБА_11 револьвер «Stalker R1-9х6-S», № НОМЕР_7 , являється короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, револьвером, який ОСОБА_11 незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу, а саме в порушення Положення «Про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 та Наказу МВС України №622 від 21.08.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів».
Так, в середині червня 2014 року, ОСОБА_11 через мережу «Інтернет» у невстановленої особи придбав сигнальний пістолет «Stalker R1-9х6-S», калібр 9 мм, № НОМЕР_7 , який зберігав по місцю свого проживання в квартирі АДРЕСА_6 .
Надалі, протягом декількох днів ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, в приміщенні гаража за місцем проживання, незаконно вніс в конструкцію пістолету зміни шляхом видалення заглушки та закриття отвору на казенній частині ствола пістолета «Stalker R1-9х6-S», калібр 9 мм, № НОМЕР_7 . Тим самим,
ОСОБА_11 провів саморобним способом переробку вказаного пістолета, пристосувавши його для проведення пострілів 9-мм револьверними патронами, виготовленими саморобним способом, шляхом установки в зарядну камору шумового патрону кульки із свинцевого сплаву діаметром 6,2 мм.
Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 04 серпня 2015 року вирок щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації його дій за ч.1 ст.289 КК України, визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, підстави виправдання за ч.2 ст.189 КК України, повернення належних йому мобільних телефонів та зняття арешту з належного йому автомобіля скасовано та ухвалено свій вирок, яким:
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла, а за ч.1 ст. 185 та ч.2 ст.355 КК України ухвалено вважати його засудженим до позбавлення волі на строк відповідно 2 та 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю цих злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.

Строк відбуття призначеного покарання ухвалено обчислювати з 04 серпня 2015 року, із зарахування в цей строк часу перебування його під вартою з 08 травня 2014 року по 03 серпня 2015 року включно.

Ухвалено вважати ОСОБА_8 виправданим за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України через не доведення того, що це кримінальне правопорушення вчинено ним.

Належні ОСОБА_8 автомобіль «Toyota Camry» 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та два мобільних телефони «іPhone», «Samsung Duos GT E1182» передано у рахунок конфіскації.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.
Виправдовуючи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.4 ст.189, ч.5 ст.186 КК України, суд вказав, що органами досудового слідства не зібрано доказів причетності їх до вчинення цих кримінальних правопорушень, що підтверджується їх показаннями, показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 , який не вказав, що саме ці обвинувачені відкрито викрали його кошти та телефон, які знаходилися у автомобілі, а згодом заволоділи і самим автомобілем.

В поданих апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити свій вирок, яким засудити:

- ОСОБА_9 за: - ч.4 ст.189 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; - за ч.5 ст.186 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.289 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ОСОБА_10 за: - ч.4 ст.189 КК України на 7 років позбавлення волі; - за ч.5 ст.186 КК України на 8 років позбавлення волі; - за ч.3 ст.289 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; - за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ОСОБА_11 за: - ч.2 ст.189 КК України на 4 роки позбавлення волі; - за ч.1 ст.263-1 КК України на 3 роки позбавлення волі; - за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі, а на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суровим визначити остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд оцінюючи суперечливі показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_17 безпідставно визнав наявність між ними цивільно правових відносин, а відтак і боргу ОСОБА_7 перед ОСОБА_17 за поставлену у 2012 році пшеницю, неправильно оцінив наданий ОСОБА_17 договір з цього приводу, не звернувши при цьому уваги й на те, що долучений до матеріалів кримінального провадження договір відступлення права вимоги від 07 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , є нічим іншим, як штучно створеним доказом неіснуючого зобов`язання, та незаконно виправдав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.4 ст. 189 КК України, не дивлячись на те, що потерпілий ОСОБА_7 при допиті у суді повідомляв, що після нанесеного йому ОСОБА_8 першого удару він втратив рівновагу та ззаду отримав від них удари, кількість та послідовність яких не зміг пояснити через їх нанесення зі спини.

Пославшись на положення п.1 ч.3 ст.374 КПК України, вважає неправильними висновки суду і щодо їх виправдання за ч.4 ст. 189 КК України, оскільки, на його думку, такі висновки не відповідають фактичним обставинам провадження, адже й вони брали участь у побитті цього потерпілого, а тому факту, що викрадений автомобіль був повернутий ОСОБА_7 лише після їх затримання суд взагалі будь-якої оцінки не дав.

Зазначає, що перекваліфіковуючи дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.5 ст.186 КК України на ч.1 ст.185 КК України та виправдовуючи ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні й цього кримінального правопорушення суд, порушуючи вимоги ст.370 КПК України достатніх для цього мотивів та підстав у вироку не навів, на викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснення щодо кваліфікації дій про відкрите викрадення чужого майна уваги не звернув.

Процитувавши роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п.9 постанови №13 від 23.12.2005 року «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчиненні стійкими злочинними об`єднаннями» стверджує, що судом безпідставно з обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виключено й кваліфікуючу ознаку інкримінованих їм кримінальних правопорушень їх вчинення організованою групою, без надання належної оцінки їх, разом з ОСОБА_8 , діям, які мали системний характер, організованість, тривалість, розподіл ролей, що підтверджено даними протоколів про результати аудіо-, відеоконтролю за особою та іншими доказами.

Погодившись з висновками суду щодо спланованих та послідовних дій обвинуваченого ОСОБА_11 , спрямованих на залякування та вимагання коштів у потерпілого ОСОБА_16 , зазначає, що разом з тим, суду слід було показання потерпілого ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_11 про відсутність в останнього разом з ОСОБА_8 попередньої змови на вимагання коштів в цього потерпілого оцінити критично, та визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, як про це йшлося в обвинувальному акті.

Акцентує увагу й на тому, що судові дебати суд провів за відсутності потерпілого ОСОБА_7 , не зважаючи на заявлене прокурором клопотання про бажання цього потерпілого взяти у них участь, а покарання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 призначив без урахування суспільної небезпечності вчинених ним злочинів та даних про їх особи;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_14 просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України скасувати із закриттям провадження в справі у цій частині через не доведення його участі у вчиненні цього кримінального правопорушення, а за ст.198 КК України призначити покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, від відбування якого, на підставі ст.75 КК України, звільнити з випробуванням з іспитовим строком.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що належними та допустимими доказами винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України не доведена, автомобіль, яким ОСОБА_10 користувався і у якому знайшли перероблений сигнальний пістолет, при цьому у загальнодоступному для всіх місці та без жодних відбитків на ньому, належить на праві власності не ОСОБА_10 , а його батькові, а тому він не міг знати, що у ньому знаходиться будь-який вогнепальний пристрій та, що згідно обвинувального акту його підзахисний обвинувачувався саме у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї, а не у її носінні.

Зазначає, що при призначенні покарання та при вирішенні питання про можливість звільнення від його відбування з випробуванням, суд не врахував таких пом`якшуючих його обставин, як молодий вік обвинуваченого, сприяння слідству в розслідуванні кримінального провадження, вибачення його потерпілим, відсутність будь-яких матеріальних та моральних претензій з боку останнього та його прохання не застосовувати до ОСОБА_10 покарання, пов`язаного із позбавленням волі, наявність грамот за спортивні досягнення, що характеризує його як соціальну особу;

Пославшись на те, що у мотивувальній частині вироку колегією суддів було прийнято рішення про виправдання ОСОБА_10 в обвинуваченні за ч.3 ст.289 КК України, а в резолютивній частині вироку про це не згадується, то просить і: «В резолютивній частині вироку додати вказівку суду строком та додати в резолютивній частині вироку вказівку суду про виправдання ОСОБА_10 за ч.3 ст.289 КК України через недоведеність його вини у вчиненні злочину»;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_15 просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_11 за ч.1 ст.189 КК України скасувати із закриттям провадження в справі у цій частині через відсутність доказів, які б це обвинувачення підтверджували, а від відбування призначеного покарання за вчинення інших кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 та ч.1 ст.263-1 КК України звільнити з випробуванням з іспитовим строком.

Такі апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що згідно даних обвинувального акта ОСОБА_11 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, проте, порушуючи вимоги ст.377 КПК України суд вийшов за межі обвинувачення, та дії ОСОБА_11 кваліфікував за ч.1 ст.189 КК України, як вимога передачі майна з погрозою насильства над потерпілим.

Стверджує, що надані в судовому засіданні показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 є протилежними тим, що зазначені у вироку, адже у суді вони ствердили лише про наявність конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , а про те, що ОСОБА_16 вимагав у ОСОБА_11 5000 дол. США та мав умисел на їх заволодіння їм відомо не було.

Вважає, що за призначене ОСОБА_11 покарання за вчиненні ним кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.263 та ч.1 ст.263-1 КК України, з урахуванням його неповнолітнього віку, та того, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, визнав вину у їх вчиненні та щиро розкаявся, його посередня характеристика за місцем проживання та позитивна за місцем навчання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, давали суду підстави для застосування положень ст.75 КК України та звільнення від його відбування з випробуванням;

-потерпілий ОСОБА_16 просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_11 покарання за вчинене у тому числі і щодо нього кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.189 КК України у виді позбавлення волі змінити на більш м`яке, не пов`язане з обмеженням чи позбавленням волі, посилаючись на те, що його показання та показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 у суді спростовують висновок суду про сплановані дії ОСОБА_11 на залякування та вимагання у нього коштів, а наявні у матеріалах кримінального провадження та досліджені судом докази давали суду підстави для виправдання ОСОБА_11 , як і ОСОБА_8 , за вчинений щодо нього злочин.
Акцентує увагу й на невідповідності дати винесення вироку даті, зазначеній у самому вироку.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 просить залишити вирок суду стосовно його підзахисного без зміни, а подану апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що твердження прокурора про вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченими організованою групою не заслуговують на увагу та спростовуються, у тому числі, даними матеріалів негласних слідчих дій, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянтів на підтримку апеляційних скарг з посиланням на зазначені у них доводи, допитавши потерпілого ОСОБА_7 , колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_16 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_15 на ухвалений Хмельницьким міськрайонним судом щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирок до задоволення не підлягають, оскільки їх винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних та досліджених судом доказів.

Так, ніким із апелянтів не оспорюються висновки суду про вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 , за наведених у вироку обставин, кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 та ч.1 ст.263-1 КК України, а обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , разом із захисниками, вважають правильним рішення суду як про перекваліфікацію їх дій із ч.3 ст.289 КК України на ст.198 КК України так і про виправдання за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.186 та ч.4 ст.189 КК України.
Викладені ж в апеляційній скарзі прокурора доводи таких висновків суду не спростовують, адже:
- обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 категорично заперечили свою причетність до вчинення цих злочинів;
-згідно показань потерпілого ОСОБА_7 , даних у тому числі в апеляційному суді, він не заперечував наявність у нього із ОСОБА_17 цивільно-правових відносин щодо поставки йому останнім у 2012 році пшениці, спору з приводу розрахунку за неї, наявності його підписів на договорі та довіреності з цього приводу (т.5 а.п.248-249, 251), проте не підтвердив того, що участь у його побитті, крім ОСОБА_8 , брали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Не впевнений він і в тому, чи ОСОБА_9 взагалі сідав у його автомобіль;
- як показав обвинувачений ОСОБА_8 , приблизно о 8 год. 15. хв. 08 травня 2014 року поблизу помешкання ОСОБА_7 що в смт. Ярмолинці саме він, ОСОБА_8 , примушував його до виконання цивільно правових зобов`язань щодо повернення боргу за здане ОСОБА_17 зерно, бив його, після чого незаконно заволодів керованим ним автомобілем та поїхав в сторону м. Хмельницького, проте не доїхавши до міста заїхав на територію ресторанно-готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_5 », де за згодою його власника ОСОБА_19 залишив цей автомобіль, з якого викрав також знайдені у «бардачку» гроші. Коли до цього комплексу приїхали ОСОБА_10 та ОСОБА_9 то він ключі (брелок) від краденого автомобіля передав їм та попросив приховати автомобіль і не повідомляти про його угон, на що вони погодились. За його твердженнями будь-якої участі у примушуванні ОСОБА_7 до повернення боргу ОСОБА_17 , викрадення автомобіля та грошей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не брали, про ціль його приїзду до ОСОБА_7 не знали;
-будучи допитаним судом свідок ОСОБА_17 , надавши договір про уступку права вимоги (т.5 а.п. 25) підтвердив показання ОСОБА_8 щодо передачі йому ОСОБА_17 права вимоги боргу з ОСОБА_7 за продане йому у 2012 році зерно пшениці у розмірі 156000 грн., оскільки у 2010 році він позичав у ОСОБА_25 20000 дол. США під майбутній урожай. Вранці 08 травня 2014 року ОСОБА_7 телефонував до нього, ОСОБА_17 , та уточнював суму боргу;
-згідно показань свідка ОСОБА_19 , навесні 2014 року в його заклад «Загадка» заїхав білий позашляховик, в якому знаходився лише водій, який і попросив його про перебування на території закладу цього автомобіля. Можливо цим чоловіком і був ОСОБА_8 , який сів в інший автомобіль та від`їхав, а залишений ним автомобіль через декілька годин забрали працівники міліції.
Крім того, відповідно до виписаних у ч.1 та ч.3 ст.404 КПК України імперативних вимог суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, і лише за клопотанням учасників судового провадження може повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, і то за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявили клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення що оскаржується.
Натомість, подаючи апеляційну скаргу, у ній прокурор не просив про дослідження апеляційним судом будь-яких доказів (п.5 ч.2 ст.396 КПК України), а заявлене прокурором під час розгляду апеляційним судом апеляційних скарг клопотання лише про допит потерпілого ОСОБА_7 було задоволено.
Без безпосереднього дослідження доказів, суд апеляційної інстанції не вправі давати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, у тому числі й щодо даних, отриманих внаслідок прослуховування телефонних розмов, як про це йдеться в апеляції прокурора.
Потерпілий ОСОБА_7 в установленому порядку повідомлявся судом першої інстанції про час, день та місце розгляду справи, у тому числі й про час, день, та місце, коли суд першої інстанції перейшов до такої стадії розгляду справи, як судові дебати, проте в це судове засідання не з`явився, що не перешкоджало суду провести їх без цього потерпілого, адже виступ у судових дебатах є правом а не обов`язком потерпілого.
Більше того, така можливість йому була надана апеляційним судом, проте виступити в судових дебатах він відмовився.
Відповідно до ч. 3 ст. 28 КК України, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 23 грудня 2005 року «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчиненні стійкими злочинними об`єднаннями», злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.
Не тільки таких ознак, але й участі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.186, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, встановлено не було.
Обвинувачені заперечували свою причетність і участь в діяльності організованої групи. При цьому, кожен з них, визнаючи спільне знайомство, а з окремими і дружні стосунки, пов`язані з проживанням по сусідству, заняттям спортом, спільним проведенням часу, наявністю спільних друзів, заперечували про свою обізнаність щодо дій окремих обвинувачених, пов`язаних із вчиненням кримінальних правопорушень в різних місцях м. Хмельницького і в різний час. Такі твердження обвинувачених будь-якими доказами не спростовано.
Не здобуто ні в ході досудового розслідування (за матеріалами кримінального провадження), ні в суді, будь-яких доказів на підтвердження існування єдиного плану та його змісту, відомого і схваленого всіма учасниками групи, щодо вимагання чужого майна, а також доказів, які свідчать про стійке об`єднання обвинувачених, постійні міцні внутрішні зв`язки, підпорядкування встановленим загальним правилам поведінки, розподіл функцій між ними.
Такі висновки випливають, зокрема, з оцінки доказів про обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а саме відсутність будь-яких ознак планування та зв`язку, який би свідчив про послідовність чи взаємопов`язаність дій обвинувачених.
Не можуть бути задоволеними й апеляційні вимоги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_16 про безпідставне засудження ОСОБА_11 за ч.1 ст.189 КК України, про тяжкість призначеного йому покарання та про необхідність звільнення від його відбування з випробуванням.
Будучи допитаним судом обвинувачений ОСОБА_11 при цьому показав, що зустрічався з ОСОБА_26 лише для того, щоб з`ясувати причини образ з його боку на свою адресу. Жодних вимог щодо передачі коштів на адресу ОСОБА_16 не висловлював. Після зустрічі з ОСОБА_16 в кафе «Ваніль» до нього підійшов ОСОБА_8 та попросив не зачіпати ОСОБА_16 .. Під час зустрічі з ОСОБА_16 поблизу «Кондитерської лавки» по вул. Проскурівській в м. Хмельницькому, випадково показав останньому папірець з написом 5 000 $, без будь-якого умислу. Зустрівшись з ОСОБА_16 біля ТЦ «Оазис» та на вул. Кам`янецькій, декілька разів штовхнув його.
Потерпілий ОСОБА_16 підтвердив у суді, що протягом січня-квітня 2014р. ОСОБА_11 вимагав у нього кошти на відшкодування моральної шкоди, за ніби то образу на його адресу. При цьому ОСОБА_11 погрожував фізичною розправою та пошкодженням особистого майна, після чого на належному йому автомобілі з`явились подряпини. 03 березня 2014р. поблизу ТЦ «Оазис», 11 березня 2014р. біля ТЦ «Атріум» та 31 березня 2014р. поблизу дитячої лікарні на вул. Кам`янецькій ОСОБА_11 вимагав швидшого вирішення питання та наніс йому декілька ударів по обличчю, в пах та живіт, а під час зустрічі 24 лютого 2014р. поблизу «Кондитерської лавки» що по вул. Проскурівській, ОСОБА_11 показав йому папірець на якому був напис 5000 $, як відшкодування за заподіяну моральну шкоду, і при цьому пригрозив, знайти його та заважати жити, а також натякав на передачу грошей. Оскільки, погрози з боку ОСОБА_11 продовжувались, тому він звернувся по допомогу в органи внутрішніх справ. Після цього, за порадою міліціонерів, в розмовах з ОСОБА_11 він посилався на нібито домовленість з ОСОБА_8 щодо співпраці.
ОСОБА_20 , будучи допитаною в якості свідка показала, що на прохання ОСОБА_11 слідкувала за належними ОСОБА_16 автомобілями Хонда та Мазда та двічі повідомляла його, що автомобіль Хонда бачила біля ТЦ «Оазис» та біля «Кондитерської лавки»;
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні підтвердив, що на прохання ОСОБА_11 слідкував за пересуванням та місцем перебування самого ОСОБА_16 , якого знає ще з 2013р. як успішного підприємця щодо реалізації товару через мережу Інтернет. Крім цього, був присутній під час зустрічей ОСОБА_11 та ОСОБА_16 біля ТЦ «Оазис», ТЦ «Атріум» та на вул. Кам`янецькій (біля дитячої лікарні).
Згідно даними протоколу №1734 - 30.05.14 за результатами проведення НСРД відносно ОСОБА_11 про те, що він зберігав перероблену вогнепальну зброю, та, крім цього, спілкувався із знайомими та давав їм вказівки щодо переслідування ОСОБА_16 , встановлення його місця знаходження та перебування.
Брат цього потерпілого ОСОБА_24 у суді ствердив, що ОСОБА_16 жалівся йому на погрози з боку ОСОБА_11 , побиття ним брата, та вимагання грошей в сумі 5 000 дол. США. У ОСОБА_16 був автомобіль «Хонда Акорд» фіолетового кольору, який в лютому-березні 2014р. дійсно був пошкоджений невстановленими особами. Про причетність до цих подій ОСОБА_8 брат йому не розповідав.
Об`єктивно такі показання підтверджені даними протоколу огляду автомобіля з фото-таблицями до нього від 11.04.2014 року (т.3, а.п.100-106), відповідно до якого під час огляду автомобіля «Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_8 були виявлені значні його пошкодження по лівій стороні кузова у вигляді подряпин та потертостей.
Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що бачив ОСОБА_16 та ОСОБА_11 неподалік його дому по АДРЕСА_7 , і з губи ОСОБА_16 йшла кров. Пізніше ОСОБА_16 йому розповів, що у нього з ОСОБА_11 проблеми і той вимагає у нього гроші.
Про побиття ОСОБА_16 ОСОБА_11 та вимагання у нього грошей підтвердила суду і свідок ОСОБА_23 , ствердивши, що була очевидцем цього.
Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 347 від 09.04.2014 (т.3, а.п.92-93) у потерпілого ОСОБА_16 станом на 31.03., 03.04.2014, виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин лівої завушної ділянки голови, поверхневих ран слизової оболонки лівої половини верхньої губи та правої половини нижньої губи, що могли утворитися від не менше ніж дворазової прямої травмуючої дії тупих твердих предметів чи предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, по механізму «удар» (крововилив), «удар-розтягнення-надрив» (поверхневі рани), та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки). Судячи по кольору крововиливу, він може мати давність утворення в межах 3-х-8-ми діб до моменту проведення судово-медичної експертизи 03.04.14 р., що не виключає можливості його утворення в час, який вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи, стан загоєння поверхневих ран слизової оболонки губ, може мати давність утворення не менше 1-ї 2-х діб до моменту проведення судово-медичної експертизи 03.04.14, що не виключає можливості їх утворення в час, який вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи. Вказане вище не виключає можливості утворення тілесних ушкоджень за тих обставин, які вказані у постанові про призначення судово-медичної експертизи та самим потерпілим.
Оцінивши ці докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а в сукупності достатності суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України, призначивши йому за це покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, яке, на думку колегії суддів, відповідало тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.
Разом з тим, призначаючи ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю злочинів за таким, виписаним у ч.1 ст.70 КК України принципом, як поглинення менш суворого покарання більш суворим, поза увагою суду залишилось те, що він поглинає рівнозначні покарання, адже як за ч.1 ст.263 КК України так і за ч.1 ст.263-1 КК України призначив йому покарання по 3 роки позбавлення волі.
Водночас, слідуючи приписам ч.2 ст.404 КПК України та урахувавши наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, як визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом вогнепальної зброї та щирого каяття в цьому, молодого віку, позивної характеристики за місцем навчання, колегія суддів доходить висновку про можливість застосування положень ст.69 КК України та призначення ОСОБА_11 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263-1 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї норми закону у виді позбавлення волі на строк 2 роки, пом`якшивши у такий спосіб призначене судом першої інстанції покарання за це кримінальне правопорушення, а за сукупністю вчинених ним злочинів, передбачених ч.1 ст.189, ч.1 ст.263 та ч.1 ст.263-1 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточне покарання йому визначити у виді 3 років позбавлення волі.
При апеляційному перегляді вироку суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження й викладені в апеляції захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_14 доводи про недоведеність участі ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КПК України.
Так, сам ОСОБА_10 не заперечував того, що саме з керованого ним автомобіля «ДЕО Нексія», яким останнім часом користувався лише він, працівники міліції о 13 год. 30 хв. 08 травня 2014 року на задньому сидінні виявили та вилучили сигнальний пістолет, який згідно даних висновку судово-балістичної експертизи №63-6 від 28.05.2014 (т.2, а.п.144-149) є гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю, виготовлений саморобним способом, шляхом переробки (видалення заглушки та закриття отвору на казенній частині ствола) сигнального пістолета «Stalker-М-906», № НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 , калібру 9 мм, Р.А.К., виробництва «Meydan Stalker»Туреччина.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які 08 травня 2014 року в якості пасажирів перебували в цьому автомобілі, заперечили належність цього пістолета їм.
Відповідно до даних протоколу огляду цього транспортного засобу від 15.05.2014 (т.2, а.п.114-115) у ньому було виявлено та вилучено: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , серії НОМЕР_9 ; технічний паспорт на автомобіль, серії НОМЕР_10 ; страховий поліс серії АС/9544493; тимчасовий талон на право керування цим транспортним засобом серії ТВА № 013697 на ім`я ОСОБА_10 .
Оцінивши й ці докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а в сукупності достатності суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, призначивши йому за це кримінальне правопорушення мінімальне покарання, передбачене санкцією цієї норми закону у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Посилання апелянта на п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження із зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» у даному випадку, на думку колегії суддів, є недоречним, оскільки в автомобілі цей пістолет він зберігав не тільки тоді, коли знаходився в ньому, але й тоді, коли був поза межами автомобіля.
Не можуть бути задоволеними й вимоги цього апелянта про внесення в резолютивну частину вироку суду першої інстанції вказівки про виправдання ОСОБА_10 за ч.3 ст.289 КК України, оскільки суд, на підставі ч.3 ст.377 КПК України, його дії із цієї норми закону перекваліфікував на ст.198 КК України, а не виправдав за ч.3 ст.289 КК України, як про це йдеться в апеляції.
Урахувавши тяжкість вчинених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, у тому числі і пов`язаних з незаконним обігом вогнепальної зброї, їх особи, передбачених ст.75 КК України підстав для звільнення від відбування призначеного їм покарання з випробуваннями колегія суддів не убачає. Не наведені такі і в апеляціях їх захисників та потерпілого ОСОБА_16 .
До того ж, ОСОБА_10 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України - не визнали.
ОСОБА_11 хоча й розпочав вчиняти кримінально-карні дії щодо ОСОБА_16 будучи неповнолітнім, проте закінчив їх у повнолітньому віці.
Санкцією ст.198 КК України передбачені і такі види покарань як арешт на строк до 6 місяців та обмеження на строк до 3 років.
ОСОБА_9 за це кримінальне правопорушення призначено покарання у виді позбавлення волі на 2 роки 6 місяців, тобто ближче до максимального, відтак, з доводами прокурора про його невідповідність, внаслідок м`якості, тяжкості цього злочину та його особі колегія суддів погодитися не може.
Разом з тим, урахувавши його молодий вік, характеристику, зайнятість суспільно-корисною працею, перше притягнення до кримінальної відповідальності, щире каяття у вчиненому, відсутність обставин, які б обтяжували покарання та тяжкість цього злочину, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про можливість його виправлення без відбування призначеного покарання.
При цьому судом ураховано й те, що 3 місяці він перебував під вартою, а заздалегідь не обіцяне ним зберігання викраденого ОСОБА_8 автомобіля тривало декілька годин.
Виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.5 ст.186, ч.4 ст.189 КК України суд у вироку зазначив, що робить це через не доведення їх участі у вчиненні цих злочинів, проте чинний КПК України такої підстави для виправдання не містить (п.п.1,2 ст.284, ч.1 ст.373 КПК України).
Натомість, слідуючи положенням ч.2 ст.404 КПК України колегія суддів уважає, що виправданню вони підлягають на такій, передбаченій п.2 ч.1 ст.373 КПК України підставі, як не доведення того, що ці кримінальні правопорушення вчинені ними.
Описка суду, як про це йдеться в апеляції потерпілого ОСОБА_16 , про ухвалення вироку 30 квітня 2014 року, виправлена ухвалою суду від 08 травня 2015 року (т. 6 а.п.36).
Оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засуджені до покарання у виді позбавлення волі яке мають відбувати реально, й ухвалений з цього приводу вирок суду набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом (ч.2 ст.532 КПК України) та підлягає безумовному виконанню (ч.2ст.534 КПК України), то колегія суддів вважає, що з метою недопущення ухилення від його відбування цими засудженими, вони підлягають арешту в залі апеляційного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, п.2 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів судової палати, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_16 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_15 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення.

В порядку ст.404 КПК України вирок Хмельницького міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року щодо призначеного ОСОБА_11 за ч.1 ст.263-1 КК України покарання та ОСОБА_10 й ОСОБА_9 щодо підстави виправдання - змінити.

Вважати ОСОБА_11 засудженим за ч.1 ст.189 КК України - до покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Із застосуванням ст.69 КК України, за ч.1 ст.263-1 КК України ОСОБА_11 пом`якшити покарання до 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_11 призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виправданими за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.186, ч.4 ст.189 КК України через не доведення того, що ці кримінальні правопорушення вчинені цими обвинуваченими.

З метою виконання вироку Хмельницького міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 арештувати в залі суду.

В решті вирок щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом 3-х місяців з дня її оголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали.
Судді /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2