Справа № 1-7/2008 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня
2008 р.
м. ОСОБА_5о-Франківськ.

Тисменицький місцевий суд Івано-Франківської області в
складі :

головуючого судді Струтинського
Р.Р.,

секретаря Бардюк
Л.В.,

з участю прокурора Каляндрук А.В.,

захисника
ОСОБА_1,

потерпілого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
ОСОБА_5о-Франківську кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, одруженого, утриманця двох
неповнолітніх дітей, з вищою освітою, працюючого оперуповноваженим ВДСБЕЗ УМВС
України в Тернопільській області, не судимого, українця, громадянина України,
військовозобов'язаного, у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК
України,-

в с т а н о в и в :

Підсудний
ОСОБА_3 керуючи
транспортним засобом, порушив правила безпеки руху та експлуатації транспорту,
внаслідок чого спричинив
потерпілому ОСОБА_2 тяжке тілесне ушкодження.

Вказаний
злочин підсудний вчинив при наступних обставинах.

20
лютого 2004 року в темну пору доби приблизно о 22.00 год., підсудний ОСОБА_3 керуючи автомобілем ЗАЗ-110307
реєстраційний НОМЕР_1, рухався в м. Тисмениця, Івано-Франківської області по вул.
Галицькій, в напрямку м. Тернопіль, зі швидкістю 40 км/год. В цей час по вул.
Галицькій, в районі повороту до меблевої фабрики, по правому краю проїзної
частини в попутному напрямку рухався пішохід ОСОБА_2 ОСОБА_3, маючи об'єктивну
можливість виявити небезпеку і перешкоду для руху автомобіля у вигляді пішохода
ОСОБА_2, що рухається в попутному напрямку по проїзній частині дороги, в
порушення вимог пунктів 1.3., 1.5., 2.3.,
12.1., 12.2., 12.3. Правил дорожнього руху України, нехтуючи безпекою
дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою,
знаючи, що рухається у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не
обрав безпечної швидкості руху, яка б давала змогу зупинити автомобіль у межах
видимості дороги, і при виникненні небезпеки для руху та перешкоди, не вжив
заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля, або безпечного
для інших учасників руху об'їзду пішохода ОСОБА_2, внаслідок чого вчинив наїзд
на нього, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в
момент спричинення, у вигляді відкритого перелому нижньої третини правої
гомілки, відкритого перелому 2,3,4 плюсневих кісток з ранами в ділянці правої
нижньої кінцівки.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні пред'явленого
йому в обвинуваченні злочину та закладений до нього потерпілим цивільний позов не визнав,
за наслідками вчиненого не розкаявся і дав суду
показання про те, що 20.02.2004 року власним автомобілем ЗАЗ-110307 „Славута” НОМЕР_1 разом із дружиною, двома
неповнолітніми дітьми поїхав в м. Івано-Франківськ, щоб зустріти на вокзалі
свого тестя ОСОБА_4, який повертався до дому із Росії. Зустрівши
останнього вони приблизно о 22 год. із
м. Івано-Франківська поїхали до дому в м. Бучач. Також разом із тестем в
автомобіль сів під'їхати по дорозі його співпрацівник по імені ОСОБА_5, житель
с. Скоморохи. Він особисто
перебував за кермом
автомобіля, на передньому сидінні пасажира сидів ОСОБА_5, на задньому сидінні
зліва направо знаходились дружина, двоє дітей та тесть. ОСОБА_5 по дорозі із м.
Івано-Франківська відразу
заснув. Дружина, тесть та діти розмовляли між собою на задньому сидінні.
Автомобіль був в технічно справному стані. На той час вже була темна пора доби, опадів не було,
в автомобілі було включене ближнє світло фар. На початку м. Тисмениця швидкість
руху автомобіля становила
60 км/год., він рухався
в правій смузі руху, дорога ліхтарями вуличного освітлення не освітлювалась.
Коли автомобіль знаходився приблизно за 150 м.
до невеликого повороту головної дороги ліворуч, із-за повороту виїхали два
зустрічних автомобіля. Один автомобіль рухався по правій смузі, а другий
автомобіль рухався по лівій смузі. Коли його автомобіль і зустрічні автомобілі почали зближуватися,
видимість почала зменшуватись, оскільки останні почали осліплювати його світлом своїх
фар, тоді він забрав
ногу з педалі газу і натиснув на гальма В цей час, після роз'їзду із двома зустрічними
автомобілями відчув, що він
щось зачепив правою частиною свого автомобіля.
Після цього зразу сильніше натиснув на гальма і зупинив автомобіль біля правого
краю проїзної частини. Коли подивився в дзеркало заднього виду, побачив, що на
проїзній частині дороги лежить чоловік. Зрозумів, що вчинив наїзд на людину. Як
чоловік до наїзду переходив дорогу,
чи знаходився на проїзній частині, не бачив, так як був засліплений зустрічним
автомобілем. Чоловік самостійно піднявся на ноги і з проїзної частини ступив
два кроки назад та знову впав на дорогу. Потерпілий хотів, щоб його віднесли до
дому, говорив, що він недалеко проживає, намагався самостійно піднятися на
ноги. Було видно, що потерпілий перебував в стані алкогольного сп'яніння, від
нього було чути запах алкоголю. Також суду показав, що на досудовому слідстві покази з
приводу руху його автомобіля під час скоєння ДТП із швидкістю 40 км/год дав під
впливом старшого дізнавача Тисменицького РВ УМВС ОСОБА_8, яка відбираючи в
нього пояснення та діючи в його інтересах дала саме таку пораду. В подальшому
даючи суду показання, підсудний свої покази з приводу руху його автомобіля під
час скоєння ДТП із швидкістю 40 км/год. змінив, зазначивши, що швидкість руху
становила в дійсності 60 км/год., а
попередні покази зумисно дав неправдиві, оскільки вважав, що саме так для нього
буде краще уникнути відповідальності. Просить суд закрити відносно нього
кримінальну справу на підставі ст.1 п.”б” Закону України “Про амністію” від 09.06.2007
р., про що подав до суду письмову заяву і представив свідоцтва про народження
дітей дочки ОСОБА_6-ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина - ОСОБА_7- ІНФОРМАЦІЯ_3, стосовно яких
неправомірних дій пред'явлених йому в обвинуваченні не вчиняв.

Не
зважаючи на повне заперечення вини
у скоєному самим
підсудним, суд, дослідивши зібрані по
справі докази, приходить до висновку, що винність ОСОБА_3 у вчиненні ним вищенаведених у вироку
неправомірних дій доводиться і наступними доказами.

Із
оголошених в судовому засіданні пояснень від 20.02.2004 року (а.с.11, 12) та
показів від 4.08.2005 року (а.с.68, 69) даних підсудним ОСОБА_3 під час
досудового слідства, вбачається, що останній стверджував про те, що перед ДТП
його автомобіль рухався зі швидкістю 40 км/год., однак він був осліплений
світлом фар зустрічних автомобілів, внаслідок чого почав зменшувати швидкість
до 15 км/год., після чого відбувся наїзд автомобілем на пішохода, якого до
наїзду не бачив. Однак показами даними підсудним в судовому засіданні та оглошеними
в судовому засіданні показами підсудного даних ним на досудовому слідстві 18.112005 р. під час допиту в якості
обвинуваченого в присутності захисника, стверджується, що ОСОБА_3 змінив свої первинні
показання, вказавши що перед ДТП рухався зі швидкістю 60
км/год., а
раніше давав неправдиві показання про швидкість руху його автомобіля 40
км/год., так як вважав, що саме так для
нього буде краще
уникнути відповідальності. За
таких обставин, суд вважає покази дані підсудним в судовому засіданні та під час
допиту на досудовому слідстві в якості обвинуваченого упередженими,
неправдивими та даними з метою уникнення підсудним кримінальної
відповідальності.

В судовому засіданні потерпілий
ОСОБА_2 дав суду показання про те, що 20.02.2004 року приблизно о 21.30 год. він в м. Тисмениця повертався додому по правому краю проїзної
частини вул. Галицької в напрямку центру міста. На відрізку дороги до повороту
ліворуч на вулицю, що веде до кладовища, до проїзної частини справа примикає
узбіччя, яке було мокре, з болотом. Тому щоб не загрязнити взуття не йшов по
узбіччі, а рухався по
асфальту на відстані біля 80 см. від узбіччя. Коли знаходився приблизно
навпроти вулиці, що веде на кладовище, побачив, що позаду дорогу світлом фар
освітлює автомобіль. З метою своєї безпеки зупинився та повернувся на 90
градусів до проїзної частини дороги, щоб подивитися на автомобіль, що рухався
позаду. Коли повернувся, автомобіль, рухаючись з невеликою швидкістю,
знаходився на відстані біля 7 м., їхав прямо на нього. Він встиг лівою ногою ступити крок назад,
як відчув удар автомобіля в праву ногу, а потім удар в район нижньої щелепи та
втратив свідомість. Первинний удар автомобілем прийшовся у внутрішню поверхню
нижньої третини правої гомілки.
До свідомості прийшов в Тисменицькій центральній районній лікарні, того ж
вечора був госпіталізований в Івано-Франківську обласну клінічну лікарню. Просив
суд підсудного суворо не карати. Що стосується закладеного ним цивільного
позову до підсудного-відповідача, то просив задоволити його в поному обсязі
заявлених позовних вимог.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_8 суду показала, що обіймає посаду старшого дізнавача
Тисменицького РВ УМВС. Проводячи дізнання по факту ДТП, яке мало місце
20.02.2004 р., вона відбирала письмові пояснення про обставини його скоєння у
ОСОБА_3, під час чого останній ствердив про те, що перед ДТП його автомобіль
рухався зі швидкістю 40 км/год., однак він був осліплений світлом фар
зустрічних автомобілів, внаслідок чого почав зменшувати швидкість до 15
км/год., після чого відбувся наїзд автомобілем на пішохода, якого до наїзду не
бачив. Будь-яких порад ОСОБА_3 щодо змісту пояснень про швидкість руху його
автомобіля під час скоєння ДТП вона н е давала та давати не могла, оскільки це
суперечить її посадовим обов'язкам.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 суду показала, що 20.02.2004 р. її чоловік ОСОБА_3 автомобілем
ЗАЗ-110307 НОМЕР_1 разом із нею та двома їхніми дітьми поїхав в м. Івано-Франківськ,
щоб зустріти на вокзалі її батька, який повертався до дому із Росії. Зустрівши
останнього приблизно о 21 год. 30 хв. вони із м. Івано-Франківська поїхали до дому в м. Бучач. Також разом із батьком в автомобіль
сів під'їхати по дорозі його співробітник
ОСОБА_5, житель с. Скоморохи,
Бучацького р-ну. ЇЇ чоловік
керував автомобілем, на передньому сидінні пасажира
сидів ОСОБА_5, на задньому сидінні зліва направо знаходились вона, двоє дітей
та батько. ОСОБА_5 по дорозі із м. Івано-Франківська зразу відкинувся на
сидінні та заснув. Разом із батьком та дітьми розмовляли між собою на задньому
сидінні. На той час вже
була темна пора доби, опадів не було, в автомобілі було включене ближнє світло
фар. На початку м. Тисмениця швидкість руху автомобіля становила 60 км.год. Це
їй добре відомо, оскільки вона слідкувала за дорожньою обстановкою та дивилася на
показники спідометра. Через деякий час побачила, що назустріч рухається автомобіль, бо він своїм
світлом освітив салон їхнього автомобіля. Після цього побачила, що чоловік
автомобіль зупинив, сказав, що збив на дорозі людину. Проте ніякого удару не
чула і не бачила як це сталося бо не дивилася на дорогу. Коли повернулася
назад, то побачила, що позаду автомобіля приблизно 15 - 20 м. на проїзній
частині чоловік самостійно піднявся на ноги і з проїзної частини ступив два
кроки назад та знову впав на дорогу. Батько і чоловік вийшли із автомобіля до
даного чоловіка. Швидка медична допомога забрала потерпілого до лікарні.
Працівники міліції, які приїхали на місце події, почали проводити огляд. До їх
приїзду обстановка місця події порушена не була. Під час огляду автомобіля було
виявлено деформацію в напрямку спереду назад правого дзеркала заднього виду.
Інших пошкоджень в автомобілі не було. Крім того, свідок дала суду
показання про те, що слідчим ОСОБА_10 на досудовому слідстві під час її допиту
11.08.2005 р. в якості свідка неправдиво були відображені в протоколі допиту
(а.с. 70-71) її покази з приводу швидкості руху автомобіля під керуванням
ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП.

Проте із оголошених в судовому
засіданні показів від 11.08.2005 року (а.с. 70-71) даних свідком ОСОБА_9 під
час досудового слідства, вбачається, що остання ствердила про те, що на початку
м. Тисмениця до моменту скоєння ДТП швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_3
була не великою. За
дорожньою обстановкою вона не
слідкувала бо розмовляла із батьком та дітьми. За таких
обставин, суд вважає покази дані вищезазначеним свідком в судовому засіданні в
частині швидкості руху автомобіля під керуванням підсудного на момент скоєння
ДТП упередженими, неправдивими та даними з метою уникнення ОСОБА_3 кримінальної
відповідальності.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_10, який обіймає посаду слідчого СУ УМВС в Івано-Франківській
області, суду показав, що ним проводилося розслідування по даній кримінальній
справі. Протокол допиту свідка ОСОБА_9 про обставини скоєння ДТП був записаний
зі слів останньої, після чого прочитаний нею та підписаний. Будь-які корективи
та виправлення до протоколу допиту вищезазначеного свідка в подальшому не
заносилися.

Із оголошених в судовому засіданні
показів даних на досудовому слідстві свідком ОСОБА_11, який на момент розгляду
даної справи в суді перебуває за межами України, судом встановлено, що
20.02.2004 р. ОСОБА_3 автомобілем ЗАЗ-110307 НОМЕР_1 разом із дружиною ОСОБА_9
та двома дітьми приїхав в м. Івано-Франківськ,
щоб зустріти його на залізничном вокзалі по поверненню до дому із Росії.
Зустрівши його, приблизно о 21 год. 30 хв. вони із м. Івано-Франківська
поїхали до дому в м. Бучач. Також
разом із ним
в автомобіль сів під'їхати по дорозі його співробітник ОСОБА_5, житель с. Скоморохи, Бучацького р-ну. ОСОБА_3
керував автомобілем, на передньому сидінні пасажира
сидів ОСОБА_5, на задньому сидінні зліва направо знаходились ОСОБА_9, двоє дітей та він. ОСОБА_5 по дорозі із м.
Івано-Франківська зразу відкинувся на сидінні та заснув. Він разом із дочкою та дітьми розмовляли між собою на задньому
сидінні. На той час вже
була темна пора доби, опадів не було, в автомобілі було включене ближнє світло
фар. На початку м. Тисмениця швидкість руху автомобіля становила 40 км.год.
Через деякий час побачив,
що назустріч рухається автомобіль, бо він своїм світлом освітив салон їхнього
автомобіля. Після цього побачив,
що ОСОБА_3 автомобіль
зупинив, сказав, що збив на дорозі людину. Проте ніякого удару не чув і не бачив як це сталося бо не дивився на дорогу. Коли повернулася назад,
то побачив,
що позаду автомобіля приблизно 15 - 20 м. на проїзній частині чоловік
самостійно піднявся на ноги і з проїзної частини ступив два кроки назад та
знову впав на дорогу. Він та ОСОБА_3 підійшли до потерпілого, після чого
зупинили проїзджаючий автомобіль таксі, водій якого по радіостанції викликав
швидку медичну допомогу. По приїзду „швидка” забрала потерпілого до лікарні.
Працівники міліції, які приїхали на місце події, почали проводити огляд. До їх
приїзду обстановка місця події порушена не була. Слідів
гальмування нашого автомобіля виявлено не було. Під час огляду автомобіля було виявлено деформацію в
напрямку спереду назад правого дзеркала заднього виду. Інших пошкоджень в
автомобілі не було.

Факт того, що ОСОБА_3, керуючи
транспортним засобом, порушив правила безпеки руху та експлуатації транспорту,
внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_2 тяжке тілесне ушкодження
підтверджується даними, які місяться в :
протоколі огляду місця події від 20.02.2004 р.-(а.с.6-8), акті судово-медичного
огляду № 53 від 24.06.2004 р.-(а.с. 16-17), протоколі відтворення обстановки і
обставин події від 29.06.2005 р. - (а.с. 53-54), протоколі відтворення
обстановки і обставин події від 05.10.2005 р. - (а.с. 76-77), протоколі
відтворення обстановки і обставин події від 10.05.2006 р. - (а.с. 121-123)..

Згідно висновку судово-медичної
експертизи № 410 від 11.02.2005 р. ( а.с. 34-35 ) внаслідок наїзду потерпілий
ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що є небезпечні для життя в
момент спричинення, у вигляді : відкритого перелому нижньої третини правої
гомілки, відкритого перелому 2,3,4 плюсневих кісток з ранами в ділянці правої
нижньої кінцівки. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень та
пошкоджень на взутті потерпілого, можна вважати, що первинний удар виступаючими
частинами автомобіля, що рухався, прийшовся в нижню третину правої гомілки, коли
ОСОБА_2 знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні і був
повернутий переважно передньою поверхнею тіла..

Згідно висновку судової
автотехнічної експертизи № 975 від 20.07.2005 р. (а.с. 59-61), по умовах
видимості перешкоди 32,5 м та видимості в напрямку руху 53 м при відсутності
зустрічних автомобілів для автомобіля ЗАЗ-110307, водій ОСОБА_3 мав технічну
можливість попередити ДТП з моменту виникнення небезпеки для руху. Водій
ОСОБА_3 повинен був виконувати вимоги п. 12.3 ПДР України: „У разі виникнення
небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити,
негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного
засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.” Причиною настання
дорожньо-транспортної пригод є не виконання водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 Правил
дорожнього руху України.

Згідно висновків автотехнічної
експертизи № 1528 від 24.10.2005 р. (а.с. 81-83), по умовах видимості перешкоди
48,5 м. та видимості в напрямку руху 107,5 м. при двох зустрічних автомобілів
для автомобіля ЗАЗ-110307, водій ОСОБА_3 мав технічну можливість попередити ДТП
з моменту виникнення небезпеки для руху. Водій ОСОБА_3 повинен був виконувати
вимоги п. 12.3 ПДР України: „У разі виникнення небезпеки для руху або
перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для
зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших
учасників руху об'їзду перешкоди.” Причиною
настання дорожньо-транспортної пригод є не виконання водієм ОСОБА_3 вимог п.
12.3 Правил дорожнього руху України.

Згідно висновків автотехнічної
експертизи № 113 від 24.05.2006 р. (а.с. 128-129), яка зроблена по вихідних
даних отриманих під час відтворення обстановки та обставин події з участю водія
ОСОБА_3, максимально допустима швидкість руху автомобіля по умовах видимості
дороги в напрямку руху становить 88 км/год., водій автомобіля ОСОБА_3 рухаючись
зі швидкістю 60 км/год.
не мав технічної можливості уникнути ДТП з моменту настання небезпеки для руху.

Згідно висновків додаткової
автотехнічної експертизи № 147 від 30.06.2006 р. (а.с. 135-136), яка зроблена
по вихідних даних отриманих під час відтворення обстановки та обставин події з
участю водія ОСОБА_3, останній мав технічну можливість уникнути наїзду на
пішохода ОСОБА_2 шляхом виконання безпечного об'їзду зліва. Водій ОСОБА_3
повинен був виконувати вимоги п. 12.3 та 1.10 ПДР України (в частині визначення
поняття «перешкоди для руху» і виконання його вимог): застосувати гальмування або виконати
безпечний об'їзд пішохода з моменту виникнення небезпеки для руху. Причиною настання
дорожньо-транспортної пригод є не виконання водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 Правил
дорожнього руху України.

Згідно висновків комплексної судової
транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 2645/2646 від
28.11.2006 р. та № 18/519 від 26.02.2007 р. (а.с. 197-206), при співставленні
виступаючих частин автомобіля ЗАЗ-110307 з виявленими тілесними ушкодженнями у
ОСОБА_2 встановлено, що тілесні ушкодження утворились в момент, коли пішохід
ОСОБА_2 знаходився у вертикальному або близькому до цього положенні і своєю
лівою передньо-бічною поверхнею тіла був обернений до правої передньо-кутової
частини автомобіля, що рухався і при цьому його нижня права кінцівка
знаходилась в при піднятому положенні ( права нога не була опорною). В
подальшому відбувалось падіння тіла на проїзну частину дороги, в процесі якого
підборіддя пішохода могло сконтактувати як із правим бічним дзеркалом заднього
виду автомобіля, про що може свідчити зміщення дзеркала на автомобілі у
напрямку спереду-назад та забій м'яких частин обличчя в ділянці підборіддя у
пішохода, так при контакті ділянки підборіддя з поверхнею дорожнього покриття
при падінні тіла на дорогу. Тілесні
ушкодження могли утворитись у пішохода ОСОБА_2 за обставин, коли пішохід перед
наїздом на нього розвернувся обличчям автомобіля і знаходився у вертикальному
чи близькому до нього положенні, лівою ногою ступив крок назад, а праву ногу
залишив попереду і автомобіль здійснив наїзд на пішохода правою
передньо-кутовою частиною. При швидкості руху автомобіля 32,7...37,9 км/год.
(величина швидкості руху автомобіля встановлена під час проведення відтворення
з потерпілим ОСОБА_2) водій ОСОБА_3 мав технічну можливість шляхом застосування
екстреного гальмування зупинитися до місця наїзду і в такий спосіб запобігти
дорожньої пригоди. При швидкості руху автомобіля 40.0 км/год. і відсутності
зустрічних автомобілів водій ОСОБА_3 мав технічну можливість шляхом
застосування екстреного гальмування зупинитися до місця наїзду і в такий спосіб
запобігти дорожньої пригоди.

Оцінюючи зібрані докази в їх
сукупності, суд вважає, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ст. 286 ч.2 КК
України, так як він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки руху
та експлуатації транспорту, допустив наїзд на пішохода потерпілого - ОСОБА_2,
внаслідок чого заподіяв йому тяжке тілесне ушкодження.

Заслухавши висновок прокурора з
приводу заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи та зібрані по ній
докази, суд приходить до переконання, що до ОСОБА_3 слід
застосувати Закон України ,, Про амністію '' від 09.06.2007 р., і на підставі цього Закону кримінальну
справу
відносно зазначеної особи
закрити, оскільки, як стверджується наявною в матеріалах справи копією
свідоцтва про народження ОСОБА_9 -ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7- ІНФОРМАЦІЯ_3, в
останнього на утриманні дійсно перебуває двоє неповнолітніх дітей, а за скоєне
ним з необережності суспільно-небезпечне діяння передбачено покарання у виді
позбавлення волі на строк не більше десяти років. Будь-які інші обставини, які
б виключали можливість застосування щодо ОСОБА_3 акту амністії, судом не
встановлені.

На підставі п. “б”, ст.1, ст.ст. 6, 12 Закону України ,, Про амністію ''
від 09.06.2007 р. та керуючись ст. 6 п.4, 248 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3
у вчиненні злочину передбаченого ст.
286 ч. 2 КК України,
закрити на підставі Закону України ,, Про амністію '' від 09.06.2007 р.

До вступу постанови в законну силу міру
запобіжного заходу ОСОБА_3 залишити без змін-підписку про невиїзд.

Постанова може бути оскаржена до
Івано-Франківського апеляційного суду протягом 7-ми діб з дня її винесення, шляхом подачі апеляції через Тисменицький районний суд.

Головуючий:
Струтинський Р.Р.