Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/316/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участі прокурора - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000870 стосовно ОСОБА_9 за апеляційною скаргою заступника прокурора прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_10 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Джулинка Бершадського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, такого, що не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч.1 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Згідно ст. 76 КК України ОСОБА_9 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілих: ОСОБА_11 - 3435,00 грн., ОСОБА_12 -130,00 грн., ОСОБА_13 -1200,00 грн., ОСОБА_14 - 188,00 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

На користь держави з ОСОБА_9 стягнуто 2727, 66 грн. судових витрат.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_9 за те, що він 24 вересня 2014 року близько 20.00 год. в м. Гайворон, Кіровоградської області перебуваючи на вул. Некрасова звернув увагу на припаркований поряд з територією домоволодіння №20 легковий автомобіль ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення речей, які знаходились у вказаному автомобілі, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_9 переконавшись у відсутності власників та сторонніх осіб, шляхом відчинення дверей, проник в салон вказаного автомобіля, звідки таємно викрав: ноутбук «ASUS» вартістю 3250,00 грн.; сумку для ноутбука «ASUS» вартістю 185,00 грн.; накопичувач інформації типу - флеш карта «Transcend» об`ємом 4 Гб, вартістю 65,00 грн., а всього викрав майна на загальну суму 3500,00 грн.

Після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальних збитків на вищевказану суму.

Крім того, 30 вересня 2014 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в с. Хащувате, Гайворонського району, Кіровоградської області, з метою таємного викрадення чужого майна та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, прийшов до приміщення храму « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел та усвідомлюючи протиправність своїх дій ОСОБА_9 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб, шляхом виймання віконного скла з віконної рами, утворив отвір, через який проник у приміщення храму, в якому зі скриньки для пожертвувань, повторно таємно викрав гроші в сумі 130,00 грн.

Після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши храму «Миколая Чудотворця» матеріальних збитків на вищевказану суму.

Крім того, 01 жовтня 2014 року близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`янінняв с. Хащувате, Гайворонського району Кіровоградської області, з метою таємного викрадення чужого майна та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, прийшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого по АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_13 ..

Реалізуючи свій злочинний намір та усвідомлюючи протиправність своїх дій ОСОБА_9 , переконавшись у відсутності власників та сторонніх осіб, шляхом віджиму металевих ґрат та розбиття віконного скла, утворив отвір через який проник у приміщення магазину, звідки повторно, таємно викрав: 2 блока сигарет «Честер», вартістю 330,00 грн.; блок сигарет «Мальборо» вартістю 180,00 грн.; блок сигарет «Кемел» вартістю 170,00 грн.; упаковку розчинної кави «Якобс» вагою 450 грам вартістю 158,00 грн.; пляшку коньяку «Кримський резерв» ємкістю 0,5 літра вартістю 65,00 грн.; пляшку коньяку «Борисфен» ємкістю 0,5 літра вартістю 61,00 грн.; гроші в сумі 400,00 грн., а всього викрав майна на загальну суму 1364,00 грн.

З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальних збитків на вказану суму.

Крім того, 13 жовтня 2014 року близько 11.00 год. ОСОБА_9 з метою таємного викрадення чужого майна, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, прийшов на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій злочинний умисел та усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_9 переконавшись у відсутності власників та сторонніх осіб, шляхом розбиття віконного скла у віконній рамі, утворив отвір через який проник у приміщення літньої кухні, в якому в сумці, яка знаходилась на столі виявив гаманець, з якого повторно таємно викрав:гроші в сумі 200,00 грн.; картку «Райффайзен банку Аваль» на ім`я ОСОБА_15 , на якій грошові кошти були відсутні, з аркушем на якому був зображений PIN код до картки, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_14 матеріальних збитків на загальну суму 200,00 грн.

Частину викрадених коштів ОСОБА_9 витратив на власні потреби, інші кошти в сумі 12,00 грн. та картку «Райффайзен банку Аваль» на ім`я ОСОБА_15 з аркушем на якому був зображений Рінкод до картки, 16 жовтня 2014 року було виявлено та вилучено у ОСОБА_9 працівниками міліції.

Крім того, 13 жовтня 2014 року, приблизно о 12 год. в с. Мощене, Гайворонського району, Кіровоградської області, ОСОБА_9 перебуваючи на вул.Леніна зайшов на територію нежилого напівзруйнованого домоволодіння. Серед напівзруйнованих стін будинку ОСОБА_9 побачив дві дикоростучі рослини коноплі - самосію. Маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних речовин та достовірно знаючи про наркотичний вміст в знайдених рослинах, ОСОБА_9 вказані рослини незаконно придбав, зірвавши шляхом відокремлення листя та верхівок від стовбура. Отриману рослинну масу ОСОБА_9 розмістив у трьох окремих паперових згортках, які сховав у надіті на ноги шкарпетки та переніс в м.Гайворон, Кіровоградської області до своєї тимчасової схованки по АДРЕСА_5 . Там шляхом переминання сухоїрослинної маси рукою, змільчив її, незаконно виготовивши наркотичний засіб придатний для вживання та ззсипавши його у три паперових згортки незаконно зберігав у шкарпетках для власних потреб без мети подальшого збуту.

Крім того, 16 жовтня 2014 року о 10:50 год. в м.Гайворон, Кіровоградської області ОСОБА_9 перебував на території нежилого домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_5 і яке він використовував, як тимчасову схованку.

Під час проведення особистого огляду ОСОБА_9 , на який він дав свій добровільний письмовий дозвіл, працівниками міліції в шкарпетках було виявлено три паперових згортки з мілко подрібненою речовиною рослинного походження, яка згідно висновку експерта № 1341 від 22.10.2014 року є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом (маріхуаною), загальною масою в перерахунку на суху речовину 19,587 грама.

Крім того, 15 жовтня 2014 року приблизно о 21 год. в м. Гайворон Кіровоградської області ОСОБА_9 з метою таємного викрадення чужого майна та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, прийшов до приміщення храму «Успіння Божої Матері», який розташований по пров.Клубному, 2А. Реалізуючи свій злочинний намір та усвідомлюючи протиправність своїх дій ОСОБА_9 переконавшись у відсутності сторонніх осіб, шляхом розбиття віконного скла у віконній рамі, утворив отвір через який проник у приміщення храму, де шляхом злому запираючих пристроїв на скриньках для пожертвувань повторно таємно викрав з них гроші загальною сумою 470 грн. завдавши храму «Успіння Божої Матері» матеріального збитку на вищевказану суму.

Одержавши можливість вільно розпоряджатись викраденим майном ОСОБА_9 викрадені гроші поклав у кишеню і зберігав при собі. 16 жовтня 2014 року викрадені гроші у ОСОБА_9 було виявлено та вилучено працівниками міліції.

Не погоджуючись з даним вироком, заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок районного суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального законодавства, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч.3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.1 ст. 309 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_16 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, суд першої інстанції всупереч вимогам кримінального процесуального закону не розмежував обвинувачення по кожному з вчинених обвинуваченим ОСОБА_16 кримінальних правопорушень за ч.3 ст. 185 КК України щодо проникнення до житла чи приміщення.

Крім того, оспорює кваліфікацію дій ОСОБА_16 по епізоду викрадення речей з салону автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , належного потерпілій ОСОБА_11 , оскільки вказане, на думку прокурора потрібно кваліфікувати за ч.1 ст. 185 КК України, так як салон автомобіля не відноситься ні до житла ні до приміщення.

Вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання із звільненням від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить вимогам п.п.1, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», так як судом першої інстанції не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість скоєних злочинів, особу обвинуваченого, внаслідок чого призначено занадто м`яке покарання.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_9 районним судом не належно враховано, що останній вчинив умисні корисливі злочини, серед яких один відноситься до категорії тяжких, крім того вчинив 4 епізоди крадіжок, поєднаних з проникненням у житло та інше приміщення, серед яких два епізоди щодо проникнення до храмів, що свідчить про відсутність у обвинуваченого моральних засад та цінностей.

Крім того, прокурор зазначає, що обвинувачений не відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, суспільно-корисною працею не займається, вчинив злочини у стані алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що призначене ОСОБА_9 остаточне покарання, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України є безпідставним та необґрунтованим, що на думку прокурора вплинуло на законність та обґрунтованість оскарженого ним рішення, вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з відбуттям покарання у виді позбавлення волі.

Провівши під час апеляційного розгляду справи судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого та дослідження його характеризуючи даних, заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, з таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Разом із тим, колегія суддів визнає слушними доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні відносно неправильного застосування судом першої інстанції при ухваленні вироку закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Слід зазначити про те, що відповідно до роз`яснень п.п.1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, при призначенні ОСОБА_9 покарання, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_9 у вчиненому розкаявся, раніше не судимий, по місцю проживання характеризується посередньо.

Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому покарання, суд визнав - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 суд визнав - вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_9 покарання,судом першої інстанції не достатньо враховано характер вчинених ним кримінальних правопорушень, ступінь їх суспільної небезпечності та особу обвинуваченого.

Матеріали кримінального провадження вказують про те, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив 5 епізодів крадіжок з проникненням, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, неодноразово попереджувався дільничним інспектором міліції за порушення адміністративного законодавства (т. 2 а.п. 212), заподіяну потерпілим шкоду не відшкодував.

Вказане свідчить про те, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 із застосуванням положень ст. 75 КК України явно не відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, його особі і не може слугувати запорукою виправлення ОСОБА_9 без ізоляції його від суспільства.

Таким чином, на переконання колегії суддів, застосування стосовно ОСОБА_9 умовного покарання з іспитовим строком є неправильним, не відповідатиме загальній меті покарання, яка, згідно із положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, полягає у виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами прокурора в частині безпідставного застосування судом до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України.

Щодо апеляційних доводів прокурора з приводу неправильної кваліфікації дій ОСОБА_9 по епізоду крадіжки майна з автомобіля потерпілої ОСОБА_11 за ч.3 ст. 185 КК України, то колегія суддів відмічає, що судовий розгляд в суді першої інстанції проводився в порядку ст. 349 КПК України, та судом роз`яснено наслідки такого розгляду, про те, що учасники процесу будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.

В даному випадку прокурором в апеляційній скарзі оспорюються фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 , що є неприпустимим.

Крім того, згідно журналу судового засідання суду першої інстанції, прокурор ОСОБА_17 висловився щодо спрощеного порядку та обсягу дослідження доказів у справі та зазначив про їх розгляд в порядку ст. 349 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, особи ОСОБА_9 , який під час перегляду справи оголошений апеляційним судом в розшук, вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 418, 420, 424 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року стосовно ОСОБА_9 - скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України та призначити покарання:

за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 ( трьох ) років позбавлення волі;

за ч.1 ст. 309 КК України у виді 1 ( одного ) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_16 призначити остаточне покарання у виді 3 ( трьох ) років позбавлення волі.

В решті вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України - залишити без змін.

ОСОБА_9 взяти під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 11 червня 2015 року.

Вирок апеляційного суду Кіровоградської області може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4