Справа №451/926/14-к
Провадження № 1/451/2/15
ВИРОК
іменем України
30 червня 2015 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Радехів кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , з двома вищими освітами, розлученого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого директором ПАТ «Атомпрофоздоровниця», філія «Санаторій Прикарпаття», згідно ст.89 КК України не судимого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.286 та ч.1 ст.164 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2006 року, о 19 годині 30 хвилин, в м.Кам`янка-Бузька по вулиці Панаса Мирного мало місце зіткнення автомобіля ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 та мотоцикла МТ-10, без номерного знаку під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді компресійного перелому 1 ст. тіла 8-9 грудного хребців без порушення функції спинного мозку, а пасажир мотоцикла ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді травматичного правоментального, а також суглобового паростка зліва зламу нижньої щелепи із зміщенням. Дана дорожньо-транспортна подія сталася з вини водія автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_7 , який порушив правила безпеки руху, передбачених Правилами дорожнього руху України, а саме: п.1.2. яким передбачено, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п.1.5, яким передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3б., яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний: … бути уважним, стежити за дорожньою транспортною обстановкою, відповідно реагувати на її зміну … і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.1.10, яким передбачено, що терміни наведені у цих Правилах, мають таке значення: … дати дорогу вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. … крайнє положення на проїзній частині положення транспортного засобу на відстані від краю проїзної частини або роздільної смуги), яка не дає можливості рухатися попутному транспортному засобу (в тому числі двоколісному) ще ближче до краю проїзної частини (середини проїзної частини або розділюваної смуги); п.10.1., яким передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.10.4, яким передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку… Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам… ; п.10.6, яким передбачено, що якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб і дані порушення є в прямому зв`язку з наслідками, що настали.

Крім цього, як вбачається із обвинувачення, ОСОБА_7 у період з 10 жовтня 2005 року по 04 червня 2010 року злісно ухилявся від сплати аліментів на користь своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_10 , призначених рішенням Кам`янка-Бузького районного суду від 10 жовтня 2005 року, внаслідок чого за вказаний період утворилася заборгованість із сплати аліментів в сумі 7204 гривні 90 копійок.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.286 та ч.1 ст.164 КК України не визнав та показав, що посвідчення водія він отримав у 2001 році та із цього часу керує транспортними засобами. Так, 23 червня 2006 року, він на просьбу свого батька ОСОБА_11 , виїхав за останнім на автомобілі ВАЗ-21093 у центр м.Кам`янка-Бузька, щоб підвезти його додому. Переїхавши міст через річку, він побачив батька, який йшов йому на зустріч, а від так з`їхавши на праву сторону, він зупинив автомобіль. Після того, як батько сів в автомобіль, він включив лівий покажчик повороту, поглянувши у дзеркало заднього виду, переконався у відсутності транспортних засобів та почав маневр розвороту. Під час розвороту, він побачив мотоцикл темного кольору, який рухався у попутному напрямку, однак був ще далеко, а тому вирішив завершити маневр. Коли автомобіль знаходився приблизно на 45 градусів відносно осі дороги, він зрозумів, що мотоцикл їде дуже швидко, відповідно вирішив зупинити автомобіль, щоб уникнути зіткнення. У цей час мотоцикл здійснив зіткнення із його автомобілем і, побачивши, що водій та пасажир мотоцикла лежать на землі, він викликав швидку допомогу. Вважає, що водій мотоцикла перевищив дозволену швидкість, а тому не зумів уникнути зіткнення. Він же особисто, здійснював керування автомобілем виключно з дотриманням правил дорожнього руху. Просить по даному епізоду його виправдати.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що він є батьком підсудного ОСОБА_7 .. Так, у червні 2006 року, приблизно о 17 годині, він йшов додому і, оскільки в нього боліла нога, зателефонував синові, попросивши його підвезти автомобілем. Таким чином, син виїхав до нього і з`їхавши на обочину, зупинив автомобіль. Після того, як він сів у транспортний засіб, ОСОБА_12 включив покажчик повороту розпочав маневр та не завершивши такий, зупинив автомобіль, оскільки мав намір пропустити мотоцикл. Після зіткнення мотоцикла із їхнім автомобілем, приїхали працівники міліції, яким вони давали відповідні пояснення.

На думку суду, пояснення підсудного щодо обставин події, що мала місце 23.06.2006 року, викладені ним з метою уникнути відповідальності.

Так, твердження ОСОБА_7 щодо беззаперечного виконання ним вимог Правил дорожнього руху, в повній мірі спростовуються висновками експерта №3536 від 27.11.2006 року, №1/105 від 06.02.2007 року та протоколом допиту експерта від 06.03.2008 року.

Більше того, пасивна позиція підсудного під час досудового слідства, зокрема відсутність із його сторони пропозицій щодо постановлення відповідних запитань в ході призначення експертиз, відмова від реалізації своїх прав стосовно оскарження дій слідчого або прокурора тощо, свідчить про те, що особою було обрано тактику такого плану з метою дезінформувати слідство.

Відсутність у судових засіданнях потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і неможливість з відповідних підстав виконати їх привід, унеможливили отримання судом особистих свідчень осіб, від так було оголошено протоколи їх допиту, як докази здобуті органом досудового слідства.

Крім цього, у спростування пояснень ОСОБА_7 , що у вчинені ДТП, яке мало місце 23.06.2006 року, винен водій мотоцикла МТ-10 ОСОБА_8 , суд вважає за необхідне наголосити, що в діях останнього хоча і є порушення Правил Дорожнього руху, але в наслідок таких не наступили тяжкі наслідки, а тому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення.

Окрім цього, піддавши докази причетності підсудного ОСОБА_7 до вчинення дорожньо-транспортної пригоди в цілому, судом критично оцінено покази і свідка ОСОБА_11 , як виклад таких у засіданні з метою надання допомоги синові уникнути відповідальності за скоєне.

Незважаючи на невизнання підсудним своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, його вина у скоєному стверджується доказами, зібраними досудовим слідством та дослідженими у судовому засіданні, зокрема:

з протоколу огляду місця події та схеми до нього від 23.06.2006 року вбачається, що у м.Кам`янка-Бузька по вулиці П.Мирного відбулося зіткнення автомобіля ВАЗ-21093, р.н.з. НОМЕР_1 із мотоциклом МТ-10, без реєстраційного номеру, а також визначається взаємне розташування транспортних засобів (т.1 а.с.3-4);

з протоколу огляду транспортного засобу від 23.06.2006 року вбачається, що у автомобілі ВАЗ-21093 пошкоджено передню ліву ходову частину (т.1 а.с.11);

з висновку експерта №97/06 від 30.06.2006 року вбачається, що у ОСОБА_8 при судово-медичному огляді виявлено поодинокі садна на чолі по центру та зліва, на носі, в праві вилицевій ділянці, на лівій боковій поверхні живота, на тильній поверхні пальців обох китиць, в ділянці лівого плечового та ліктевого суглобів, на лівому передпліччі, множинні масивні садна в поперековій ділянці зліва, з переходом в ліву підлопатичну ділянку та ліву сідницю, множинні садна на передній поверхні обох гомілок, обох колінних суглобів. Як видно з представленої медичної карти, під час стаціонарного лікування в Кам`янка-Бузькій ЦРЛ, виявлено компресійний перелом 1 ст тіла 8-9 грудного хребців без порушення функції спинного мозку. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути при дорожньо-транспортній пригоді можливо, при падінні з мотоцикла на тверде дорожнє покриття чи виступаючі тупі предмети 23.06.2006 року і відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я (т.1 а.с.19-20);

з висновку експерта №117/06 від 17.07.2006 року вбачається, що у ОСОБА_9 під час стаціонарного лікування в відділенні щелепно-лицевої хірургії КМК ЛШМД м.Львова в період з 26.06.2006 року по 06.07.2006 року, як виявлено із представленої медичної карти та рентгнезнимків, виявлено травматичний правоментальний, а також суглобового паростка зліва злам нижньої щелепи із зміщенням. При судово-медичному огляді виявлено обширну пляму на шкірі, яка являється результатом загоєння осадження шкіри, з рубцем на фоні, який являється результатом загоєння рани, на щоці зліва з переходом на шию. Вказані тілесні ушкодження уторилися від контакту з тупими предметами, могли виникнути при дорожньо-транспортній пригоді, можливо при зіткненні з іншим автомобілем та падінні з мотоцикла і ударі нижньою щелепою до тупих предметів 23.06.2006 року і відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою довготривалості розладу здоров`я (т.1 а.с.23-24);

з протоколу допиту неповнолітнього свідка від 21.07.2006 року вбачається, що ОСОБА_8 розповів про обставини зіткнення мотоцикла під його керуванням та автомобіля ВАЗ-21093, які мали місце 23.06.2006 року (т.1 а.с.25-27);

з висновку судової траспортно-трасологічної експертизи №2750 від 20.09.2006 року, схеми №1 та фотоілюстрації до нього вбачається, що зіткнення автомобіля марки ВАЗ-21093, р.н. НОМЕР_1 та мотоцикла марки МТ-10 без реєстраційних номерних знаків відбулося на лівій зустрічній смузі руху за напрямком руху до центру м.Кам`янка-Бузька, в місці кінцевого розташування після ДТП автомобіля марки ВАЗ-21093, на ділянці дороги розташованій на відстані в межах 2,0-2,4 м від лівого краю проїзної частини дороги, як це зображено на схемі № НОМЕР_2 . Розташування транспортних засобів в момент зіткнення відносно елементів дороги зображено на схемі № НОМЕР_2 . В первинний момент зіткнення поздовжні осі автомобіля марки ВАЗ-21093 р.н. НОМЕР_1 та мотоцикла марки МТ-10 були розташовані під кутом в межах 10-15 градусів, як це зображено на схемі №1 (т.1 а.с.34-46);

з протоколу відтворення обстановки та обставин події від 20.10.2006 року вбачається, що ОСОБА_7 на місці показав та розповів, які відбувалися події дорожньо-транспортної пригоди 23.06.2006 року (т.1 а.с.49-50);

з протоколу відтворення обстановки та обставин події від 20.10.2006 року вбачається, що ОСОБА_8 на місці показав та розповів, які відбувалися події дорожньо-транспортної пригоди 23.06.2006 року (т.1 а.с.51-52);

з висновку експертів №3536 від 27.11.2006 року вбачається, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_7 повинен був керуватися технічними вимогами п.п.1.2, 1.5, 1.10, 2.3.б).,9.2.б)., 9.4, 10.1, 10.4 та 10.6 чинних ПДРУ. В даній дорожній обстановці водій мотоцикла МТ-10 ОСОБА_8 повинен був керуватися технічними вимогами п.п.1.2, 1.5, 10.1, 11.2, 12.3, 12.4. та 12.9.б) чинних ПДРУ. При заданих слідством вихідних даних у двох їх варіантах, в обстановці дорожньо-транспортної пригоди, водій мотоцикла МТ-10 ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, діючи відповідно до вимог ПДР України. При заданих слідством вихідних даних у двох їх варіантах, в обстановці дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля ВАЗ-21093 Довгополи1й В.М. мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом МТ-10 шляхом виконання ним технічних вимог п.п.1.2, 1.5, 1.10, 2.3.б), 9.2.б), 9.4, 10.1, 10.4 та 10.6 чинних ПДРУ для виконання яких в нього не було завад технічного характеру. Порівнюючи фактичні дії водія автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_7 , які задані слідством у постанові про призначення експертизи з тим як він повинен був діяти з точки зору вимог ПДРУ, бачимо, що у даній дорожній ситуації дії водія не відповідали технічним вимогам п.п.1.2, 1.5., 1.10. 2.3.б). 10.1., 10.4, та 10.6 чинних Правил дорожнього руху України. Порівнюючи фактичні дії водія мотоцикла МТ-10 ОСОБА_8 , які задані слідством у постанові про призначення експертизи з тим які він повинен був діяти з точки зору вимог ПДРУ, бачимо, що у даній дорожній ситуації дії водія не відповідали технічним вимогам п.п.1.2, 1.5, 10.1, 11.2. 12.3, 12.4 та 12.9б) чинних Правил дорожнього руху України. При заданих слідством вихідних даних та з технічної точки зору, причиною настання дорожньо-транспортної пригоди стали з однієї сторони обставини пов`язані з діями водія автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_7 які не відповідали технічним вимогам п.п.1.2, 1.5, 1.10., 2.3.б)., 10.1., 10.4, та 10.6 чинних ПДРУ, що виразилося в тому, що він виконуючи маневр розвороту не дав дорогу мотоциклу МТ-10, який мав перевагу в русі, створивши тим самим для нього небезпеку, а з іншої сторони дії водія ОСОБА_8 , які не відповідали технічним вимогам п.п.1.5 та 12.3 чинних ПДРУ, що виразилися в тому, що він не вжив заходів щодо екстреного гальмування свого транспортного засобу, аж до повної його зупинки з моменту як мав об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху у вигляді автомобіля ВАЗ-21093, який почав маневр розвороту (т.1 а.с.56-64);

з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 від 15.12.2006 року вбачається, що останній дав покази з приводу подій ДТП, що мали місце 23.06.2006 року (т.1 а.с.71-72);

з протоколу відтворення обстановки та обставин події від 30.01.2007 року вбачається, що ОСОБА_8 на місці розповів та показав, як відбувалися події дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.06.2006 року (т.1 а.с.100);

з висновку експертів №1/105 від 06.02.2007 року вбачається, що при заданих слідством вихідних даних, при фактичній швидкості руху мотоцикла МТ-10 до зіткнення в 70 км/год, водій останнього ОСОБА_8 був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Порівнюючи фактичні дії водія мотоцикла МТ-10 ОСОБА_8 , які задані слідством у постанові про призначення експертизи з тим, як він повинен був діяти з точки зору вимог ПДРУ п.п.1.2, 1.5, 10.1, 11.2, 12.4 та 12.9 б) чинних Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, причиною настання дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_7 , які не відповідали технічним вимогам п.п.1.2, 1.5, 1.10., 2.3.б)., 9.2.б), 9.4., 10.1., 10.4, та 10.6 чинних ПДРУ, що виразилося в тому, що він без подачі попереджувальних сигналів раптово розпочав виконувати маневр розвороту свого автомобіля в такий момент (момент виникнення небезпеки для руху) з настанням якого водій мотоцикла МТ-10 ОСОБА_8 , який мав перевагу в русі вже був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування свого транспортного засобу (т.1 а.с.107-112);

з вимоги УІТ УМВСУ у Львівській області від 07.12.2006 року вбачається, що ОСОБА_7 згідно ст.89 КК України не судимий (т.1 а.с.116);

з характеристики Кам`янка-Бузької міської ради №1145 від 11.12.2006 року вбачається, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно (т.1 а.с.117);

з протоколу очної ставки від 05.03.2008 року, проведеної між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 вбачається, що 23.06.2006 року ОСОБА_8 , здійснюючи керування мотоциклом МТ-10, що належить ОСОБА_13 ,зіткнувся із автомобілем ВАЗ-21093 (т.1 а.с.151-153);

з протоколу допиту експерта від 06.03.2008 року вбачається, що експерт ОСОБА_14 настояв, що причиною дорожньо-транспортної пригоди 23.06.2006 року слугували дії водія автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_7 (т.1 а.с.155).

Вказані докази судом визнаються належними та обґрунтованими.

Таким чином, на думку суду, винність підсудного ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, доведено повністю.

Дії підсудного ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Тобто, підсудний ОСОБА_7 порушив Правила дорожнього руху, зокрема п.1.2. яким передбачено, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п.1.5, яким передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3б., яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний: … бути уважним, стежити за дорожньою транспортною обстановкою, відповідно реагувати на її зміну … і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.1.10, яким передбачено, що терміни наведені у цих Правилах, мають таке значення: … дати дорогу вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. … крайнє положення на проїзній частині положення транспортного засобу на відстані від краю проїзної частини або роздільної смуги), яка не дає можливості рухатися попутному транспортному засобу (в тому числі двоколісному) ще ближче до краю проїзної частини (середини проїзної частини або розділюваної смуги); п.10.1., яким передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.10.4, яким передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку… Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам… ; п.10.6, яким передбачено, що якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб і дані порушення є в прямому зв`язку з наслідками, що настали

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, в діях ОСОБА_7 , відсутні.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 судом до уваги приймаються суспільна небезпека скоєного, особа підсудного, який позитивно характеризуються за місцем проживання та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що підсудному необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Однак, відповідно до ст.12 КК України, вчинений підсудним злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, є злочином невеликої тяжкості і, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Тобто, відповідно до ч.5 ст.74 та ст.49 КК України підсудний ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання та його відбуття у зв`язку із закінченням з дня вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, строків давності.

На думку суду, позов прокурора про стягнення із підсудного судових витрат (т.1 а.с.181) підлягає до задоволення, оскільки в ході досудового слідства у справі було проведено експертизи та затрачено кошти в сумі 529 гривень 53 копійки і, які ОСОБА_7 не відшкодовані. Крім цього, із підсудного слід стягнути судові витрати, що не зазначені у вимогах прокурора, однак залишаються не відшкодованими, зокрема вартість експертизи в розмірі 205 гривень 93 копійки.

Цивільний позов ОСОБА_8 (т.2 а.с.121) з підстав відсутності у суду даних, чи підтримує такий позивач, оскільки останній в судові засідання не з`являвся, на думку суду слід залишити без розгляду.

Також, ОСОБА_7 свою вину і у інкримінованому йому злочині щодо злісного ухилення від сплати аліментів, не визнав та пояснив, що під час шлюбу із ОСОБА_5 , у них народилася донька ОСОБА_15 . У подальшому після розірвання шлюбу, вони проживали окремо і фактично не спілкуючись. Після виклику у виконавчу службу Сихівського району м.Львова, він дізнався про наявність за ним заборгованості по сплаті аліментів і це було у квітні 2010 року. Зазначає, що із жовтня 2005 року по квітень 2010 року він періодично працював на різних роботах і у вказаний період на утримання доньки сплатив приблизно 3-4 тисячі гривень. Настоює, що про рішення суду щодо стягнення із нього аліментів, він не знав. Працівник державної виконавчої служби Кам`янка-Бузького району не вчинив жодних дій по встановленню його місця проживання та не повідомив його про наявність заборгованості по сплаті аліментів. Крім цього, і слідчий міліції провів досудове слідство по даному епізоду поверхнево, зокрема не витребував матеріалів виконавчого провадження, не зібрав належні докази стосовно його причетності до кримінально карного діяння тощо.

У цілому, із посиланням на недоведеніть його вини у інкримінованих злочинах, просить суд постановити виправдальний вирок.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що після розлучення із ОСОБА_7 , вона звернулася до суду із заявою про стягнення із нього аліментів. Чи був підсудний на судовому засіданні, пригадати не може, однак ствердила, що суд прийняв рішення про задоволення її вимог. У період з 2005 року по 2010 рік від ОСОБА_7 надходили кошти, однак їх розмір пригадати не може. У виконавчу службу із вимогою про надання їй інформації про хід виконавчого провадження, не зверталася. У квітні 2010 року звернулася із письмовою заявою у правоохоронні органи у якій зазначила, що ОСОБА_16 аліменти не сплачує і з цього приводу надала відповідні пояснення, будучи допитаною в якості потерпілої. У судовому ж засіданні не змогла пояснити, чому вказала слідчому, що ОСОБА_16 у період з 2005 року ухилявся від сплати аліментів, хоча кошти від останнього у її адресу надходили. Щодо позовних вимог зазначає, що такі нею не підтримуються.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показала, що у період з 2008 року по 2012 рік, вона працювала у ДВС Кам`янка-Бузького РУЮ виконавцем та мала на виконанні виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_7 аліментів. Не пригадуючи деталей виконання посадових обов`язків на той час, настояла на своїх показах, які дала на досудовому слідстві.

Згідно обвинувального висновку, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дітей.

За своїм змістом, злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів), про яке йдеться в ч.1 ст.164 КК України, - це тривале, систематичне і наполегливе ухилення божника від виконання свого обов`язку, вчинення ним будь-яких діянь, спрямованих на невиконання рішення суду, як-от приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо.

Підсудний категорично заперечив свою присутність у суді під час вирішення питання про стягнення із нього аліментів та щодо його обізнаності стосовно наявності відповідного рішення суду, не ствердила у судовому засіданні і потерпіла ОСОБА_5 ..

Більше того, потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що у період з 2005 року по 2010 рік ОСОБА_7 їй аліменти перераховував і наведене також доводиться наявними в матеріалах справи доказами, які потерпілою не заперечені (т.2 а.с.217-222) та, окрім цього, знайшли своє відображення у заяві, що слугувала підставою для порушення кримінальної справи (т.2 а.с.10-11).

Після оголошення в засіданні судом показів потерпілої, викладених нею на досудовому слідстві, ОСОБА_5 не змогла пояснити, чому вона вказувала, що ОСОБА_7 «ухиляється від сплати аліментів» (т.2 а.с.39), однак ствердила, що фізичний або ж психологічний тиск на неї із сторони інших осіб з метою примушування до дачі такого плану показів, не чинився.

У ході розгляду справи судом витребувалися матеріали виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_7 аліментів, однак, як вбачається із повідомлення відділу ДВС Камянка-Бузького РУЮ №09-26/4913, такі 16.01.2014 року знищені (т.3 а.с.114-117).

Таким чином, судом встановлено, що всупереч ст.65 КПК України 1960 року органом досудового слідства не здобуто жодних фактичних даних, які б встановлювали винуватість підсудного у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, а не повертати справу на додаткове розслідування.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд відхиляє покликання досудового слідства та державного обвинувачення на матеріали справи, як на доказ доведеності вини підсудного, оскільки такі суперечать результатам судового слідства, відповідно до якого вказані докази у сукупності з іншими матеріалами справи на думку суду не доводять, а спростовують вину ОСОБА_7 в інкримінованому злочині.

Суд бере до уваги покликання підсудного на матеріали справи, як на доказ, що виключає його вину у пред`явленому обвинуваченні та кладе такі в основу вироку з відповідним аналізом та оцінкою, що викладені вище.

Стаття 6 Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини передбачає право на справедливий судовий розгляд. Загальні вимоги справедливості, що містяться у коментованій статті застосовуються у провадженнях щодо всіх кримінальних справ. Суспільний інтерес не може виправдати використання доказів, здобутих з порушенням вимог закону.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічний зміст містить ст.2 КПК України 1960 року, яка визначає завдання кримінального судочинства, а саме: завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Відповідно до ст.323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює докази, ґрунтуючись на всебічному повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.327 КПК України 1960 року обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Згідно з п.25 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 резолютивна частина виправдувального вироку повинна містити рішення суду про визнання підсудного невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого статтею (пунктом, частиною статті) кримінального закону, за якою його було віддано до суду, із зазначенням передбаченої законом підстави виправдання.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996 року, судом при розгляді кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ч.1 ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Оцінивши докази, на які посилається орган досудового слідства і, які вичерпно поповненні в судовому слідстві, враховуючи, що можливість збирання доказів по справі стосовно ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині за ч.1 ст.164 КК України завершено, перевіривши усі наявні докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, зазначеного вище матеріального закону.

За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст.6 КПК України, якщо в діянні особи відсутній склад злочину, суд доводить розгляд справи до кінця і постановляє виправдувальний вирок, а тому підсудного ОСОБА_7 слід виправдати.

Щодо цивільного позову (т.2 а.с.70), такий на думку суду у відповідності до ст.328 КПК України 1960 року та позиції з цього приводу ОСОБА_5 , слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України 1960 року, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк два роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст.ст.49,74 ч.5 КК України ОСОБА_7 звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.164 КК України визнати невинуватим і по суду виправданим.

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, закрити.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у вигляді підписки про невиїзд, скасувати.

Стягнути із засудженого ОСОБА_7 735 гривень 46 копійок судових витрат у дохід держави.

Позов ОСОБА_5 та позов ОСОБА_8 , залишити без розгляду.

Речові докази:

- автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_7 ;

- мотоцикл МТ-10 без реєстраційних номерних знаків повернути ОСОБА_13 , жителю АДРЕСА_3 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області усіма учасниками процесу на протязі п`ятнадцяти діб з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1