Справа №11-774 2007
р. Головуючий у 1 інстанції Минаев
І.М. Доповідач Самойленко А.І.
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2007
року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого
Самойленка А.1. суддів
Яременка А.Ф., Свіягіної І.М.

з участю
прокурора Ільченка С.В. захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянув у
відкритому судовому засіданні
в місті Донецьку
справу за апеляціями захисника ОСОБА_1. та засудженого ОСОБА_3. на вирок Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 7 грудня 2006 року, яким

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Ясинувата

Донецької області, мешканця без
реєстрації

М.Слов'янська Донецької області, судимого: 1)

29.11.2000 року за ст.ст. 141 ч.2, 142 ч.2, 42 КК

України 1960 року
на 6 років
6 місяців

позбавлення волі, звільненого від відбування

покарання 8.12.2003 року умовно-достроково

на 3 роки 1 місяць 3 дні 2) 10.03.2006 р. за

ст.ст.186 ч.2, 296 ч.2, 71 КК України на 6 років

позбавлення волі

засуджено за ст.296 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі

ст.70 ч.4 КК
України шляхом часткового
складання цього покарання
з

покаранням, призначеним йому вироком цього ж суду від 10.03.2006 року і

остаточно призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженку і мешканку

М.Слов'янська Донецької області,
судиму

24.11.2005 р. за ст.185 ч.І КК України на 1 рік

позбавлення волі з випробуванням протягом

іспитового строку 1 рік відповідно до ст.75 КК

України

засуджено за ст.296
ч.З КК України на 3 роки позбавлення волі, за ст. 15 і 186 ч.2

КК України - на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.І КК України

шляхом поглинення
менш суворого покарання
більш суворим остаточно

призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні таких злочинів.

13 квітня 2005 року о 0 годині 15 хвилин засуджений
ОСОБА_5, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, спільно з іншою особою,
справа щодо якої виділена в окреме провадження, біля кіоску, розташованого в
районі будинку №3 на вулиці Вольній в М.Слов'янську, безпричинно затіяли сварку
з раніше незнайомим їм ОСОБА_6. У цей ж є час до них підійшов ОСОБА_3, який підтримуючи
дії ОСОБА_5 та іншої особи, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної
неповаги до суспільства, виявляючи особливу зухвалість, безпричинно вдарив
кулаком в обличчя ОСОБА_6, від чого останній упав на землю. Після цього ОСОБА_6
стали бити руками і ногами в обличчя та інші частини тіла як ОСОБА_3, так і ОСОБА_5 з
іншою особою. Зазначеними спільними діями вони завдали ОСОБА_6 легких тілесних
ушкоджень у виді крововиливів обличчя, садна в області правого ліктевого
суглоба та кисті.

11 листопада 2005 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_3, інша особа та ОСОБА_4 у групі з невстановленими особами
прийшли у двір будинку №35 на вулиці Батюка в М.Слов'янську, де невстановлена
особа по мобільному телефону викликали ОСОБА_7, який разом з ОСОБА_8. також
прийшли у цей двір. ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та інша особа, використовуючи незначний привід затіяли сварку з
ОСОБА_7 та ОСОБА_8. і, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної
неповаги до суспільства, виявляючи особливу зухвалість, стали бити останніх.

При цьому, ОСОБА_3
та інша особа безпричинно вдарили не менше трьох разів кожний кулаком у
обличчя ОСОБА_7, завдавши останньому легких тілесних ушкоджень у виді садна
нижньої губи. У цей же час ОСОБА_4 підійшла до ОСОБА_8. і вдарила її не менше
трьох разів руками в обличчя і по тулубу, від чого остання упала. Інша особа схопила
ОСОБА_8 рукою за волосся і вдарила її декілька разів ногами в обличчя.
Спільними діями ОСОБА_4та іншої особи ОСОБА_8. було завдано легких тілесних
ушкоджень у виді садна шиї, лівого передпліччя, крововиливу верхньої губи.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою припинення хуліганських дій стали відтягувати
ОСОБА_4, яка здійснюючи їм опір, взяла дерев'яну палку, якою двічі вдарила по
руці ОСОБА_9 і один раз по плечуОСОБА_10., завдавши їм фізичного болю. Інша
особа, підтримуючи дії ОСОБА_4також ударила по одному разу кулаком у голову
ОСОБА_9 іОСОБА_10., завдавши
їм фізичного болю.

Під час вчинення цих дій ОСОБА_4 та інша особа, діючи за
попередньою змовою між собою групою осіб, з метою викрадання чужого майна
намагались відкрито викрасти у ОСОБА_8. мобільний телефон "Самсунг-С
200" вартістю 645 гривень, який належав ОСОБА_7, з карткою вартістю 40
гривень, на рахунку якої було 17 гривень. При цьому, ОСОБА_4 стала виривати з
руки ОСОБА_8., яка лежала на землі цей телефон, а інша особа, здійснюючи
допомогу ОСОБА_4 і діючи спільно з нею, застосовуючи насильство, яке не було
небезпечним для життя чи здоров'я потерпілої, став розтискати руку ОСОБА_8.
Однак, свій умисел на відкрите заволодіння цим майном вони не довели до кінця з
причин, які не залежали від їх волі, оскільки до них підбігли ОСОБА_9 та
ОСОБА_8, а ОСОБА_4 та інша особа зникли з місця вчинення злочину.

В апеляціях:

захисник ОСОБА_1 просить перекваліфікувати дії засудженої
ОСОБА_4на ст. 125 ч.І КК України і призначити їй покарання не пов'язане з
позбавленням волі. В обгрунтування доводів апеляції посилається на те, що дії
засудженої неправильно кваліфіковані за ст.296 ч.3 КК України, оскільки побиття
потерпілих і завдання тілесних ушкоджень були вчинені не з мотивів явної
неповаги до суспільства, а з мотивів особистих неприязних стосунків, а замах на
відкрите заволодіння телефоном не доведений достовірними доказами у справі;

засуджений ОСОБА_3 просить скасувати вирок щодо нього, а справу закрити. В
обгрунтування доводів апеляції посилається на те, що він хуліганства не вчиняв,
що ОСОБА_6 він вдарив захищаючи себе і двох своїх знайомих від неправомірного
насильства з боку ОСОБА_6 та осіб, які були з ним, а потерпілого ОСОБА_7 він
вдарив за неправомірні дії останнього щодо його знайомої ОСОБА_11. Крім цього,
посилається на те, що суд не перевірив належним чином дані про застосування
незаконних заходів з боку слідчого щодо потерпілих та свідків, які внаслідок
цих дій давали неправдиві показання під час досудового слідства.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_1, яка підтримала свою апеляцію,
захисника ОСОБА_2, яка підтримала апеляцію засудженого ОСОБА_3, думку прокурора
про необхідність відхилити апеляцію засудженого ОСОБА_3 і частково задовольнити апеляцію захисника ОСОБА_1 і
призначити покарання засудженій ОСОБА_4 із застосуванням ст.75 КК України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд
вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_3
не підлягає задоволенню, а апеляція захисника ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість ОСОБА_3
і ОСОБА_4 вчиненні хуліганства за обставин, викладених у вироку,
підтверджена сукупністю доказів, які були досліджені судом.

Так, потерпілий ОСОБА_6 у своїх показаннях під час досудового слідства, які
були досліджені в судовому засіданні, пояснив, що у ніч з 12 на 13 квітня 2005
року біля кіоску на вулиці Вольній в М.Слов'янську ОСОБА_5, ОСОБА_3 та третя
особа безпричинно пристали до нього, заявляючи, що він не місцевий і
неправильно себе веде, що їм не подобається його зовнішність, після чого побили
його, завдавши тілесних ушкоджень.

Аналогічні
показання дали свідки ОСОБА_12. та ОСОБА_13.

Сам ОСОБА_3 під час досудового слідства не посилався на застосування
протиправного насильства щодо нього або інших осіб з боку потерпілого ОСОБА_6,
а стверджував, що він взагалі не бив потерпілого.

Таким чином, показання засудженого ОСОБА_3
щодо обставин подій, які відбулися є суперечливими, без наведення
переконливих мотивів про причини їх зміни, тоді як показання потерпілого
ОСОБА_6 і вказаних свідків є послідовними і однозначними. Тому суд обгрунтовано
визнав неправдивим вищезазначені твердження ОСОБА_3 і доведеним хуліганський мотив у діях ОСОБА_3.

Крім цього, вироком цього ж суду від 19 квітня 2006 року щодо ОСОБА_5, який
набрав чинності, встановлено, що останній у співучасті з ОСОБА_3 та іншою
особою вчинили хуліганство при побитті потерпілого ОСОБА_6 і дії ОСОБА_5
кваліфіковані за ст. 296 ч.2 КК України.

Доводи апеляції засудженого ОСОБА_3
про те, що він не вчиняв хуліганства, а діяв у стані необхідної оборони
спростовані вищенаведеними доказами, через що ці доводи є необгрунтованими.

Винуватість ОСОБА_3
і ОСОБА_4 вчиненні хуліганства 11 листопада 2005 року підтверджена
показаннями потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_8., ОСОБА_10., ОСОБА_9.,
свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15,
висновками судово-медичних експертиз про завдання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 легких
тілесних ушкоджень.

Так, потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_8. пояснили, що у вказаний у вироку час
невідома особа викликала ОСОБА_7 у двір будинку №35 по вулиці Батюка в М.Слов'янську
і коли він спільно з ОСОБА_8 прийшли туди, то побачили велику кількість молодих
людей серед яких були ОСОБА_3,
ОСОБА_4 і ОСОБА_16. ОСОБА_3
та ОСОБА_16 пред'явили претензію ОСОБА_7, що він кривдить дівчат і відразу
стали бити його. У цей же час ОСОБА_4 стала бити ОСОБА_8, а потім її став бити
і ОСОБА_16

Потерпілі ОСОБА_10.
і ОСОБА_9., свідок ОСОБА_14 пояснили, що вони, почувши крики, прибігли на
місце події і побачили що ОСОБА_4 і ОСОБА_16 б'ють ОСОБА_8, яка у цей час
лежала на землі. Вони стали відтягувати ОСОБА_16 і ОСОБА_4. У відповідь на ці
їх дії ОСОБА_16 ударив рукою в обличчя ОСОБА_10. і ОСОБА_9., а ОСОБА_4 взяла
дерев'яну палку, якою також стала вказаних потерпілих.

Засуджений ОСОБА_3
не оспорював у судовому засіданні те, що він дійсно за вищевказаних обставин
наніс декілька ударів ОСОБА_7.

Доводи апеляцій засудженого ОСОБА_3 і захисника
ОСОБА_1 про те, що зазначені у вироку дії засуджені не можуть бути
кваліфіковані як хуліганство, оскільки були вчинені не з мотивів явної неповаги
до суспільства, а на грунті особистих неприязних стосунків з потерпілими, не
можуть бути визнані обгрунтованими.

Матеріалами справи дійсно встановлено, що перед цими подіями, 7 листопада
2005 року між засудженою ОСОБА_4 і свідком ОСОБА_11 з одного боку та потерпілими
ОСОБА_7 і ОСОБА_8. з іншого боку мав місце конфлікт, ініціатором якого були
саме ОСОБА_11 і ОСОБА_4, які настирливо приставали до ОСОБА_7 і ОСОБА_8. Однак,
ні засуджений ОСОБА_3, ні третя особа, справа щодо якої виділена в окреме
провадження, не були учасником цього конфлікту і не мали будь-яких стосунків з
потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Крім цього, на місце вчинення злочину прибула велика
кількість молодих людей, у присутності яких і відбувалось побиття потерпілих і
ця публічність дій засуджених усвідомлювалась ними. Побиття потерпілих у
присутності великої кількості людей привернуло увагу сторонніх осіб, які були
вимушені реагувати на ці події з метою їх припинення Про це свідчать показання
свідка ОСОБА_15., який пояснив, що бачив, як у присутності великої кількості
молодих людей хлопець та дівчина били іншу дівчину, яка лежала на землі. На
його вимоги припинити ці дії ніхто не реагував, через що він вимушений був
включити на автомобілі швидкої допомоги, на якому він працює, спеціальну
світлову сигналізацію, яку присутні сприйняли як автомобіль міліції і лише
після цього присутні там молоді люди порозбігались.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що дії засуджених були
поєднані з очевидним для них грубим порушенням громадського порядку з мотивів
явної неповаги до суспільства, супроводжувались особливою зухвалістю, а дії
ОСОБА_4були пов'язані ще й з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії.

Доводи апеляції
засудженого ОСОБА_3 про
те, що суд не перевірив належним чином дані про застосування незаконних заходів
з боку слідчого щодо потерпілих та свідків, відмовивши у задоволенні його
клопотання про допит слідчого у суді, не можуть бути визнані обгрунтованими,
оскільки слідчий не є свідком будь-яких подій з участю засудженого, а заява останнього
про незаконні дії слідчого була доведена судом до відома прокурора відповідно
до вимог ст. 97 КПК України, на підставі цього прокурором була здійснена
перевірка і прийнято процесуальне рішення про відмову у порушенні кримінальної
справи щодо слідчого.

Тому дії ОСОБА_3 правильно
кваліфіковані за ст.296 ч.2, ОСОБА_4- за ст.296 ч.З КК України, а доводи
апеляцій засудженого ОСОБА_3
і захисника ОСОБА_1 про відсутність в діях засуджених ознак хуліганства є
необгрунтованими.

Також необгрунтованими є доводи апеляції захисника про недоведеність вини
ОСОБА_4 вчиненні замаху на відкрите викрадання мобільного телефону у потерпілої
ОСОБА_8.

Вчинення цих дій підтверджено показаннями самої
ОСОБА_4під час досудового слідства, в яких вона пояснювала, що намагалась забрати
мобільний телефон з руки потерпілої, однак остання не віддавала його,
показаннями про ці ж обставини потерпілої Балицької, яка і під час досудового
слідства, і в судовому засіданні підтвердила вчинення цих дій ОСОБА_4 спільно з
іншою особою, а також показаннями свідка ОСОБА_14, яка пояснила що бачила як
ОСОБА_4 намагалась вирвати з руки її доньки мобільний телефон, а остання
утримувала його.

Та обставина, що потерпіла ОСОБА_10 не давала показань щодо намагання ОСОБА_4забрати телефон
у ОСОБА_8. саме по собі не свідченням недоведеності вчинення засудженою цих дій
і неправдивості вищевказаних доказів, як про це стверджує захисник ОСОБА_1 у
своїй апеляції, а може свідчити лише про те, що ОСОБА_10. з тих чи інших
причин могла не бачити їх. Тому доводи захисника ОСОБА_1 у цій частині не
можуть бути визнані обгрунтованими.

Разом з тим, як встановлено вироком суду ОСОБА_4 вчинила дії, направлені на
заволодіння телефоном під час вчинення хуліганства, коли побачила телефон в
руці у ОСОБА_8., а інша особа вже після початку дій ОСОБА_4приєдналась до дій
засудженої і стала допомагати їй у цьому. У справі відсутні будь-які дані про
те, що засуджена ОСОБА_4 або інша особа заздалегідь знали про наявність у
потерпілої мобільного телефону і домовлялись про заволодіння ним до дочатку
вчинення злочину. Наведені обставини свідчать, що засуджена ОСОБА_4 та інша
особа діяли групою осіб, але без попередньої змови на вчинення цих дій. Тому
зазначена кваліфікуюча ознака безпідставно поставлена у вину ОСОБА_4 і підлягає
виключенню з вироку.

Оскільки ОСОБА_4 намагалась відкрито заволодіти зазначеним телефоном після
вчинення крадіжки, за яку вона засуджена вироком цього ж суду від 24.11.2005
року, із застосуванням фізичного насильства, яке не було небезпечним для життя
чи здоров'я потерпілої, дії засудженої правильно кваліфіковані за ст. 15 і 186
ч.2 КК України.

Міра покарання ОСОБА_3
призначена з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, даних про
особу засудженого, зокрема того, що ОСОБА_3
10.03.2006 року був засуджений за ст.ст. 186 ч.2, 296 ч.2, 70 ч.1, 71 КК
України

на 6 років
позбавлення волі, через що остаточне покарання призначено йому відповідно до
вимог ст.70 ч.4 ККК України.

У той же час при призначенні покарання засудженій ОСОБА_4
суд не в повній мірі врахував конкретні обставини вчинення нею злочинів та дані
про особу засудженої, зокрема, те, що умисел на заволодіння телефоном не був
доведений до кінця, через що матеріальної шкоди потерпілим не було завдано, що
ОСОБА_4 є молодою дівчиною, якій на той час тільки виповнилось 18 років, за
місцем проживання вона характеризується позитивно. Також безпідставно суд
зазначив у вироку, що ОСОБА_4 є раніше судимою, оскільки злочини, за які вона
засуджена цим вироком, вона вчинила до постановления
вироку щодо неї від 24.11.2005 року. Після засудження її із звільненням від
покарання з випробуванням, ОСОБА_4 протягом більше року не вчиняла будь-яких
інших протиправних дій.

Тому, враховуючи сукупність наведених обставин,
апеляційний суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від призначеного їй
покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України. Оскільки
попереднім вироком від 24.11.2005 року вона також була звільнена від покарання
з випробуванням, злочини, за які вона засуджена цим вироком, ОСОБА_4 вчинила до
постановления першого
вироку, остаточне покарання їй необхідно призначити відповідно до вимог ст. 70
ч.4 КК України.

Враховуючи наведене,
керуючись вимогами ст.ст.365,
366 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляцію
захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 7 грудня 2006
року щодо ОСОБА_4 змінити: виключити з нього кваліфікуючу ознаку злочину,
передбаченого ст. 186 ч.2 КК України -вчинення грабежу за попередньою змовою
групою осіб. На підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом поглинення покаранням,
призначеним ОСОБА_4 цим вироком, покарання, призначеного їй вироком цього ж
суду від 24.11.2005 року у виді 1 року позбавлення волі, остаточно призначити
їй покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України засуджену ОСОБА_4 звільнити від
відбування покарання, якщо протягом іспитового строку 2 роки вона не вчинить
нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки: не виїжджати за межі
України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання, роботи або навчання, періодично з'являтись для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

З-під варти
засуджену ОСОБА_4 звільнити.

Цей же вирок щодо ОСОБА_3
залишити без зміни, а апеляцію засудженого - без задоволення.