Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7
суддів: за участю прокурора ОСОБА_8., ОСОБА_9, ОСОБА_10,
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 26 травня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Волинської області від 20 жовтня 2014 року.

Вироком Луцького міськрайонного суду від 13 грудня 2012 року

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, таку, що не має судимості,
засуджено за ч. 2 ст. 149 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на неї обов'язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до вимог КПК 1960 року.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_6, судові рішення щодо якої в касаційному порядку не оспорюються.

За апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, Апеляційний суд Волинської області скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання і постановив свій вирок від 11 квітня 2014 року, призначивши їй покарання за ч. 2 ст. 149 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Не погоджуючись із вироком апеляційного суду, засуджена оскаржила його в касаційному порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2014 року кримінальну справу щодо ОСОБА_5 було знято з касаційного розгляду і повернуто до суду апеляційної інстанції для виконання вимог ст. 350 КПК 1960 року.

Апеляційний суд Волинської області постановою від 10 вересня 2014 року залишив без руху касаційну скаргу засудженої і надав строк для усунення недоліків, а постановою від 20 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_5 визнав такою, що не підлягає розгляду.

У касаційній скарзі засуджена, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить постанову від 20 жовтня 2014 року скасувати, а касаційну скаргу визнати такою, що підлягає розгляду. При цьому стверджує, що не змогла вчасно ознайомитися з постановою апеляційного суду від 10 вересня 2014 року і виправити зазначені в ній недоліки, оскільки на той час не проживала за адресою, куди надходила кореспонденція.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що для задоволення касаційної скарги немає підстав з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ст. 350 КПК 1960 року апеляція повинна містити: назву суду, якому її адресовано; особу, яка подає апеляцію; вирок, на який подається апеляція, та назва суду, що його постановив; вказівку на те, в чому полягає незаконність вироку, та доводи на її обґрунтування; прохання особи, котра подає апеляцію, та перелік документів, які додаються до неї.

На підставі ст. 352 КПК 1960 року в разі невиконання особою, яка подала апеляцію, вимог, передбачених статтею 350 цього Кодексу, головуючий своєю постановою залишає апеляцію без руху та повідомляє про необхідність виконання зазначених вимог закону. Якщо у визначений строк ці вимоги не були виконані, то апеляція постановою головуючого визнається такою, що не підлягає розгляду.

Зазначених вимог закону апеляційний суд дотримався.

Як убачається з матеріалів справи, на вирок апеляційного суду від 11 квітня 2014 року засуджена подала касаційну скаргу, яку постановою цього ж суду від 10 вересня 2014 року було залишено без руху як таку, що не відповідала вимогам ст. 350 КПК 1960 року, і надано ОСОБА_5 семиденний строк із дня отримання копії вказаної постанови для усунення зазначених у ній недоліків. Підставою такого рішення суду апеляційної інстанції стало те, що викладене у касаційній скарзі прохання про одночасне скасування та зміну судового рішення суперечило вимогам ст. 396 КПК 1960 року щодо рішень, які суд касаційної інстанції приймає за наслідками розгляду касаційної скарги.

03 жовтня 2014 року вказану постанову було надіслано засудженій та отримано нею 09 жовтня 2014 року (згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення).

Проте ОСОБА_5 не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, і нової скарги в установлений строк на адресу апеляційного суду не подала.

Тому постановою суду апеляційної інстанції від 20 жовтня 2014 року скаргу було визнано такою, що не підлягає розгляду.

Твердження засудженої про те, що вона не змогла вчасно ознайомитися з постановою апеляційного суду від 10 вересня 2014 року та виправити зазначені в ній недоліки, оскільки на той час не проживала за адресою, куди надходила кореспонденція, не є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції. Крім того, дані, що містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, свідчать про своєчасне отримання засудженою вищезазначеної постанови.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання касаційної скарги ОСОБА_5 такою, що не підлягає розгляду.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування зазначеної постанови, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 387, 389, 394 КПК 1960 року, п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Постанову Апеляційного суду Волинської області від 20 жовтня 2014 року щодо засудженої ОСОБА_5 залишити без зміни, а її касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9