Ухвала іменем україни 04 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді:ОСОБА_10,
суддів:ОСОБА_11, ОСОБА_12,
при секретарі ОСОБА_13,
за участю прокурора ОСОБА_14,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2014 року щодо ОСОБА_6,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Російської Федерації, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішені питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_6, в серпні 2012 року, познайомився з ОСОБА_8 та домовився про придбання в останнього обладнання для виробництва засобів захисту рослин, а також про ведення спільного бізнесу з придбання, виготовлення та подальшої реалізації сільськогосподарської продукції, в рахунок чого передав останньому грошові кошти в сумі приблизно 2 млн доларів США.

Після отримання грошових коштів ОСОБА_8 своїх зобов'язань не виконав, грошові кошти не повернув, а витратив їх на особисті потреби та став уникати зустрічей із ОСОБА_6

Так, 28 вересня 2013 року, приблизно о 09 год 20 хв, ОСОБА_6, знаходячись по вул. Березняківська, 19 у м. Києві, з метою з'ясування ділових та фінансових відносин, підбіг до автомобіля ОСОБА_8, відкривши задні двері автомобіля, сів на заднє сидіння. В свою чергу, ОСОБА_8 дістав пістолет «Марго» та направив його в сторону ОСОБА_6, однак останній, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, керуючись мотивом помсти за неповернені грошові кошти, відібрав вказаний пістолет у ОСОБА_8 та здійснив два постріли в його голову. Від отриманих вогнепальних поранень на місці події настала смерть ОСОБА_8

У касаційній скарзі прокурор виклав вимогу про скасування судових рішень із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судами не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а також дані про особу засудженого ОСОБА_6, який не має пільг, інвалідності, нагород, щоб перешкодило відбуттю більш суворого покарання. При цьому, прокурор стверджує, що суд першої інстанції при ухваленні вироку допустив порушення ч. 3 ст. 349 КПК України, а суд апеляційної інстанції не перевіривши всіх доводів прокурора, зазначених в апеляційній скарзі, визнав їх необґрунтованими.

На касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6, подала заперечення, в яких наводить доводи щодо законності й обґрунтованості судових рішень, просить залишити їх без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюється.

Разом із тим, доводи касаційної скарги прокурора про м'якість призначеного ОСОБА_6 покарання не заслуговують на увагу, з огляду на викладене.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання вказані вимоги закону дотримано. Так, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на диспансерному, наркологічному і психіатричному обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, має на утриманні трьох малолітніх дітей, матір пенсійного віку. Також, судом враховано хворобливий стан здоров'я засудженого, який має ряд хронічних захворювань та страждає на гіпертонічну хворобу 1 стадії. Обставиною, яка пом'якшує покарання засудженого суд визнав щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання перевірялись судом апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування визнав їх неспроможними.

Отже, суд повною мірою врахував всі дані про особу засудженого, тяжкість вчиненого злочину та призначив покарання в межах санкції статті, за який його засуджено, у зв'язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав вважати покарання невідповідним внаслідок м'якості.

Щодо доводів прокурора про недотримання положень ст. 349 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження на початку судового розгляду прокурором запропоновано обмежити дослідження доказів у кримінальному провадженні допитом обвинуваченого та дослідженням даних про його особу, оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, що в повному обсязі було підтримано учасниками кримінального провадження. Вказане клопотання задоволено судом та продовжено судовий розгляд в порядку ст. 349 КПК України. (т. 1, а.к.п. 169-174).

Також, з журналу судового засідання убачається, що суд з'ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз'яснив їм відповідні наслідки.

При цьому, в апеляційній скарзі прокурор зазначив, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та правильно кваліфіковані дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурором в апеляційній скарзі про порушення положень ст. 349 КПК України не вказувалось. (т. 1 а.к.п. 216-219).

За матеріалами кримінального провадження прокурор, який брав участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, підтримав апеляційну скаргу прокурора. (т. 2 а.к.п. 8-10).

Таким чином, твердження прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України при розгляді кримінального провадження, є безпідставними.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено.

Керуючись ст.ст. 433-436, 438 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12