Справа №
11-535 2007 року Головуючий по 1
інстанції - Федорова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
травня 2007 року Колегія
суддів судової палати з

кримінальних
справ Апеляційного суду Київської області в складі

головуючого
судді Орла А.І.

суддів Ігнатюка
О.В., Колокольнікової Н.М.

з участю
прокурора Чупринської Є.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві
кримінальну справу за апеляціями

державного
обвинувача - помічника прокурора м. Біла
Церква Нечипоренко Р.Л., засудженого

ОСОБА_1 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської

області від 5
березня 2007 року, яким :

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с Манглі сі

Петрі-Цкаройського району
( Грузія ),
росіянина, громадянина України, освіта вища,

розлученого, маючого
на утриманні неповнолітню дитину,
працюючого провідним

спеціалістом заводу "Більшовик",
проживаючого АДРЕСА_1, раніше не судимого, засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі,

звільненого від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 рік на підставі

ст.
ст. 75, 76 КК України..

Цим же вироком
вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів .

Колегія
суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно
вироку суду ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину при
наступних обставинах.

26.11.2005
року близько 18 години ОСОБА_1
, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння в квартирі АДРЕСА_1, під час
обопільної сварки з ОСОБА_2, яка також
знаходилась в стані алкогольного сп'яніння,
на грунті неприязних стосунків,
умисно наніс удари руками по голові та різним частинам тіла
потерпілої, чим завдав останній
середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової
травми з забоєм головного мозку,
субарахноїдальним крововиливом,
правосторонньою пірамідною недостатністю, вестибулокоординаторними порушеннями, церебрастеничним синдромом, забиту рвану рану тім'яної області
справа, численні забої, садна обличчя ( гематома лівої виличної області, навколоушно-жувальної області), тулуба,
кінцівок і забій м'яких тканин лівого передпліччя, садно медіальної поверхні.

На даний
вирок суду державним обвинувачем подана апеляція, в якій він,
не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації злочину, просить вирок суду скасувати та

постановити
свій вирок, яким засудити ОСОБА_1 за ч. 1
ст. 122 КК України до 2 років
позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 рік.

На даний
вирок суду засудженим ОСОБА_1 подана
апеляція та доповнення до неї, в яких
він просить вирок суду скасувати, а
справу направити на додаткове розслідування,
з призначенням комісійної судово-медичної експертизи силами експертів
головного судово-медичного бюро при МОЗ України. Обґрунтовуючи свою апеляцію
засуджений ОСОБА_1 зазначає, що під
час досудового слідства були порушені його права при призначенні
експертиз, поскільки він був позбавлений
права заявити відвід експертам та поставити свої запитання. Крім цього, комісійна експертиза була проведена з
порушеннями вимог КПК України, поскільки
вона була повторною і в її проведенні не міг приймати участь експерт, який до цього вже давав свій висновок по
даній справі. Крім цього, в апеляції
зазначено, що суд не вірно прийняв
рішення щодо цивільного позову.

Заслухавши
суддю доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію державного обвинувача
і просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати і постановити
свій вирок, яким призначити
покарання, яке зазначено в апеляції
державного обвинувача, а апеляцію
засудженого просить залишити без задоволення,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора та засудженого підлягає
до задоволення частково з наступних підстав.

У
відповідності до ст. 22 КПК України, прокурор,
слідчий і особа, яка проводить
дізнання, зобов'язані вжити всіх
передбачених законом заходів для всебічного,
повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті,
що виправдовують обвинуваченого,
а також обставини, що пом'якшують
і обтяжують його відповідальність.

Як
вбачається з матеріалів справи, органами
досудового слідства дані вимоги закону належним чином виконані не були.

В
матеріалах справи є акт судово-медичного дослідження від 03.02.2006 року
проведеного судово-медичним експертом Білоцерківського відділення СМЕ, згідно з яким у ОСОБА_2 виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.
Крім цього, в матеріалах справи є акт
судово-медичного дослідження від 06.03.2006 року проведеного заступником
начальника КОБСМЕ, згідно з яким у
ОСОБА_2 виявлені середньої тяжкості
тілесні ушкодження. Свій висновок заступник начальника КОБСМЕ повністю
підтвердив у висновку експерта від 30.03.2006 року. В зв'язку з тим, що в матеріалах справи є два різних висновки
експертів, слідством призначена
комісійна судово-медична експертиза,
проведення якої доручено експертам КОБСМЕ. Фактично була призначена
повторна експертиза. Згідно висновку комісійної експертизи № 48 / к, участь у її проведенні ( будучи головою
комісії) приймав заступник начальника КОБСМЕ.

У
відповідності до ч. 6 ст. 75 КПК України, коли висновок експерта буде визнано
необгрунтованим, таким, що суперечить іншим матеріалам справи або
інакше викликає сумніви в його правильності,
може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експерту або іншим
експертам. В даному випадку в проведенні
повторної експертизи приймав участь експерт,
який вже проводив експертизу по даній справі і давав свій висновок.
Тобто, органами досудового слідства
порушені вимоги ч. 6 ст. 75 КПК України.

На
досудовому слідстві засуджений ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_3,
саме з цього приводу чотири рази заявляли клопотання про призначення та
проведення повторної

судово-медичної експертизи
в Головному управлінні СМЕ.
Однак, вказані клопотання органами досудового слідства
безпідставно були залишені без задоволення.

Статтею
197 КПК України передбачені права обвинуваченого при призначенні і проведенні
експертизи. Вимоги даної статті повинні бути виконані органам досудового
слідства до направлення постанови про призначення експертизи експерту. Не
виконанні вимог даної статті являється порушенням права обвинуваченого на
захист, поскільки він був незаконно
позбавлений можливості реалізувати свої права визначені КПК України.

Крім
цього, колегія суддів вважає, що органами досудового слідства допущена
неповнота досудового слідства, на яку
суд першої інстанції не звернув увагу. Так,
згідно ксерокопії амбулаторного журналу ( а.с. 167 ) при огляді ОСОБА_2 26.11.2006 року в прийомному відділенні КОКЛ
лікарями Борзенковим та ІНФОРМАЦІЯ_3,
було встановлено діагноз " ушибленная
рана правой тименной области, гематома
левой орбити ".
Тут же мається запис " ушита рана,
наложена асептическая
повязка. Лечение по месту жительства". Однак, в матеріалах справи є консультативні висновки
від 26.11.2005 року за підписами ІНФОРМАЦІЯ_2, де вказаний час огляду - 22.05 та ІНФОРМАЦІЯ_3, де вказаний час огляду - 21.20, які проведені в стаціонарному відділенні.
Після огляду та надання медичної допомоги,
ОСОБА_2 проходить консультацію в
стаціонарному відділенні, при чому її консультує
один з тих лікарів, який надавав
допомогу в прийомному відділенні. Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 поступила в нейрохірургічне відділення КОКЛ 01.12.2005
року, тобто через 4 дні після першого
звернення до лікарів з приводу отриманих 26.11.2005 року травм. Ці обставини органами досудового слідства не
досліджувались і оцінка їм не давалась.

Згідно ст.
323 КПК України, вирок суду
повинен бути законним і обґрунтованим.
Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд
оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,
що ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Однак,
як вбачається з протоколу судового засідання та вироку суду, суд першої інстанції зазначених вимог закону
належним чином не виконав, не звернув
уваги на порушення, допущені органами
досудового слідства і постановив вирок без всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Колегія
суддів погоджується з апеляцією державного обвинувача в частині того, що судом не вірно призначено покарання
засудженому ОСОБА_1
, поскільки на час постановления вироку ОСОБА_1 досяг пенсійного віку і йому у відповідності
до ч.3 ст. 61 КК України не може бути призначено
покарання у вигляді обмеження волі.

Апеляція
засудженого ОСОБА_1 в частині призначення апеляційним
судом "комісійної судово медичної експертизи силами експертів головного
судово-медичного бюро при МОЗ України",
до задоволення не підлягає, поскільки
виконання даних процесуальних дій не входить до компетенції апеляційного суду
при розгляді справ за апеляціями учасників процесу.

Поскільки
допущені органами досудового слідства порушення та неповнота досудового
слідства не можуть бути усунуті в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що вирок суду не може бути визнаний законним
та обґрунтованим і підлягає скасуванню,
а справа направленню на додаткове розслідування, підчас якого слід усунути порушення та
неповноту досудового слідства, зазначені
в даній ухвалі.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
державного обвинувача та засудженого ОСОБА_1
задовольнити частково. Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від 05.03.2007 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а справу направити прокурору
м. Біла Церква для організації
додаткового розслідування. Запобіжний захід ОСОБА_1 залишити
підтиску про невиїзд.