Дата документу Справа № 225/542/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №225/542/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1128/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.260 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 червня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000125 від 26 січня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дзержинська Донецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з Дзержинським міським судом Донецької області),

ВСТАНОВИЛА:
22 квітня 2015 року заступник прокурора Донецької області ОСОБА_9 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 18 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.260 КК України до 4 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, скасовано, та останнього звільнено з-під варти.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч.2 ст.260 КК України призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог вказує на порушення судом вимог ст.ст.65, 75 КК України, оскільки не враховано те, що ОСОБА_6 скоєно злочин проти громадської безпеки та пов`язаний з його тривалою участю у діяльності незаконного збройного формування, що становлять підвищену суспільну небезпеку. Вказаний злочин віднесено ст.12 КК України до категорії тяжких. Крім того зазначає, що судом не враховано даних про особу обвинуваченого, який не працює, соціально корисною працею не займається, та не одружений.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора, законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо нього без змін.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, за наступних обставин.

На початку квітня 2014 року на території Донецької області України, невстановленими досудовим слідством особами, для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої Донецької народної республіки було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались у різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

В травні 2014 року ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, перебуваючи в м.Дзержинську, на пропозицію невстановленої досудових слідством особи, вступив до складу незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої Донецької народної республіки. Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_6 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванню та виконанню його цілей і завдань. Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні, за завданням невстановленої особи, на початку травня 2014 року, ОСОБА_6 виконував обов`язки з охорони приміщення міської ради в м.Дзержинську та здійснював контрольно-пропускний режим транспортних засобів та громадян на блок-посту розташованому поблизу шахти імені Святої Матрьони, Донецької області.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні вироку суду та ухваленні нового вироку, з призначенням покарання зазначеного в апеляційній скарзі; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.260 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєне ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у скоєному. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням обставин кримінального провадження, та відомостей про особу обвинуваченого, суд зробив правильні висновки про те, що обставини, які пом`якшують покарання, знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, і дають можливість для застосування положень ст.ст.75, 76 КК України. При цьому суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення.

Доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 18 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.260 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2