У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Кліменко М.Р. і Ковтюк Є.І.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 9 вересня 2008 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Кілійського районного
суду Одеської області від 11 вересня 2007 року.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

Неодноразово судимого, останнього разу 05.11.2004 року за ч.1 ст.309, ч.2 ст.185 КК
України на 2 роки позбавлення волі, звільненого 04.08.2006 року
умовно-достроково на 5 місяців 26 днів,

- за
ч.2 ст.121 КК України на 9 років і 9
місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком приєднано частину
невідбутого покарання за вироком Кілійського районного суду Одеської області
від 05.11.2004 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 10 років.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що він
25.12.2006 року близько 21 год., будучи в стані алкогольного сп'яніння,
перебуваючи на вул. Комсомольській в с. Шевченково Кілійського району Одеської
області, в процесі сварки та обопільної
бійки зі ОСОБА_2 завдав останньому не менше чотирьох ударів рукою в голову,
спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, що потягли смерть потерпілого.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області
від 20 грудня 2007 року вирок Кілійського районного суду Одеської області від 11
вересня 2007 року щодо ОСОБА_1 змінено в частині вирішення долі речових
доказів. У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 стверджує, що
досудове слідство та судовий розгляд
справи проведено неповно та необ'єктивно, а висновки суду, викладені у вироку,
не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається на те, що умислу на
спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які потягли смерть ОСОБА_2, він не мав,
оскільки захищався від дій останнього.
Окрім того, висловлює припущення, що тілесні ушкодження на тілі потерпілого
ОСОБА_2 могли утворитися в результаті падіння останнього на землю. Зазначає, що
при призначенні покарання судом не було враховано те, що на його утриманні
знаходилась хвора мати похилого віку, а також те, що він з'явився із зізнанням
і покаявся у вчиненому злочині. Зазначає, що судом неправильно визначено дату
початку строку відбування покарання. Просить пом'якшити призначене йому
покарання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, які були предметом перевірки
суду першої та апеляційної інстанції, перегляду у касаційному порядку не
підлягають.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
за який його засуджено, ґрунтуються на сукупності належним чином зібраних та
досліджених судом доказів, і є правильними.

Винуватість ОСОБА_1 в умисному спричиненні тяжких
тілесних ушкоджень ОСОБА_2, від яких останній помер, доведена, зокрема,
показаннями самого ОСОБА_1, який не заперечував того, що він неодноразово
наносив удари кулаками в голову ОСОБА_2, внаслідок яких потерпілий падав на
землю; показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які стверджували, що ініціатором
конфлікту між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був
останній, який характеризувався як агресивна людина, схильна до конфліктів, і
саме він почав сварку зі ОСОБА_2 з приводу відмови того відвести його додому на
мотоциклі; даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої ОСОБА_2 було заподіяно тяжкі тілесні
ушкодження у виді закритої травми голови, що супроводжувалася
внутрішньочерепним крововиливом зі стисканням головного мозку вилитою кров'ю,
та виникла в межах півгодини до смерті від неодноразових ударів кулаками по
голові з наступним падінням на тверде покриття; смерть ОСОБА_2 знаходилась у
прямому причинному зв'язку з закритою травмою голови, що складалася з комплексу
ушкоджень, кожне з яких могло потягти виникнення травми голови.

Викладеними у вироку доказами, які досліджувались
судом у відповідності до вимог КПК України і є належними та допустимими,
спростовуються твердження ОСОБА_1 про
те, що він захищався від неправомірних дій потерпілого ОСОБА_2 та не заподіював
йому тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній помер.

Повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд правильно кваліфікував
дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.121 КК України, і підстав для їх
перекваліфікації на іншу статтю кримінального закону не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону,
які тягнуть зміну чи скасування судових рішень, по справі не встановлено.

Покарання ОСОБА_1 призначено
відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину,
даних про особу засудженого, пом'якшуючої та обтяжуючих покарання обставин, і є
необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_1 і попередження
нових злочинів.

Те, що ОСОБА_1 з'явився із зізнанням, було враховано судом як пом'якшуюча
покарання обставина.

Те, що ОСОБА_1 мав на
утриманні хвору матір похилого віку, не є підставою для пом'якшення призначеного йому покарання.

Уточнення дати початку строку відбуття покарання вирішується місцевим судом
у порядку, передбаченому ст.ст. 409, 411 КПК України.

З огляду на викладене, підстави для призначення справи до касаційного
розгляду з повідомленням осіб, вказаних у ст.384 КПК України, відсутні.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити
у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1.

С У Д Д І :

Паневін В.О. Кліменко М.Р. Ковтюк Є.І.