Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
головуючого-судді
суддів
Кравченка К.Т., Мороза М.А.
розглянула у судовому засіданні у
м. Києві 12 квітня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від
9 лютого 2006 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2006 року
щодо ОСОБА_3
Вироком
місцевого суду

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

уродженця
та жителя м. Кам'янка

Черкаської
області, судимості не має,

засуджено
до позбавлення волі:

- за ч.1 ст.115
КК України на тринадцять років;

- за ч.1 ст.185 КК України на один
рік.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_3 за сукупністю злочинів призначено
тринадцять років позбавлення волі.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_3 у доход держави 423 грн. 68 коп. судових витрат.

Як
визнав суд, 11 вересня 2005 року, приблизно о 3 годині 30 хвилин, ОСОБА_3,
перебуваючи у приміщенні торгівельного кіоску, що біля будинку №1 на вул.
Попова у м. Києві, після спільного вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_5, на
грунті особистих неприязних стосунків, з метою умисного вбивства, вдарив
потерпілу у щелепу, від чого остання впала на підлогу. Після цього, ОСОБА_3
двома руками схопив ОСОБА_5 за шию та почав стискати, перекриваючи потерпілій
доступ повітря. Оскільки ОСОБА_5 чинила опір, ОСОБА_3, з метою доведення
злочинного умислу до кінця, схопив мотузку, що була поруч, та зав'язав її на
шиї потерпілої, продовжуючи стискати органи дихання, доки остання перестала
подавати ознаки життя. Смерть ОСОБА_5 настала від механічної асфіксії
(здавлювання органів шиї петлею).

Після
вчинення умисного вбивства ОСОБА_5, ОСОБА_3, приблизно о 3 годині 50 хвилин, із
приміщення торгівельного кіоску, таємно викрав мобільний телефон “Соні Еріксон”
вартістю 200 грн., що належав ОСОБА_6, а також мобільний телефон “Еріксон-337”
та зарядний пристрій до нього, продукти харчування, станки для гоління та
цигарка, на загальну суму 413 грн. 30 коп., що належали ОСОБА_7.

З
метою приховати вчинені злочини, ОСОБА_3 розклав поруч із трупом ОСОБА_5 папір
та підпалив його, після чого з місця події зник.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2006 року апеляції ОСОБА_3 та його
захисників залишені без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м.
Києва від 9 лютого 2006 року - без зміни.

У
касаційній скарзі захисники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять судові рішення щодо
ОСОБА_3 скасувати. Вважають, що висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи, винність ОСОБА_3 у вчиненні злочинів не доведена. Засуджений
обмовив себе через застосування незаконних методів під час досудового слідства.
Захисники вказують, що у справі допущено неповноту та однобічність досудового і
судового слідства та порушено кримінально-процесуальний закон і право на захист
ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
скарги захисників, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновок суду першої інстанції, щодо доведеності винності ОСОБА_3 в умисному вбивстві
ОСОБА_5 та крадіжці майна із торгівельного кіоску, за обставин вказаних у
вироку, стверджується сукупністю зібраних та перевірених судом доказів, і є
правильним.

На обґрунтування свого висновку суд послався на показання засудженого, які
він давав на досудовому слідстві, оскільки вони є послідовними та стверджуються
іншими доказами у справі. Так, зокрема, засуджений написав явку з повинною у
якій детально виклав обставини, за яких він вчинив умисне убивство ОСОБА_5та
крадіжку майна. При цьому, як убачається із матеріалів справи, винний повідомив
такі деталі вчинення злочинів, які не могли бути відомі співробітникам міліції, прокуратури.

Показання ОСОБА_3 на досудовому слідстві повністю узгоджуються із
показаннями свідка ОСОБА_8, яка повідомила, що 10 вересня 2005 року приблизно о
20 годині 30 хвилин до кіоску біля будинку №1 на вул. Попова у м. Києва, де вона працювала
денним продавцем, прийшла ОСОБА_5 разом із ОСОБА_3, для прийняття нічної зміни.
Вранці наступного дня їй повідомили, що у кіоску пожежа. Коли вона прибула на
місце події, то побачила ОСОБА_5, яка лежала у дверях кіоску без ознак життя.

Винність ОСОБА_3 у вчиненні злочинів стверджується також й показаннями
потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7., свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, а також даними, що є у протоколах огляду місця події,
відтворення обстановки та обставин події, під час якого, як стверджували свідки
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, ОСОБА_3 без будь-якого примусу та підказок добровільно
розповів про обставини вчинення злочинів, а пізніше на місці події показав та
пояснив за яких обставин він вчинив умисне вбивство ОСОБА_5, крадіжку майна та
підпалив під тілом потерпілої папір, з метою знищити сліди злочину; огляду та
вилучення викрадених речей за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 у будинку
АДРЕСА_1; пред'явлення предметів для впізнання; висновках судово-медичної, судово-імунологічної, дактилоскопічної
експертиз та іншими доказами у справі, яким суд дав належну оцінку та підставно
поклав в основу обвинувального вироку.

Своє рішення щодо винуватості засудженого, суд належним чином умотивував.
Доводи захисників ці висновки суду не спростовують. За таких обставин вважати,
що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а так само і що
винність ОСОБА_3 у вчиненні злочинів не доведена, немає підстав.

Що стосується посилання захисників на те, що засуджений був змушений
обмовити себе через застосування до нього працівниками міліції незаконних
методів, то воно було предметом перевірки і не знайшло підтвердження у справі.
Тілесне ушкодження на чолі ОСОБА_3, як видно із пояснень у судовому засіданні
свідка ОСОБА_9, було у винного при його затриманні.

Крім того, зі справи убачається, що на досудовому слідстві ОСОБА_3 не
заявляв про застосування до нього незаконних методів. Заява захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідного змісту була
перевірена прокуратурою Оболонського району м. Києва і 4 січня 2006 року
слідчим прокуратури винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної
справи щодо співробітників міліції (т.2 а/с 107). Згадана постанова слідчого
прокуратури не скасована і тому піддавати сумніву її законність, немає підстав.

Заява захисників про застосування до ОСОБА_3 незаконних методів була також
предметом перевірки суду як першої, так і апеляційної інстанцій і не знайшла
підтвердження.

Що стосується посилання захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на те, що у справі допущено
неповноту та однобічність дослідження доказів, оскільки не перевірено
причетність іншої особи до вбивства ОСОБА_5, про що заявляв засуджений, то як
убачається із даних, що є у висновку дактилоскопічної експертизи, усі сліди
пальців рук, вилучені на місці вчинення злочинів, належать лише ОСОБА_3 та
ОСОБА_5(т.1 а/с 169-175). Крім того, із протоколу огляду та вилучення речей,
убачається, що саме за місцем проживання ОСОБА_3 виявлено продукти харчування,
цигарки, станки для гоління, мобільні телефони та зарядний пристрій, котрі були
викрадені із приміщення кіоску (т.1 а/с73-75).

Суд, дослідив усі обставини, що могли
мати значення для прийняття рішення і
його висновок, щодо доведеності винності та кваліфікації дій засудженого ОСОБА_3 за ч.1 ст.115 та
ч.1 ст.185 КК України, є правильним.

Посилання захисників на те, що на
досудовому слідстві було порушено право ОСОБА_3 на захист, не відповідають дійсності.
Із матеріалів справи убачається, що на досудовому слідстві ОСОБА_3 відмовився від
участі захисника у справі та заявив, що свої права буде захищати самостійно
(т.1 а/с 79, 119, т.2 а/с 50, 51, 56-57).

Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд урахував усі обставини справи, дані про особу
засудженого і належним чином обгрунтувавши своє рішення, дійшов правильного
висновку щодо призначення винному покарання у виді позбавлення волі, яка є
необхідним та достатнім.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових
рішень, не встановлено.

Підстав для задоволення касаційної
скарги захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також для призначення справи до касаційного розгляду з викликом осіб,
зазначених у ст.384 КПК України, не
убачається.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги
захисникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Судді:

Кравченко К.Т. Селівон
О.Ф. Мороз М.А.