Ухвала

іменем україни

09 червня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_9
суддів: при секретаріОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
за участю прокурора ОСОБА_13
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 10 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000316 щодо

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

такого, що не має судимості,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,

в с т а н о в и в:

Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2 - 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілих: ОСОБА_7 17524,33 грн матеріальної шкоди та 23476 грн - моральної, ОСОБА_8 - 41000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Апеляційним судом Волинської області вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 12 травня 2014 року приблизно о 01.00 год. у стані алкогольного сп'яніння керуючи автомобілем «Москвич», рухаючись автодорогою зі сторони с. Липне в напрямку с. Холоневичі Ківерцівського району Волинської області, в порушення вимог пунктів 2.3 «а», «б»; 2.9 «а»; 11.1; 11.3; 31.4.1 «а»; 31.4.2 «а»; 31.4.5 «є» виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з мотоциклом «Вайпер» під керуванням ОСОБА_7 Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію мотоцикла ОСОБА_7 та його пасажиру ОСОБА_8 заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечні для життя в момент їх спричинення.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м'якість. Вважає, що апеляційний суд належним чином не перевірив та не спростував доводи апеляції прокурора про необхідність призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Ухвала апеляційного суду повинна відповідати вимогам ст. 419 КПК, зокрема, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину і кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Як убачається з матеріалів справи, прокурор оскаржив вирок місцевого суду в апеляційному порядку через незастосування до ОСОБА_6 додаткового покарання.

У силу положень ст. 50 КК рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, зазначив в ухвалі, що на час винесення вироку ОСОБА_6 вже був позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до постанови Ківерцівського районного суду від 13 червня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення.

У цьому випадку апеляційний суд належним чином не врахував роз'яснень, які містяться у п. 21 постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно яких позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.

Таким чином, залишивши без зміни вирок місцевого суду, апеляційний суд не навів достатніх мотивів для спростування доводів, викладених в апеляції прокурора, про те, що призначене засудженому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого через м'якість. Зокрема, апеляційний суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_6 у стані алкогольного сп'яніння вчинив тяжкий злочин унаслідок якого двом особам заподіяно тяжких тілесних ушкоджень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що викладені в касаційній скарзі доводи прокурора про безпідставне незастосування до засудженого додаткового покарання є слушними.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати доводи, викладені в апеляційній та касаційній скаргах прокурора, і постановити рішення відповідно до вимог закону.

У разі доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину в тому ж обсязі та тих самих даних про його особу, призначення засудженому покарання без застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами слід вважати неправильним і м'яким.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 10 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11