Справа № 583/1331/15-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, в залі суду в місті Охтирка Сумської області з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Камертон» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 18 листопада 2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого,призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 28.04.2014 року, підсобного робітника 3 інженерно-будівельного відділення 4 інженерно-будівельного взводу 1 інженерно-будівельної роти військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого вироком Київського районного суду м. Полтави від 09.12.2014 року по ст. 407 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 6 місяців арешту,

по ст. 407 ч. 2 КК України, суд

встановив :

Обвинувачений ОСОБА_4 , на підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» 28 квітня 2014 року призваний на військову службу за призовом під час часткової мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_1 , в подальшому 28.10.2014 року переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта В НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), де наказом командира військової частини (по стройовій частині) № 14 від 28.10.2014 року зарахований до списків особового складу та призначений на посаду підсобного робітника 3-го інженерно-будівельного відділення 4-го інженерно-будівельного взводу 1 інженерно-будівельної роти.

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в період з 30 жовтня 2014 року по 19 листопада 2014 року, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служи, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта В НОМЕР_3 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , без поважних причин тривалістю понад 10 діб.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене Ст. 407 ч. 2 КК України тобто самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин тривалістю понад десять діб але не більше місяця.
Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в режимі відеоконференції, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України визнав повністю та пояснив суду, що 28 квітня 2014 року був призваний на військову службу за призовом під час часткової мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , а в подальшому 28.10.2014 року переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта В НОМЕР_3 . Наказом командира військової частини зарахований до списків особового складу та призначений на посаду підсобного робітника 3-го інженерно-будівельного відділення 4-го інженерно-будівельного взводу 1 інженерно-будівельної роти. Йому було відомо про наслідки залишення військової частини без дозволу командира, однак з 30.10.2014 року по 19.11.2014 року він самовільно покинув розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). У вчиненому щиро розкаюється, просив суворо не карати.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вважає можливим відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України обмежитися допитом обвинуваченого та визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин тривалістю понад десять діб але не більше місяця.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить те, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, посередньо характеризується за місцем служби.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, на шлях виправлення не став, а тому суд вважає, що в даному випадку виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням йому покарання у межах санкції статті за цей злочин у виді позбавлення волі.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку Київського районного суду м. Полтави від 09.12.2014 року, яким він був засуджений за ст. 407 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до арешту строком 6 місяців, покарання не відбув, суд вважає за необхідне обвинуваченому ОСОБА_4 остаточно призначити покарання на підставі вимог ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком у виді 2 днів арешту, що в перерахунку до положень ст. 72 КК України становить 2 дні позбавлення волі.

В строк відбуття покарання зарахувати обвинуваченому покарання, відбуте ним за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 09.12.2014 року з 09.12.2014 року по 02.06.2015 року включно.

Відповідно до Ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, на стадії досудового розслідування міра запобіжного заходу не обиралася, в підготовчому судовому засіданні клопотань щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу не надходило, обвинувачений підлягає засудженню до міри покарання у виді позбавлення волі, з метою не допустити його ухилення від призначеного судом покарання та з метою забезпечення своєчасного виконання вироку суду, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взявши його під варту із залу суду, оскільки є ризики, що обвинувачений може ухилитися від відбування призначеного покарання.

Строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з 03 червня 2015 року, з дня його затримання.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

Засудив :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 09.12.2014 року з урахуванням ст. 72 КК України у виді 2 (двох) днів позбавлення волі і остаточно за сукупністю злочинів призначити покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) днів позбавлення волі.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту із залу суду.

Строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з 03 червня 2015 року, з дня його затримання.

В строк відбуття покарання зарахувати обвинуваченому покарання, відбуте ним за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 09.12.2014 року з 09.12.2014 року по 02.06.2015 року включно.

Речовий доказ у справі - книгу обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до частини особового складу в/ч - польова пошта НОМЕР_1 , передану на зберіганні командиру військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , - вважати повернутою власнику та дозволити розпоряджатися на свій розсуд.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя: ОСОБА_5 Верес