Справа №
ВИРОК

ім'ям України

30 липня
2007 року м.
Харків

Дзержинський
районний суд м. Харкова в складі:

головуючого
судді: Задорожного М.І.

при
секретарі: Сусловій
Н.С.

за участю
прокурора: Божко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Харкові кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця Харківсь­кої області,
Золочівського району, с.
Одноробо-вка, українця, громадянина України, який має середню
освіту, працюючого без оформлення тру­дових відносин каменяром у фірмі
«Будівельник», неодруженого, раніше не судимого, проживаючого за
адресою:АДРЕСА_1

у скоєнні
злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

УСТАНОВИВ:

З лютого 2006 року ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2. за
місцем її проживання в АДРЕСА_1 У сере­дині березня 2006 року, близько 08:00
години, ОСОБА_1 скориставшись тим, що в зазначеній кімнаті гуртожитку він зали­шився
один і за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих спонукань, таємно
викрав золоті вироби, що належать ОСОБА_2, а саме: сережки із золота, 585
проби, вагою 10 грамів, ва­ртістю 750 гривень і кулон із золота, 585 проби,
вагою 2,5 гра­ма, вартістю 150 гривень.

Після чого ОСОБА_1 звернув викрадене майно на свою користь, а саме золоті
вироби здав у ломбард, а кошти витратив на свої власні потреби, чим заподіяв
потерпілої ОСОБА_2 матеріальний збиток на загальну суму 900 гривень.

Підсудний ОСОБА_1 провину свою в
пред'явленому йому обвинуваченні визнав цілком, щиросердно покаявся і пояснив,
що в середині березня 2006 року ОСОБА_2,
з якою він проживав за місцем її проживання в АДРЕСА_1, виїхала в м. Київ.
Скориставшись її відсутністю, він вирішив викрасти й за­класти в ломбард золоті
вироби, що належать їй, при цьому він знав, що вони перебувають у тумбочці.
Близько 08:00 години він взяв дані золоті вироби, а саме золоті серги й золотий
кулон, і не повідомляючи її про свої наміри, у цей же день близько 18:00 години
зустрівся зі своїм другом ОСОБА_3­вичем, з яким він направився в ломбард,
розташований по АДРЕСА_2. Він попросив його, щоб він здав у ломбард дані золоті
вироби, оскільки їм в 2005 році був загубле­ний паспорт, на що ОСОБА_3
погодився, при цьому ОСОБА_3 не знав, що золоті вироби викрадені. Він сказав
ОСОБА_3, що золоті вироби належать ОСОБА_2 й вона знає про те, що він здає їх у
ломбард і не заперечує проти цього. Від закладених зо­лотих виробів ОСОБА_3
передав йому 117 гривень і договір застави, він йому ніякі гроші із цієї суми
не давав. Надалі гро­ші, отримані від закладених у ломбард золотих виробів, він
ви­тратив на власні потреби, а договір застави загубив. Коли ОСОБА_2
повернулася додому, він приховав від неї той факт, що він взяв її золоті вироби
й заклав у ломбард. Вона йому не пові­рила й зажадала, щоб він найближчим часом
повернув їй її золоті вироби. Наприкінці червня 2006 року вони розсталися з
ОСОБА_2, при цьому вона постійно йому нагадувала про те, щоб він їй повернув її
золоті вироби, але він не повертав у зв'язку з мате­ріальними труднощами. Після
того як вони розсталися, він так і не повернув їй приналежні їй золоті вироби.

Оскільки підсудний ОСОБА_1 цілком визнав свою прови­ну в
пред'явленому йому обвинуваченні і не заперечує фактичні об­ставини справи, з
урахуванням думки всіх осіб, що беруть участь у розгляді справи, суд, у відповідності
зі ст. 299 КПК України, прийшов до висновку про не доцільність дослідження
доказів у справі у відношенні тих фактичних обставин, що ніким не оскаржу­ються.

Суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_1 у пред'явленому
обвинуваченні цілком доведена і кваліфікує його дії за ч.1 ст.185 КК України,
оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (кража).

Вивченням особи підсудного ОСОБА_1 установлено, що він раніше не судимий,
щиросердно визнав свою провину, щиро пока-

явся у вчиненому, на
обліку в лікаря психіатра і лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання
характеризується позитивно, відшкодував потерпілій ОСОБА_2 завдану матеріальну
шкоду.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_1 суд, з огляду на те, що він
уперше притягується до кримінальної відпові­дальності, ступеня тяжкості
скоєного злочину, наведених вище да­них про його особу, а також його щирого
розкаяння у вчиненому, сприяння в розкритті злочину, знаходить необхідним для
його ви­правлення, перевиховання і попередження нових злочинів призначити йому
покарання у вигляді позбавлення волі в межах, необхідних для досягнення цих
цілей.

З огляду
на те, що ОСОБА_1 засуджується до позбав­лення волі на термін не більш п'яти
років, а також з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, наведених вище
даних про його особу, його щирого каяття, суд вважає, що його виправлення і пе­ревиховання
можливе без ізоляції від суспільства й у відповіднос­ті зі ст. 75 КК України
вважає за можливе звільнити його від від­бування покарання, якщо протягом одного
року він не вчинить ново­го злочину і виконає, покладені на нього обов'язки.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_2 суд вважає необхідним
відмовити, у зв'язку з тим, що підсудний ОСОБА_1 відшкодував завдані потерпілій
збитки у розмірі 900,00 гри. (дев'ятсот) про що свідчать розписка потерпілої
ОСОБА_2, а також
квитанція про переказ грошей у розмірі 900,00 грн. (дев'ятсот) на ім'я ОСОБА_2

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_1 до вступу ви­року в законну силу суд
знаходить необхідним залишити без зміни -підписку про невиїзд.

Керуючись ст.
ст. 321 - 325 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК
України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

У відповідності зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування
покарання, якщо протягом 1 (одного) року він не вчинить нового злочину і
виконає, покладені на нього обов'язки.

Відповідно до со?. 76 КК
України, зобов'язати ОСОБА_1протягом 1 (одного) року не виїжджати за межі
України для постійного проживання без дозволу органа кримінально-виконавчої
системи, повідомляти в органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання, роботи чи навчання, періодич­но з'являтися в ці органи для
реєстрації.

У задоволенні позовної заяви потерпілої ОСОБА_2 від­мовити.

Запобіжний захід
у відношенні ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити без зміни -
підпис­ку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений протягом п'ятнадцяти діб із дня проголошення
вироку в апеляційний суд Харківської області через Дзержинський районний суд м.
Харкова.