Справа
11-75/2007 р. Головуючий І
інстанції Воронцова С.М.
Категорія - ст. 187 ч.2 Доповідач Шахова О.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року Колегія суддів
палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської області в складі:

головуючого: судді Щербакова О.С. суддів:
Шахової О.Г., Трейтяк О.П. з участю прокурора Лисуна С.І. адвоката ОСОБА_2.
засудженого ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1
та адвоката ОСОБА_3. в інтересах засудженого на вирок Деснянського районного
суду м. Чернігова від 27 листопада 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м. Чернігова,
українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не
працюючого, судимого 21.06.2004 року Деснянським районним судом м. Чернігова за
ст. 187 ч.1, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком
на 2 роки, мешканця АДРЕСА_1

засуджено за ст.
187 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного
йому майна.

На підставі ст.
71 КК України частково (один місяць) приєднано не відбуту частину покарання за
вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.06.2004 року і
призначено остаточне покарання 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна.

2

Стягнуто з
засудженого на користь потерпілої ОСОБА_4 1230 грн. в рахунок відшкодування
матеріальних збитків та 5000 грн. моральної шкоди, а всього на загальну суму
6230 грн.

Доля речових
доказів вирішена згідно ст. 81 КПК України.

Засуджений ОСОБА_1. скоїв
злочин при наступних обставинах:

В ніч з 7 на 8
квітня 2006 року, близько 24.00 години, він, знаходячись АДРЕСА_2, з метою
заволодіння чужим майном, напав на ОСОБА_4,
застосовуючи ніж і завдавши їй числених ударів по тулубу і голові, чим
спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової
травми, струсу головного мозку, синців та забиття м'яких тканин обличчя, спини,
різаної інфікованої рани правої кисті, які утворились від дії тупих та ріжучих
предметів, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я, після чого заволодів мобільним телефоном „Нокіа
7260", вартістю 1200 грн. та сім-карткою оператора „ЮМС", вартістю 30
грн., а всього на загальну суму 1230 грн., що належали ОСОБА_4

Не погоджуючись з вироком суду засуджений ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_2. в його інтересах
подали апеляції.

Засуджений в
своїй апеляції, як можна зрозуміти з її змісту, просить його виправдати,
посилаючись на те, що злочин він не скоював і ні досудове слідство, ні суд не
змогли довести його вини в скоєнні злочину, так як:

· показання
потерпілої суперечливі,

· висновок
експертизи не підтверджує показання потерпілої,

· курточка,
яка вилучена у нього вдома не відповідає по ознакам курточці нападника, яку
описала потерпіла,

· свідки
не з'явилися в судове засідання.

Адвокат
вирок суду вважає таким, що підлягає скасуванню в зв'язку з невідповідністю
висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Висновки суду
не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, вина ОСОБА_1 у
вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена і не знайшла свого
підтвердження. Єдиним неспростовним фактом по справі є те, що потерпіла ОСОБА_4 мала тілесні ушкодження,
зафіксовані в акті судово-медичного дослідження. Всі інші обставини - час,
місце та обставини їх отримання, вчинення злочину саме ОСОБА_1 - ґрунтуються
саме на припущеннях, оскільки жодного неспростовного доказу вчинення злочину
засудженим не здобуто.

Вирок
суду, вважає, постановлений з порушенням вимог статті 323 КПК України.
Суперечності та недоліки досудового слідства по справі судом

3

не усунуті. В своїй сукупності вони
є прямою підставою для суду для постановления
виправдувального вироку згідно ст. 327 КПК України в зв'язку з
недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину.

Просила
вирок суду скасувати і постановити новий вирок, яким ОСОБА_1 виправдати.

Заслухавши
доповідача, пояснення засудженого та його адвоката, які підтримали свої апеляції, думку прокурора, який заперечував проти
апеляцій, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій,
колегія суддів вважає, що вони задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

Суд
правильно встановив фактичні обставини вчиненого засудженим злочину.

Висновок
суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначененого у вироку діяння
за обставин, встановлених судом, ґрунтується на допустимих і достатніх,
ретельно досліджених в судовому засіданні доказах, детально викладених у
вироку, яким суд дав належну оцінку.

Доводи
засудженого про те, що він не скоював розбійного нападу не відповідають
матеріалам справи.

ОСОБА_1 свою вину в
скоєному не визнав та показував, що потерпіла помилилась, вказавши на нього як
на ту особу, яка її пограбувала. У нього коротка стрижка і взимку він носить
сіру куртку, коричневої, за колір якої вона говорила, в нього не має. Щодо
дзвінка з викраденого мобільного на його домашній телефон зазначив, що та
розмова практично не відбулась, крім того номер його домашнього телефону раніше
належав іншим людям, можливо якраз їм і дзвонили. На той час працював в БМУ
„Житлобуд" НОМЕР_1 вахтенним методом, кожний день, через неділю були
вихідні. Що робив 7 та 8 квітня 2004 року згадати не зміг. Працював він до 20
години після чого йшов додому, стверджував, що після 22.30 годин він завжди був
вдома.

29.04.2006
року, йдучи через приватний сектор від зупинки „Міський сад" в напрямку
Педуніверситету до нього підійшов молодий чоловік, який розмовляв по мобільному
телефону та попросив пройти з ним. Перед військкоматом
зупинився автомобіль співробітників спецпідрозділу „Беркут", і з
автомобіля він почув слова „це він", після чого його посадили в автомобіль
та відвезли на АДРЕСА_3. Вважає, що дії працівників міліції по відношенню нього були не законні. Позову
потерпілої не визнав.

Колегія
суддів вважає, що його показання не ґрунтуються на доказах, добутих як на
досудовому слідстві, так і в судовому засіданні.

Згідно
довідки ВАТ „Чернігівбуд „БМУ „Житлобуд-2" та табелів робочого часу (а.с.
181-182) вбачається, що ОСОБА_1 в
квітні 2006 року на роботу взагалі не виходив і був звільнений за прогули
ІНФОРМАЦІЯ_2.

4

Згідно
даних ВАТ „Укртелеком" та типового договору за НОМЕР_2 про надання послуг
електрозв'язку, телефон за НОМЕР_3 закріплений за ОСОБА_5, проживаючого за
адресоюАДРЕСА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше належав ОСОБА_6 (а.с. 183,189-192);

Свідок ОСОБА_5, батько
засудженого, на досудовому слідстві (а.с. 64) показував, що син додому приходив
інколи і після 24 години, коли він вже спав. В судовому ж засіданні вже став
заперечувати дані показання, стверджуючи, що протокол його допиту слідчим він
не читав.

Тому і
доводи захисту в
апеляції відносно зазначеного
вище безпідставні.

Вина
засудженого в скоєному підтверджена показами потерпілої, свідків, висновками
судово-медичних експертиз та іншими доказами.

Так,
потерпіла ОСОБА_4 суду показала,
що в ніч з 07 на 08 квітня 2006 року, як в ході додаткового її допиту вона
уточнила дату події, повертаючись додому та розмовляючи по мобільному телефону
зі своєю сестрою, в районі Красному мосту двоє молодих чоловіків напали на неї,
один приставив їй до горла ніж і вона запам'ятала його обличчя, ним був
засуджений ОСОБА_1, ножем
він і порізав їй руку, потім їй стали наносити удари руками та ногами по
голові, спині та інших частинах тіла, коли стягнули в кювет то били ногами,
розірвали куртку, зірвали мобільний телефон, вона добре запам'ятала запах
курточки ОСОБА_1, вона її не торкалась та думала що вона шкіряна, але при
впізнанні вона її відразу впізнала по запаху та зовнішньому вигляду, саме він
зірвав у неї з шиї і телефон.

Одного
разу, коли вона їхала на автомобілі зі своїм хлопцем, на зупинці готелю
„ІНФОРМАЦІЯ_9" впізнала хлопця, який на неї тоді напав, вони за ним стали
стежити, її хлопець пішов за ним, а вона пішла за допомогою до працівників
міліції, її знайомий по мобільному телефону розповідав куди той йде. Потім вона
на міліцейському автомобілі під'їхала до автостоянки, яка була добре освітлена
і вона з впевненістю вказала на ОСОБА_1, як на ту особу, що на неї напала. Вона
добре запам'ятала його обличчя, голос, запах куртки. Показувала, що він був
підстрижений під площадку, тобто під йожик, назв стрижок вона не знає, але
стрижка була коротка. Куртка була темного кольору, десь біля коричневого чи
сірого, їй тоді показалося, що більше коричневого, але вона відразу її впізнала
на впізнанні по вигляду і по характерному запаху, який пояснити не змогла. По
факту заподіяння їй тілесних ушкоджень вона на слідуючий день, звернулась в травмопункт а потім написала
заяву до міліції, де вказала що в неї було також викрадено мобільний телефон.
З приводу заподіяних їй тілесних
ушкоджень вона

5

проходила
амбулаторне лікування, що підтверджується її зверненням за медичною
допомогою (а.с. 3,4).

Свідок
ОСОБА_7., міліціонер-водій, в судовому засіданні показав, що від черговою
відділу міліції до них надійшов виклик про необхідність виїзду в район міського
саду відпочинку, коли вони прибули, до них підійшла дівчина і сказала куди
їхати, вони під'їхали до АДРЕСА_4, де дівчина впізнала хлопця, який пограбував
її. Місце де вона його впізнавала було освітленим, після чого вони затримали
цього хлопця і доставили їх обох до міліції, при затриманні хлопець не
виривався, сів в автомобіль спокійно.

Свідок ОСОБА_8., мати
засудженого, показала, що ІНФОРМАЦІЯ_6 вони вдома робили генеральне прибирання,
був і її син, а де він був 07.04.2006 року показати не змогла. Стверджувала що
її син працював вахтенним методом, по тижням, після роботи близько 20 години
приходив додому, майже ніколи не ходив гуляти, алкогольні напої не вживає,
громадський порядок не порушував. Додала, що за місцем їх проживання робили
обшук, шукали мобільний телефон та коричневого кольору куртку, однак не знайшли
та вилучили сіру, що належала сину. Зазначила, що її син завжди стрижеться
коротко.

Батько
засудженого, свідок ОСОБА_5,
з приводу того де знаходився син 07 та 08 квітня показав, що 07 квітня він
знаходився вдома і нікуди не виходив, до нього приходили однокласники, 08
квітня син також знаходився вдома.

Свідки
ОСОБА_9 в судовому засіданні та ОСОБА_11 на досудовому слідстві (а.с. 68)
показали, що були присутні в якості понятих, і в їх присутності був
розпечатаний пакет з назвою „Седам". В ньому була куртка сірого кольору,
потім на стіл поклали ще багато інших курток, запросили потерпілу яка відразу
вказала на сіру куртку, яку впізнала по запаху та кольору.

Свідки
ОСОБА_10 та ОСОБА_12. в судовому засіданні показали, що були запрошені до
сусідів ІНФОРМАЦІЯ_4 в якості понятих при проведенні обшуку, господарям
квартири запропонували видати куртку коричневого кольору та мобільний телефон,
що належали їх сину, однак ті зазначили що таких речей не мають, тоді
працівники міліції почали обшук, в ході якого вилучили зимову куртку сірого
кольору, схожу на дублянку.

Крім
того свідок ОСОБА_12. показала, що проживає по сусідству з родиною ІНФОРМАЦІЯ_4
близько 15-17 років, в них в даний час є телефон, раніше по сусідству жила
сім'я ІНФОРМАЦІЯ_5, після їх смерті там проживала їх онука, вона не сплачувала
за телефон, після чого телефон їй відключили.

Свідок ОСОБА_13 на досудовому
слідстві (а.с. 33) показала, що дійсно між нею та потерпілою була розмова по
мобільному телефону близько 23 години, сестра відповіла, що знаходиться на
„Красному мосту" та скоро буде вдома. Через деякий час вона повернулась,
одяг на ній був в

6

крові,
кров була також на руці, вона розповіла, що на неї напали два молодих хлопці,
які її побили та викрали мобільний телефон. Наступного дня вдвох вони поїхали в
травмопункт, після
цього звернулись до міліції, де сестра написала заяву.

Свідок
ОСОБА_14 на досудовому слідстві (а.с. 88) показав, що 29.04.2006 року близько
21 години їхав разом зі свою дівчиною ОСОБА_4 на власному автомобілі по
АДРЕСА_5. Коли проїжджали зупинку готель „ІНФОРМАЦІЯ_9" ОСОБА_4 сказала, що на
зупинці стоїть чоловік схожий на хлопця, який біля „ІНФОРМАЦІЯ_10" в неї
викрав мобільний телефон. Підійшовши ближче до того хлопця, вона впізнала його
і вони домовилися, що він буде йти за хлопцем і по телефону повідомляти їх місце перебування, а вона
звернеться за допомогою до міліції. Коли він йшов за ним в них виникла
розмова, в ході якої він сказав хлопцю що з ним хоче поговорити один чоловік,
так як вій схожий на одного чоловіка, на що той сказав якщо мова йде про грабіж
то він не має до цього ніякого відношення. Підійшовши до АДРЕСА_4, їх
наздогнали працівники міліції, які затримали того хлопця та доставили їх до 4MB
на АДРЕСА_3.

В апеляції
захисник стверджує, що суд у вироку послався на вищенаведені показання свідка
ОСОБА_14, як на доказ вини засудженого в скоєному, порушуючи ст. 292 КПК
України, яка можливості оголошення пояснень свідків без встановлення поважності
причин їх неявки не передбачає.

Але
зазначена стаття говорить про те, що якщо не всі викликані свідки з'явилися,
суд вислуховує думку учасників судового розгляду про можливість розгляду справи
і виносить постанову про дальший розгляд справи чи про відкладення. Дане питання
з приводу неявки свідків вирішувалося судом згідно вимог закону.

Якщо
захисник мав на увазі ч.1 п. 2 ст. 306 КПК України, коли суд може оголосити
показання свідка, дані ним на досудовому слідстві, якщо явка його в суд з тих
або інших причин неможлива, то суд повідомляв свідка про день суду та
застосовував до нього привід, причини його неявки обґрунтовані в рапорті
працівника міліції (а.с. 168, 169). Тому суд, його показання, дані ним на
досудовому слідстві (а.с. 88) правомірно дослідив в судовому засіданні.

Також
вина засудженого в скоєному підтверджується доказами, які були досліджені в
судовому засіданні на а.с. 213-214, 215, зокрема:

- заявою потерпілої ОСОБА_4 про те, що двоє
невідомих

ІНФОРМАЦІЯ_6
близько 24 години викрали її мобільний телефон

(а.с. 3);

- рапортом співробітника міліції з
приводу звернення ОСОБА_15

за медичною допомогою до травмопункту від ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.4);

- протоколом обшуку за місцем проживання
ОСОБА_1 по

АДРЕСА_1
від ІНФОРМАЦІЯ_2, в ході

7

якого була
виявлена та вилучена куртка сірого кольору належна останньому (а.с. 55);

- протоколом пред'явлення для впізнання від
ІНФОРМАЦІЯ_7, згідно

якого ОСОБА_15 в присутності
понятих вказала на куртку під

№1, що належить
ОСОБА_1. та була вилучена за місцем його

проживання,
зазначивши що впізнає її по зовнішньому вигляду та

запаху (а.с.
59-60);

-роздруківкою дзвінків по ІМЕІ,
згідно з якою з телефону потерпілої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 був здійснений дзвінок
на домашній телефон ОСОБА_1 за номером НОМЕР_3.(а.с. 66-67).

·
довідкою із травмопункту,
в якій зазначено, що ОСОБА_4
зверталася до травмопункту
ІНФОРМАЦІЯ_6 близько 15.45 год.
(а.с. 21,184);

·
довідкою, згідно якої повідомлення з травмопункту до чергової частини
міліції надійшло ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18.27 год.
(а.с. 187);

- висновками судово-медичних експертиз, згідно
яких у потерпілої

мали
місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової

травми,
струсу головного мозку ,синців та забиття м'яких тканин обличчя,

спини,
які могли утворитись від дії тупих предметів, в тому числі від ударів

руками і
ногами, тілесні ушкодження у вигляді різаної інфікованої рани

правої
кисті руки могли утворитись від дії ріжучого предмету типу ножа і

відносяться
до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним

розладом
здоров'я, виникли ІНФОРМАЦІЯ_6 за обставин на які вказує

потерпіла,
тілесні ушкодження в області спини в вигляді забиття м'яких

тканин
могли утворитись від ударів ногами, в тому числі взутою ногою, (а.с.

18-19,
30-31,197-198).

Дані висновки експертиз
суд визнав доказами, оскільки вони науково обґрунтовані
і будь-яких сумнівів у правильності таких висновків суд не мав.

Захисник в
апеляції зазначає, що потерпіла давала суперечливі показання і не змогла
пояснити причини суперечностей.

Дані доводи захисту
безпідставні, так як в судовому засіданні вияснялися і досліджувалися всі
протиріччя в показаннях засудженого, потерпілої та свідків. Потерпіла, даючи
спочатку пояснення та показання короткі за змістом, надалі доповнювала та
конкретизувала обставини, при яких був скоєний на неї напад. Суд обґрунтовано
визнав їх такими, що відповідають дійсності, оскільки її показання
підтверджуються сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів.

Відносно доводів
засудженого та захисника в апеляціях до кольору курточки на який вказувала
потерпіла, то дійсно в її поясненні на а.с.6-7 вона

8

зазначала колір куртки-дублянки - коричневий, джинси та
туфлі чорного кольору, без головного убору, з короткою стрижкою, зріст 165,
20-25 років, На а.с. 24-25 в показаннях в якості потерпілої говорить все про ті
ж прикмети, але куртку-дублянку називає темного кольору. На а.с. 60 в довідці
про дані на предмети, що пред'явлені для впізнання зазначена куртка, яку
впізнала потерпіла - темного кольору. Про темний колір куртки засудженого
говорять і його батьки в своїх показаннях на а.с. 64 та 80, де вони зазначали,
що в їх сина є зимова куртка-дублянка темного кольору.

В судовому
засіданні потерпіла уточнила, що куртка була темного кольору, десь біля
коричневого та сірого кольору. При пред'явленні для впізнання курток вона
відразу впізнала куртку, яка належала ОСОБА_1.

Щодо появи в
показаннях потерпілої факту про її зґвалтування засудженим, то вона пояснила
чому раніше про це не говорила, так як дуже злякалася, переживала моральну травму
і не хотіла щоб про це знали її рідні та її хлопець та і потім слідчий сказав,
що вже запізно говорити про це, так як пройшло багато часу (а.с. 46, 207).

Захист
стверджує, що досудовим слідством була встановлена дата скоєння злочину в ніч з
08 на 09.04.2006 року і слідство пов'язувало збирання доказів тільки цією
датою, а суд визнав його винним за скоєння злочину в ніч з 07 на ІНФОРМАЦІЯ_6,
тим самим суд звів можливість підсудного захищатися до трьох днів. Таку
ситуацію захисник вважає грубим порушення прав засудженого та завідому
спрямованість судового розгляду до обвинувального ухилу в розгляді справи.

Дані доводи
захисту безпідставні. Згідно ст. 334 КПК України в мотивувальній частині вироку
повинно бути зазначено місце, час скоєння злочину. Суд ретельно досліджував в
судовому засіданні день скоєння злочину. Потерпіла ОСОБА_4 уточнила, що
напад на неї був скоєний в ніч з 7 на 8 квітня, так як наступного дня вона
звернулася до травмопункту.
Викладене підтверджувалося медичною довідкою з лікарні та повідомленням з травмопункту до міліції.

В зв'язку з цим,
прокурором, який приймав участь у розгляді справи, було змінене обвинувачення в
частині дати скоєння злочину. Постанова була оголошена в судовому засіданні
22.11.2006 року, долучена до кримінальної справи (а.с. 199) та вручена
учасникам процесу. Суть постанови засудженому була зрозуміла і йому наданий був
час для ознайомлення з новим обвинуваченням та для підготовки до захисту. Він
та його захисник погодилися на перерву в судовому засіданні до 27.11.2006 року.
І далі, судом досліджувалися докази, щодо часу скоєння розбійного нападу - в
ніч з 07 на 08 квітня 2006 року.

Адвокат в
апеляції стверджує про однобічність та упередженість як досудового так і
судового слідства з приводу того, що досудовим слідством не проведено огляд
місця події, де б могли б зберегтися сліди вчинення злочину. Дійсно, слідством
не була проведена зазначена слідча дія, але в

9

справі зібрано достатньо доказів, які в своїй сукупності
підтверджують винність засудженого в скоєнні розбійного нападу.

Суд правильно
розцінив неправдиві показання засудженого як захисну версію з метою уникнути
відповідальності за скоєний злочин.

Всім доказам,
дослідженим в судовому засіданні, суд дав належну оцінку і дійшов
обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 в скоєні розбійного нападу на
потерпілу ОСОБА_4, який мав
місце в ніч з 07 на 08 квітня 2006 року.

Ці його злочинні дії вірно
кваліфіковані за ст. 187 ч.2 КК України.

Порушень вимог
чинного законодавства на стадії досудового слідства та при судовому розгляді
справи, які б істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі не
виявлено.

Покарання, яке
призначене судом засудженому ОСОБА_1. відповідає характеру і ступеню тяжкості
вчинених злочинів, даних, що характеризують особу, суд врахував відсутність
обтяжуючих та пом'якшуючих покарання обставин і призначив покарання,
передбачене санкцією ст. 187 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі, з
конфіскацією майна на мінімальний строк, а також врахував, що злочин ОСОБА_1 скоїв в період
іспитового строку і правильно призначив йому покарання за сукупністю вироків,
згідно ст. 71 КК України. Таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і
є справедливим.

Суд обґрунтовано
стягнув матеріальні та моральні збитки в зазначеному в вироку розмірі, оскільки
це підтверджується доказами по справі.

Керуючись ст.ст.
365, 366, 379 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції
засудженого ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_3. в його інтересах - залишити без
задоволення.

Вирок
Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2006 року щодо
ОСОБА_1 - без змін.