Справа № 357/4505/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/45/15 Доповідач у 2 інстанції Свінціцька
Категорія 34 13.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

представника потерпілих - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000838 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2013 року, якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2005 року народження, працюючого ФОП « ОСОБА_12 », зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України та кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі Закону України «Про амністію у 2011році».

Ухвалою також вирішено питання щодо речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:
Органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 30 червня 2008 року близько 10 години 45 хвилин, він, керуючи власним технічно справним автомобілем марки «Мерседес Бенц Е 240» державний номерний знак НОМЕР_1 , проїжджаючи на 69 км + 800 м автодороги Київ-Одеса в напрямку м. Одеса, в порушення вимог п. п. 1.1, 1.3, 1.5, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, виконуючи розворот, не впевнився в безпеці свого маневру, виїхав на проїзну частину та не надав дорогу автомобілю «HONDA ACCORD» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

В результаті ДТП пасажир автомобіля «HONDA ACCORD» д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а водій автомобіля «HONDA ACCORD» ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2013р. ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України та кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі ст. 1 п. »е», ст. 6 Закону України «Про амністію у 2011році».

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 28.05.2014р. щодо ОСОБА_9 скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України передати до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме, під час судового розгляду даного кримінального провадження судом вирішено клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 Закону України «Про амністію» без проведення його допиту в судовому засіданні, хоча ОСОБА_9 погоджувався надати показання. Крім того, як випливає з вимог Закону України «Про амністію в 2011р.», застосування вимог даного закону під час судового розгляду можливе лише у разі надходження кримінальної справи до провадження суду до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2011р.», а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 надійшло до суду в 2013р., при цьому ОСОБА_9 під час досудового розслідування клопотання про застосування щодо нього амністії не заявляв, а заявив дане клопотання вже під час судового розгляду, що також суперечить вимогам законодавства, оскільки застосування Закону України «Про амністію у 2011р.» можливе лише щодо тих осіб, кримінальні справи щодо яких перебувають у провадженні органів дізнання та досудового слідства.

Потерпілий ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 28.05.2014р. щодо ОСОБА_9 скасувати, а провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України передати до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що зазначена ухвала винесена судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Так, суд першої інстанції, під час судового розгляду вказаного провадження задовольнивши клопотання захисника обвинуваченого про приєднання до справи документів, які дають підстави для застосування щодо обвинуваченого Закону України «Про амністію», не надав сторонам можливості ознайомитись зі змістом даних документів, та не зазначив причин, за яких вказані документи не були подані під час підготовчого судового засідання. Крім того, судом, в порушення вимог КПК, не дотримано порядок судового розгляду, який передбачено для розгляду клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності. Також вказує, що відповідно до вимог Закону України «Про амністію в 2011р.», застосування даного закону під час судового розгляду можливе лише у разі надходження кримінальної справи до провадження суду до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2011р.», а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 надійшло до суду в 2013р., при цьому ОСОБА_9 під час досудового розслідування клопотання про застосування щодо нього амністії не заявляв, а заявив дане клопотання вже під час судового розгляду, що також суперечить вимогам законодавства, оскільки застосування Закону України «Про амністію у 2011р.» можливе лише щодо тих осіб, кримінальні справи щодо яких перебувають у провадженні органів дізнання та досудового слідства. За таких обставин вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, а тому її слід скасувати.

В поданих до суду запереченнях на апеляційні скарги потерпілих захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вказані апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області без змін, вважає її законною і такою, що відповідає вимогам матеріального і процесуального закону. Вказує, що дорожньо-транспортна пригода сталась 30 червня 2008 року та дії ОСОБА_9 підпадають під Закон України «Про амністію у 2011 році», ОСОБА_9 не заперечував щодо застосування до нього амністії, про що подав до суду відповідну заяву. Крім того вважає, що до ОСОБА_9 повинен бути застосований Закон України «Про застосування амністії в Україні» в редакції до 01.01.2012р.

Заслухавши доповідь судді, думку представника потерпілих, який подані потерпілими апеляційні скарги підтримав та просив їх задовольнити, прокурора, який просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілих без задоволення, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг потерпілих та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 08.07.2011р. «Про амністію у 2011р.» звільненню від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, підлягають особи, які підпадають під дію ст. 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судом, а так само розглянуті судом, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчиненні до набрання чинності цим Законом. Тобто визначальним є час вчинення злочину, а не час надходження справи до провадження суду.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_9 скоїв тяжкий злочин з необережності у червні 2008 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2011р.», на момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння не перебував, є громадянином, який постійно проживає в зоні посиленого радіологічного контролю (категорія 4), що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 27.04.2000р. (а.с.153).

Вказані обставини вказують на те, що на обвинуваченого ОСОБА_9 поширюється дія п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році», обмежень застосування акту амністії щодо ОСОБА_9 не встановлено.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.2 КК України та закриття кримінального провадження, а тому доводи апеляційних скарг потерпілих щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України 2012р., який діяв на час розгляду справи в суді, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, захисник обвинуваченого під час розгляду справи звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році», обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував щодо звільнення його від кримінальної відповідальності, про що подав відповідну заяву. За таких обставин доводи апеляційних скарг потерпілих про порушення судом вимог КПК не ґрунтуються на вимогах закону. Обов`язку суду щодо проведення обов`язкового допиту обвинуваченого при вирішенні клопотання норми чинного КПК не містять.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 щодо не дотримання судом першої інстанції порядку судового розгляду, який передбачено для розгляду клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності, оскільки норми кримінального процесуального кодексу України не містять обмеження щодо розгляду вказаного клопотання, тобто клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності може бути заявлено та розглянуто судом як під час підготовчого судового засідання так і під час судового розгляду.

Інші доводи апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстав, передбачених ст. 412 КПК України для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду апеляційні скарги потерпілих не містять.

За таких обставин колегія суддів вважає. що апеляційні скарги потерпілих слід залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2013 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2013 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Судді:

____________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4