Ухвала

іменем україни

20 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_9
суддів ОСОБА_10 і ОСОБА_11.,
при секретарі судового засідання ОСОБА_12

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження №0000075 щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця м. Пʼятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, судимого 07.06.2012 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням та встановленням йому іспитового строку 2 роки,

за участю прокурора ОСОБА_13
та засудженого ОСОБА_5,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся засуджений з вимогами про зміну судових рішень щодо нього з підстав неправильного застосування кримінального закону.

Вироком Пʼятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 1 ст. 317 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.

За сукупністю вироків із застосуванням ст. 71 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Вироком вирішено питання речових доказів і судових витрат.

Відповідно до вироку ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 27 серпня 2012 року в період часу з 9 години 34 хвилин по 9 годину 39 хвилин у дворі свого домоволодіння АДРЕСА_1 умисно, незаконно, за 50 грн. збув ОСОБА_7 особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 0,025 г.

За місцем проживання ОСОБА_5 10 жовтня 2012 року у період часу з 11 години 10 хвилин по 12 годину 30 хвили під час обшуку було виявлено та вилучено особливо-небезпечні наркотичні засоби: макову соломку масою 10,192 г; опій ацетильований масою 0,100 г; концентрат із макової соломи масою 1,404 г та концентрат із макової соломи, кількісне значення якого знаходиться за межами чутливості використовуваних в ЦДЕКЦ методів та пристроїв, які він незаконно зберігав з метою збуту.

Крім того, 10 жовтня 2012 року ОСОБА_5 у період часу з 10 години 30 хвилин до 11 годин 50 хвилин надав ОСОБА_8 приміщення туалету на території вказаного домоволодіння за місцем свого проживання для вживання особливо-небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2014 року вирок П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_5 в частині засудження за ч. 2 ст. 307 КК України за епізодом від 27 серпня 2012 року за участю особи за прізвищем ОСОБА_7 та ч. 1 ст. 317 КК України скасовано, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 у цій частині закрито у звʼязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливостей для їх отримання.

Ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України за епізодом зберігання наркотичних засобів з метою збуту до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років і 1 місяць з конфіскацією всього належного йому майна.

В решті вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі та доповненнях засуджений посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, зокрема неправильну кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючою ознакою зберігання наркотичного засобу з метою збуту, просить змінити судові рішення, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 307 на ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання в межах її санкції. Обґрунтовуючи скарги засуджений зазначає, що він є наркозалежним і перебуває на обліку у лікаря нарколога, що не враховано апеляційним судом при кваліфікації його дій. Також ОСОБА_5 твердить про безпідставне врахування апеляційним судом посилань місцевого суду на невживання ним (ОСОБА_5.) наркотичних засобів, що свідчить про наявність умислу на збут цих засобів.

Заслухавши доповідача, засудженого, який підтримав касаційну скаргу, прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з вироку, суд у ньому на підтвердження свого висновку щодо зберігання вилучених у ОСОБА_5 під час обшуку наркотичних засобів з метою збуту послався на те, що засуджений не вживає наркотичні засоби.

Врахувавши положення закріплені в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 квітня 2002 року №4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» згідно з якими про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка субʼєкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про зберігання ОСОБА_5 наркотичного засобу з метою збуту.

При цьому апеляційний суд урахував розмір вилучених у ОСОБА_5 речовин, спосіб пакування та показання обвинуваченого.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вилучені під час обшуку в ОСОБА_5 наркотичні засоби зберігались у різних ємкостях, не були ані упаковані, ані розфасовані. Що стосується показань ОСОБА_5, то в судовому засіданні апеляційної інстанції він визнав, що зберігав наркотичні засоби для особистого вживання. Апеляційний суд в ухвалі послався на ці показання як на докази, проте оцінки їм не надав.

Залишилося поза увагою як суду першої так і апеляційної інстанції, те що ОСОБА_5 раніше неодноразово був засуджений за зберігання наркотичних засобів без мети збуту та з призначенням примусового лікування від наркоманії. За таких обставин висновок судів про наявність у ОСОБА_5 умислу на збут наркотичних засобів, є сумнівним. Оскільки всі сумніви трактуються на користь обвинуваченого, та з урахуванням наданої касаційному суду довідки про перебування ОСОБА_5 на обліку у лікаря-нарколога, як наркозалежного, та повідомлення про проходження ним лікування у Дніпропетровському наркологічному диспансері, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу засудженого.

За таких обставин з підстав неправильного застосування кримінального закону судові рішення щодо ОСОБА_5 підлягають зміні, а дії засудженого - перекваліфікації з ч. 2 ст. 307 на ч. 1 ст. 309 КК України з призначенням покарання в межах санкції цього закону.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Пʼятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2014 року щодо ОСОБА_5 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки і 1 місяць.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11