АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11-258/07 року Категорія: ч.2
ст. 373, ч.3 ст. 371 КК України
першій інстанції Щербина
апеляційного суду Олещук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

Головуючої Погорєлової
Г.М.

Суддів Пустовара
М.Л., Олещук Т.Л.

при секретарі : Ішутко
В.М.

за участю
прокурора : Осипенко О.М.

захисника : ОСОБА_1

засуджених
: ОСОБА_2,

ОСОБА_3.

виправданого : ОСОБА_4.

05 квітня 2007
року розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві кримінальну
справу за апеляцією помічника прокурора Заводського району м. Миколаєва Пілюлі
М.В. на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.01.2007 року, яким

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Миколаєва,
громадянин України, не судимий, виправданий за ч.2 ст. 373 КК України на
підставі п. 2 ст. 6 КПК України за
відсутністю складу злочину.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець с. Воронівка,
Вознесенського району Миколаївської області, громадянин України, не

судимий,
засуджений за ч.2 ст. 373
КК України на 3 роки
позбавлення волі. На підставі ст. 15 КК України звільнений від відбування
покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України
зобов'язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання,
повідомляти органи кримінально-виконавчої системі про зміну місця проживання,
роботи та навчання;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженець м.
Миколаєва, громадянин України, не судимий,

засуджений за
ч.2 ст. 373 КК
України на 3 роки
позбавлення волі, за ч.3 ст. 371
КК України на 5 років
позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням
функцій представника влади, строком на 2
роки. На підставі ч. 1
ст. 70 КК
України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно
призначено покарання у вигляді 5
років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов'язані з
виконанням функцій представника влади, строком на 2 роки. На
підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням,
з іспитовим строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України зобов'язаний не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання, повідомляти органи кримінально-виконавчої системі
про зміну місця проживання, роботи та навчання;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець м.
Ленінграда, громадянин України, не судимий,

засуджений за
ч.2 ст. 373 КК
України на 3 роки
позбавлення волі, за ч.2 ст. 366
КК України на 2 роки
позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням
функцій представника влади, строком на 2
роки. На підставі ч. 1
ст. 70 КК
України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно
призначено покарання у вигляді 3
років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов'язані з
виконанням функцій представника влади, строком на 2 роки. На
підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням,
з іспитовим строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України зобов'язано не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання, повідомляти органам кримінально-виконавчої системі
про зміну місця проживання, роботи та навчання;

За вироком суду
ОСОБА_5., ОСОБА_2., ОСОБА_3. визнані винними у вчиненні злочинів за наступних
обставин:

25.07.2003 року в Заводський РВ ММУ УМВС в Миколаївській області з
заявою про крадіжку грошей звернувся ОСОБА_6.

В ході перевірки
заяви ОСОБА_6., яка
проводилась за вказівкою начальника райвідділу Веніка І.О., працівники кримінального
розшуку Заводського РВ міліції ОСОБА_5. -
заступник начальника кримінального розшуку, ОСОБА_2. - помічник
оперуповноваженого, ОСОБА_3. -
оперуповноважений в період з 25.07.2003
року по 28.07.2003 року, з
метою розкриття злочину, явно виходячи за межі наданих їм прав і повноважень,
дискредитуючи звання працівників міліції, принижуючи честь та гідність
потерпілого ОСОБА_7, застосовуючи до нього насильство і спричиняючи особливу
фізичну біль і страждання, вимагали від нього показань щодо вчинення злочину,
якого він не вчиняв, тобто

3

примушували його
давати показання шляхом незаконних дій із застосуванням насильства та із
знущанням над потерпілим.

Діями ОСОБА_5.,
ОСОБА_2, ОСОБА_3. потерпілому ОСОБА_7. були спричинені легкі та середньої
тяжкості тілесні ушкодження.

Крім того,
помічник оперуповноваженого ВКР Заводського РВ міліції ОСОБА_2. без законних
підстав затримав ОСОБА_7 Бажаючи розкрити злочин шляхом порушення закону, діючи
в особистих інтересах, але всупереч інтересам служби, ОСОБА_2. 25.07.2003р. незаконно
помістив потерпілого до чергової частини Заводського РВ, де останній пробув до 28.07.2003 року.

Оперуповноважений
ВКР Заводського РВ міліції ОСОБА_3. 27.07.2003
року, реалізуючи свій умисел на внесення в офіційний документ завідомо
неправдивих відомостей, зробив запис за №
308 в книзі обліку осіб, які доставляються в Заводський РВ про те, що ОСОБА_7.
затриманий 27.07.2003 року за
підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, при
цьому в графі "прийняті заходи" вказав рапорт за ст. 173 КУАП.

Продовжуючи
реалізовувати злочинний умисел, направлений на внесення в офіційні документи
завідомо неправдиву інформацію ,
ОСОБА_3., отримавши
27.07.2003р. бланк протоколу про адміністративне правопорушення і бланк
протоколу про адміністративне затримання, склав ці документи, поставив дату 25.07.2003 року і вказав
завідомо неправдиву інформацію про те, що ОСОБА_7. вчинив адміністративне
правопорушення, хоча в дійсності викладені в протоколах факти не мали місця.

Крім того,
органами досудового слідства обвинувачувався оперуповноважений ВКР Заводського
РВ міліції ОСОБА_4., який разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_3., виходячи за межі
наданих прав і повноважень, дискредитуючи звання працівника міліції, принижуючи
честь та гідність ОСОБА_7, застосовуючи до нього насильство і спричиняючи
особливу фізичну біль і страждання, вимагав від потерпілого показань щодо
вчинення злочину, якого він не вчиняв, тобто примушував його давати показання
шляхом незаконних дій із застосуванням насильства та із знущанням над потерпілим.

В апеляції
помічник прокурора Заводського району м. Миколаєва Пілюга М.В. просить вирок
суду у відношенні ОСОБА_4. скасувати, постановити свій вирок, визнати його
винним за ч. 2 ст. 373 КК України,
призначивши йому покарання із застосуванням ст. ст. 75,76 КК України.
Вважає, що висновок суду щодо невинності виправданого ОСОБА_4. побудовані на
вибіркових свідченнях потерпілого, у зв'язку з чим є неправильними, оскільки
його вина знайшла своє підтвердження.

Заслухавши
прокурора в підтримку апеляції, виправданого ОСОБА_4. та його захисника, які
просили вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Виправдовуючи
ОСОБА_4. за обвинуваченням в примушуванні потерпілого ОСОБА_7 давати показання
при допиті шляхом незаконних дій

4

із застосуванням
насильства, із знущанням над потерпілим, суд повно і вичерпно дослідив
сукупність усіх зібраних по справі доказів, дійшов висновку про відсутність у
його діях складу злочину.

Як вважає
обвинувачення, оперуповноважений відділу кримінального розшуку Заводського РВ
ММУ УМВС України в Миколаївської області ОСОБА_4., будучи службовою особою та
виконуючи функції представника влади, 26.07.2003р. разом з іншими працівниками
кримінального розшуку Заводського РВ міліції ОСОБА_5 та ОСОБА_3. з метою
розкриття злочину, явно виходячи за межі наданих їм прав і повноважень,
дискредитуючи звання працівників міліції, принижуючи честь та гідність
потерпілого ОСОБА_7, застосовуючи до нього насильство і спричиняючи особливу
фізичну біль і страждання, вимагали від нього показань щодо вчинення злочину,
якого він не вчиняв, а саме: в кабінеті №
15 підвісили потерпілого на металевий лом та почали розгойдувати, спричиняючи
останньому фізичний біль і страждання, примушуючи таким чином визнати вину у
викраденні грошей у ОСОБА_6. Потім натягли на голову потерпілого противогаз та приєднали до
тіла ОСОБА_7 дроти, від чого останнього почало бити струмом.

Виправданий
ОСОБА_4. як в ході досудового слідства, так і в суді вину в пред'явленому
обвинуваченні не визнавав.

Потерпілий
ОСОБА_7., даючи показання в суді, поясняв, що за період його знаходження в
Заводському РВ міліції з 25.07.
по 28.07.2003р. його декілька разів допитував ОСОБА_4., але з його боку
ніякого психологічного тиску або фізичного насильства не було. 26.07.2003р.
ОСОБА_4. супроводжував його в кабінет № 15, але залишив там з ОСОБА_5 та
ОСОБА_3., які стали знущатися над ним. ОСОБА_4. в їх діях участі не приймав. Коли
ж він заходив в кабінет, то просив припинити знущання (т.2 а. с. 306 -311).

Свідок ОСОБА_8- брат потерпілого
також поясняв, що зі слів ОСОБА_7 йому відомо, що ОСОБА_4. намагався припинити
знущання ОСОБА_5. та ОСОБА_3. над ним. А тому претензій до ОСОБА_4. він не має.
(т.1 а.с. 10-19, т.2 а.с.
313-318).

За таких
обставин суд правильно зробив висновок про відсутність складу злочину в діях
ОСОБА_4. та постановив виправдувальний вирок щодо нього.

Показання
потерпілого ОСОБА_7. на досудовому слідстві про участь ОСОБА_4. у вчиненні
злочинів непослідовні та суперечливі. ОСОБА_7., хоча і вказав на ОСОБА_4., як
на особу, яка разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_3. примушувала його давати показання.
Але в той же час потерпілий стверджував, що саме ОСОБА_4. намагався припинити дії
ОСОБА_5. (т.1 а.с. 119-130).

В суді
потерпілий ОСОБА_7. послідовно стверджував, що ОСОБА_4. щодо нього ніяких
незаконних дій не вчиняв. Факт же присутності ОСОБА_4. на місце події у зв'язку
з виконанням службових обов'язків не може свідчить про його участь у вчиненні
злочину разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Суд 1-ої інстанції надав
належну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_7. та правильно зробив висновок, що лише на
показаннях потерпілого на досудовому слідстві, які він не підтвердив в суді, не
може бути постановлено обвинувальний вирок у відношенні ОСОБА_4. А тому доводи
апелянта є безпідставними.

З огляду на
вищевикладене та враховуючи положення ст. 62
Конституції України про необхідність тлумачення усіх сумнівів щодо
доведеності вини особи на її користь, колегія суддів вважає виправдувальний
вирок щодо ОСОБА_4. законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не
вбачає.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК
України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляцію
помічника прокурора Заводського району м. Миколаєва Пілюгі М.В. залишити без
задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2007 року у
відношенні ОСОБА_4- без
зміни.