Справа № 204/8566/14-к
Провадження № 1-кп/204/54/15

21 січня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська
головуючого: судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, фізичної особи-підприємця, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4
за участю потерпілих: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_3 , будучи відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 167320 від 03.06.2008 року фізичною особою-підприємцем, відповідно до ст. 9 Закону України «Про підприємництво», маючи право укладати з громадянами договори про використання їх праці, а також при укладанні трудового договору, в тому числі, у випадках, передбачених законами України - контракту, зобов`язаний забезпечити умови та охорону праці, її оплату не нижче встановленого в Україні мінімального рівня, та інші соціальні гарантії, включаючи соціальне й медичне страхування, соціальне забезпечення відповідно до чинного законодавства, а саме:
- ст. 43 Конституції України, відповідно до якої кожен мас право на працю, яка включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом;
- ст. 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, який включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом;
- ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін;
- ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи;
- п. 2 ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
- ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або у повноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу;
- ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України, згідно з якою трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівник фактично був допущений до роботи;
- ст. 24-1 Кодексу законів про працю України, згідно з якою у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допуску працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку визначеному Міністерством праці та соціальної політики;
- ст. 48 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
- п. 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 під №110, відповідно до якого трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності;
- п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 під №110. відповідно до якого усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізнішетижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження);
- ч. 1 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 під №110 відповідно до якої у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів;
- ч. 4 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 під №110, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї запису про звільнення;
- ст. 253 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а саме загальнообов`язкову державному пенсійному страхуванню, загальнообов`язкову державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності;
- п. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування)., відповідно до якого платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.
- п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якого платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;
- п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними лої опорами, згода па обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбати спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру;
- ч. 3 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний: подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про: прийняття на роботу працівників: розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників: виплату застрахованим особам допомоги почастковому безробіттю. Роботодавець несе відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок невиконання або неналежного виконання обов`язків, визначених частиною другою цієї статті;
- ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням», відповідно до якої право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
- п. «1» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням», відповідно до якої загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, підлягають: особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах;
- п. 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням», відповідно до якого страхувальник зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг;
- п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасною випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно до якого обов`язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) або на інших підставах, передбачених законодавством про працю;
- п. 2 ст. 13 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якого страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг;
- п.п. «а» п. 3 ч. 2 ст. 45 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасною випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якого роботодавець як страхувальник зобов`язаний: інформувати робочий орган виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків про кожний нещасний випадок або професійне захворювання на підприємстві;
Однак, замість того, щоб належним чином і відповідно до зазначених нормативно-правових актів, дотримуватися вимог законодавства про працю, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , допустив грубе їх порушення, за наступних обставин.
Так, 06.06.2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , маючи право використовувати найману працю і обов`язок дотримуватися трудових і соціальних прав людини і громадянина, здійснюючи свою підприємницьку діяльність,у приміщенні орендованого ним малярного цеху, розташованого по АДРЕСА_2 , реалізуючи свої злочинні наміри, діючи умисно, грубо порушуючи законодавство про працю та права потерпілої ОСОБА_5 , без укладення трудовогодоговору в письмовій формі, прийняв останню на постійну роботу на посаду маляра і фактично допустив її до роботи з зазначеного часу.
Далі в період часу з 06.06.2013 року по 06.07.2014 року, фізична особа- підприємець ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, всупереч вимогам ст.ст. 43, 46 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 23, п. 2 ч. 1 ст. 24, ч. 3 ст. 24, ч. 4 ст. 24, ст. 24-1, ст. 48, ст. 253 Кодексу закону про працю України, п. 1.1 п. 2.4 ч. 1. п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року № 110, п. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 2, ч. 3 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 6, п. 3 ч. 2 ст. 27 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням», п. 1 ч. 1 ст. 8 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання», які спричинили втрату працездатності», не уклав з ОСОБА_5 трудовий договір у письмовій формі та не зареєстрував його в державній службі зайнятості, не видав наказ про прийняття її на роботу, не вів її трудову книжку, не вносив до трудової книжки записи про трудову діяльність, не видав ОСОБА_5 трудову книжку з завіреними та внесеними записами про трудову діяльність, а також не вносив за них страхові внески за загальнообов`язковим державним страхуванням. Таким чином ОСОБА_3 грубо порушив законодавство про працю та права потерпілої ОСОБА_5 , а саме:на працю, на належні та безпечні умови праці, на зарахування часу роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до її трудового стажу;на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадокбезробіття;на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання;на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання;на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , 28.08.2014 року маючи право використовувати найману працю і обов`язок дотримання трудових і соціальних прав людини і громадянина, здійснюючи свою підприємницьку діяльність в приміщенні орендованого ним малярного цеху, розташованого по АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочиннийумисел, діючи умисно, грубо порушуючи законодавство про працю та права потерпілого ОСОБА_7 , прийняв останнього на постійну роботу на посаду маляра і фактично допустив його до роботи з зазначеного часубез укладення трудового договору в письмовій формі.
Після цього, у період часу з 28.08.2014 року по 01.11.2014 року, фізична особа- підприємець ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочиннийумисел, діючи умисно, всупереч вимогам ст.ст. 43,46 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 23, п. 2 ч. 1 ст. 24, ч. З ст. 24, ч. 4 ст. 24, ст. 24-1, ст. 48, ст. 253 Кодексу закону про працю України, п. 1.1 п. 2.4 ч. 1, п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року під № 110, п. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 2, ч. 3 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 6, п. З ч. 2ст. 27 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням», п. 1 ч. 1 ст. 8 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання», які спричинили втрату працездатності», не уклав з ОСОБА_7 трудовий договір у письмовій формі та не зареєстрував його в державній службі зайнятості, не видав наказ про прийняття його на роботу, не став вести його трудову книжку, а також не вніс до трудової книжки відповідний запису про трудову діяльність, не видав ОСОБА_7 трудову книжку з завіреними та внесеними записами про трудову діяльність, а також не вносив за них страхові внески за загальнообов`язковим державним страхуванням.Таким чином, ОСОБА_3 грубо порушив законодавство про працю та права потерпілого ОСОБА_7 , а саме:на працю, на належні та безпечні умови праці, на зарахування часу роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до його трудового стажу; на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадокбезробіття;на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання;на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання;на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав в повному обсязі і пояснив суду, що він працює приватним підприємцемз 2008 року, здійснює свою діяльність по АДРЕСА_2 . До 2013 року він працював сам, але потім з`явилась необхідність в малярі, він надав оголошення в газету, на це оголошення прийшла ОСОБА_5 , це було 06.06.2013 року. В обов`язки ОСОБА_5 входило фарбування деталей, які він їй надавав, також вони займалися фарбуванням фасадів. Пропрацювавши 1 місяць, ОСОБА_5 попросила відпустку, однак у зв`язку з чим не пояснила. ОСОБА_3 погодився надати відпустку, сплатив їй гроші. Через два тижні ОСОБА_5 повернулась з відпустки та продовжила працювати, вона працювала, приблизно до 25.12 2013 року. Потім у нього з ОСОБА_5 виникли суперечки і він вирішив, що вона більше не буде працювати у нього. Після Водохреща у 2014 році ОСОБА_5 попросила щоб він знову взяв її на роботу, так як їй потрібні були гроші, він погодився і з 19.01.2014 року ОСОБА_5 працювала у нього до 06.05.2014 року. Робочий день ОСОБА_5 був з 09:00 години до 18:00 години. Після того, як ОСОБА_5 пішла, він працював сам до вересня 2014 року. Після цього у нього виникла необхідність у помічнику, він дав оголошення, на яке прийшов ОСОБА_7 , він подивився умови роботи та вони почали працювати. ОСОБА_7 працював з ним з 29.08.2014 року по 29.10.2014 року, і був звільнений у зв`язку з відсутністю робити.
Офіційно потерпілих на роботу він не оформлював, не брав у них трудові книжки. Кожного місяця, приблизно 29 числа, ОСОБА_3 сплачував потерпілим заробітну плату в сумі 1500 гривень, і один місяць ОСОБА_5 отримала заробітну плату у розмірі 6000 гривень. ОСОБА_3 знав, що потрібно було офіційно влаштовувати на роботу, сплачувати внески. Про те що у нього могли виникнути проблеми з законом він не знав, про те, що у потерпілої двоє дітей йому відомо не було, сама вона йому про це не розповідала, а він її не розпитував.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим, а саме в частині періоду роботи потерпілих, його винуватість в інкримінованому злочині, в межах пред`явленого обвинувачення, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами:
- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила суду, що в травні 2013 року їй була необхідна робота, вона знайшла оголошення, подзвонила, і її запросили на співбесіду.
05.06.2013 року їй зателефонував ОСОБА_3 повідомив що вона може виходити на роботу. У ОСОБА_3 вона працювала по 06.07.2014 року, давав багато роботи, інколи просив виходити на роботу в суботу, хоча зазвичай вона працювала 5 днів на тиждень, при цьому ОСОБА_3 знав, що у неї є діти. В середньому її заробітна плата становила від 6000 гривень до 8000 гривень, гроші він платив кожен тиждень. Коли вони з ним працювали у них було багато об`єктів. Однак, з листопада 2013 року ОСОБА_3 перестав платити заробітну плату, на даний час його борг по заробітній платі становить 20 000 гривень.
- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив суду, що він працював у фізичної особи підприємця ОСОБА_6 з 28.08.2014 року по кінець жовтня 2014 року, без трудового договору. Графік роботи був з 09.00 години до 18.00 години або з 08.00 до 17.00 години.
ОСОБА_3 його найняв для фарбування заготовок. З ОСОБА_3 вони працювали нормально, претензій до нього він не має.
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , який пояснив суду, що йому відомо, що ОСОБА_5 працювала у обвинуваченого в якості маляра. Приміщення, в якому вони працювали орендує обвинувачений та ОСОБА_9 . Потерпіла виконувала свою роботу, вона працювала на ОСОБА_3 , працювала приблизно 1 рік з літа 2013 року по літо 2014 року, працювала малярем по дереву. Потерпіла працювала у обвинуваченого до липня 2014 року. У ОСОБА_5 є діти, однак чи було відомо про це обвинуваченому, він не знає. Крім ОСОБА_5 у обвинуваченого працювали шліфувальники.
- протоколом огляду місця події від 20.11.2014 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого предметом огляду є малярний цех за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з 4 кімнат, цех знаходиться на території автотранспортного заводу (а.п.60-66);
- Актом перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 04-01-06/347, відповідно до якого під час перевірки ФОП ОСОБА_3 виявлено порушення ст. 21, 24, 31, ч.1,2 ст. 115 КЗпП, ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» (а.п.40-41);
- повідомленням територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області про кримінальне правопорушення, відповідно до якого під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 було встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України у відношенні 2 (двох) працівників, згідно якої «Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.колективним договором і угодою сторін; вимог ст. 24 КЗпП України,відповідно до якого «Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим. Трудовий договір вважається укладеним і тоді коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично допущено до роботи»;вимог ст. 31 КЗпП України, згідно якої «Власник, уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи не обумовленої трудовим договором».
Не оформлення трудових відносин у встановленому Державою порядку позбавляє права найманого працівника на обов`язкові елементи нормативно-правових актів трудового законодавства, у тому числі право на одержання щорічної відпустки, і гарантій в сфері загальнообов`язкового державою соціального страхування, зокрема, в разі тимчасової втрати працездатності, нещасного випадку на виробництві, на випадок безробіття тощо.
Крім того, встановлено порушення вимог ч.1, ч.2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст. 24 „Про оплату праці".
Заборгованість по заробітній платі ОСОБА_5 складає 20 000 гривень.
Загальна сума заборгованості складає 20 000 гривень (а.п.39);
- п.119.2 ст. 119 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року «неподання податкових розрахунків про суми доходів, нарахованих (спл ачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку»;
- інформацією Управління пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, відповідно до якої з 05.06.2008 року ОСОБА_3 перебуває на обліку. Звіти за найманих працівників не надавались (а.п.36);
- розпорядженням № 21 Управління праці та соціального захисту населення, відповідно до якого на ФОП ОСОБА_3 виявлені порушення законодавства про працю, про оплату праці. Встановлено порушення: ст. 21 КЗпП на ФОП ОСОБА_3 не укладено трудові договори з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , ст. 24 КЗпП трудові договори даних працівників не зареєстровані у службі зайнятості, ст. 115 КЗпП заробітна плата ОСОБА_5 не сплачена (а.п.45);
- свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серія В02 № 167320 (а.п.5,70);
- повідомленням про взяття на облік фізичної особи підприємця ОСОБА_3 від 04.06.2008 року (а.п.71);
- довідкою про взяття на облік платників податків від 05.06.2008 року № 8845 (а.п.72);
- свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1 , видане суб`єкту господарювання ОСОБА_3 (а.п.73).
Оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у грубому порушенні законодавства про працю України знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду. Викладені докази в їх сукупності є несуперечливими, в повному обсязі підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину та не викликають будь - яких сумнівів у їх достовірності і правильності даних, що в них містяться.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися в грубому порушенні законодавства про працю України, вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 172 КК України.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вчинений злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні матір похилого віку.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено, оскільки, на думку суду, з боку обвинуваченого відсутнє активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчать показання обвинувачення в частині періоду роботи без працевлаштування потерпілих, та відсутнє щире каяття, оскільки навіть після початку досудового розслідування обвинувачений продовжував використовувати працю потерпілого ОСОБА_7 , офіційно його не працевлаштувавши. ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі перед потерпілою не погасив, після початку кримінального провадження не уклав трудові договори з працівниками та не зареєстрував їх у центрі зайнятості, тобто фактично продовжив займатися злочинною діяльністю. Суд вважає, що така поведінка обвинуваченого не може свідчити про його повне розкаяння, намагання стати на шлях виправлення.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину повторно щодо потерпілого ОСОБА_7 .
З урахуванням обставин кримінального правопорушення, думки потерпілих, наявності пом`якшуючих та обтяжуючої обставини, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є призначення покарання у вигляді штрафу, так як таке покарання буде найбільш сприяти виправленню обвинуваченого. Покарання у вигляді позбавлення права займатися певною діяльністю не може бути застосоване до обвинуваченого, оскільки підприємницька діяльність є єдиним джерелом його доходів. Також, не може бути застосовано й покарання у вигляді виправних робіт, оскільки обвинувачений є приватним підприємцем, не має офіційно встановленого заробітку, та сам використовує для здійснення підприємницької діяльності найману працю.
Керуючись ст.ст.370, 371, 374, 376 КПК України, суд -
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з моменту проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_10