В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2013 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області в складі:

головуючого: Івашковича І.І.

при секретарі: Гайданка Г.В.

з участю прокурора: Корноша О.О.

захисника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, гр.України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого.

за ст.ст.296 ч.1, 122 ч.1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2012 року, приблизно о 10 год. 50 хв. ОСОБА_2 знаходячись на перехресті вул.Швабська-Минайська та пр.Свободи в м.Ужгороді, керуючи належним йому автомобілем НОМЕР_1, проїхавши перехрестя вул.Швабська-Минайська та рухаючись в напрямку пл.Б.Хмельницького, неподалік від Православного собору перегородив своїм автомобілем дорогу автомобілю під керуванням потерпілого ОСОБА_3 Після цього умисно, з хуліганських спонукань, виражаючи явну неповагу до суспільства, грубо порушив громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Зокрема, вийшовши з автомобіля підійшов до потерпілого, який також вийшов з автомобіля, почав ображати останнього, безпричинно наніс удар рукою, затиснутою в кулак по обличчю потерпілого, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді травматичного подвійного перелому нижньої щелепи, які відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 вину не визнав.

Пояснив, що не скоював інкримінованих йому злочиів. Автомобіль в той час знаходився в користуванні іншої особи. У час скоєння вказаних обвинуваченням дій знаходився в інтернет-кафе разом із ОСОБА_4, ОСОБА_5 Не був у Боздошському парку, як зазначають свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Не він зафіксований на відеозапису, долученому до справи.

Вина підсудного ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведена дослідженими судом доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 16.07.2012 року близько 10 год. 30 хв. разом із ОСОБА_7 в автомобілі їхали зі сторони залізничного вокзалу в напрямку пл.Б.Хмельницького . Коли проїхали перехрестя вул.Минайська-Швабська та пр.Свободи, почув, що хтось сигналить. Через деякий час його обігнав автомобіль марки «ВАЗ-21014» темного кольору р.н.з. НОМЕР_2 та «підрізавши» змусив зупинитися біля православного собору.

Він та підсудний вийшли з автомобілів. ОСОБА_2 підійшов до нього й лівою рукою вдарив в обличчя, по траекторії знизу-вверх, від чого відчув різку біль. Підсудний після того, як вдарив його, з місця події поїхав, а він викликав по телефону сина. «Швидкою допомогою» його було доставлено в лікарню, діагностовано подвійний перелом нижньої щелепи.

Після вказаних подій зустрічався із підсудним біля Драматичного театру. ОСОБА_2 просив вибачення, пропонував грошове відшкодування.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 16.07.2012 року разом із потерпілим ОСОБА_3, який керував автомобілем, їхали зі сторони залізничного вокзалу, зупинились на світлофорі на перехресті вул.Минайська-Швабська та пр.Свободи. Коли продовжили рух, почув як із правої сторони хтось сигналить. Через деякий час їх обігнав автомобіль марки «ВАЗ» темно-сірого кольору й «підрізавши» їх автомобіль, змусив зупинитися. ОСОБА_3 та підсудний вийшли з автомобілів, ОСОБА_2 підійшов до потерпілого, й лівою рукою вдарив в обличчя, після чого повернувся до свого автомобіля та поїхав.

Потерпілий зателефонував сину й коли той приїхав викликали «швидку допомогу» та міліцію.

Вони поїхали до лікарні, де потерпілого обстежували. Через деякий час, коли син потерпілого підвозив його на автовокзал, у парку побачив автомобіль, із водієм якого стався інцидент та самого підсудного, який стояв поряд та розмовляв із якимось хлопцем. Син потерпілого зателефонував брату ОСОБА_3, який попросив почекати його. Коли ОСОБА_3 приїхав, пішов до автомобіля підсудного, про щось із ним говорив, після чого той поїхав. Хтось із братів ОСОБА_3 знімав ці події за допомогою мобільного телефона.

Підкреслив, що біля православного собору, де зупинились автомобілі підсудного та потерпілого, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вийшли з автомобілів одночасно, стали ближче до автомобіля, в якому вони їхали із ОСОБА_3 Потерпілий не замахувався на підсудного. Останній зненацька наніс удар кулаком лівої руки в праву сторону обличчя ОСОБА_3 Після того, як ОСОБА_3 вдарили, він , ОСОБА_7, також вийшов з машини, однак підсудний сів за кермо свого автомобіля та поїхав. Вони записали номер цього автомобіля.

Події, що відбувались, бачив чітко. Потерпілий та підсудний, перед тим, як останній вдарив ОСОБА_3, знаходились на відстані біля півтора метра від передньої частини автомобіля. У цей же день, коли їав із сином потерпілого, побачили у парку автомобіль підсудного. Він впізнав ОСОБА_2, чітко як особу, що перед цим вдарила потерпілого. Знаходився в автомобілі на відстані біля 20 метрів від підсудного.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що 16.07.2012 року близько 10 год. 30 хв. йому зателефонував батько, повідомив що знаходиться біля православного собору на пр.Свободи, й що йому поламали щелепу. Коли він приїхав, батько та його товариш ОСОБА_7 розказали, що невідомий хлопець під час руху «підрізав» їх автомобіль та змусив зупинитись. Після цього водій цього автомобіля підійшов до батька та вдарив в обличчя. Йому описали цей автомобіль та назвали реєстраційний номер. Пробувши деякий час із батьком в лікарні, брат ОСОБА_6 поїхав по справах, а згодом передзвонив, що особа, яка побила батька із автомобілем знаходиться в Боздошському парку. Поїхавши туди, він побачив автомобіль НОМЕР_2 та підсудного, який із кимось розмовляв.

Підійшовши, намагався з»ясувати, чому той побив батька, однак ОСОБА_2 став йому погрожувати, потім сів в автомобіль та поїхав.

У подальшому при зустрічах, коли велось слідство, ОСОБА_2 пропонував грошове відшкодування. Зокрема, біля Драматичного театру, де був він із батьком, пропонував 6000 грн., просив розписку про це.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що близько 11 год. 16.07.2012 року йому передзвонив брат ОСОБА_3 та повідомив, що знаходиться із батьком в лікарні. Коли він приїхав взнав, що хлопець, який вдарив в обличчя батька, був за кермом автомобіля «ВАЗ» сірого кольору, р.н.з. НОМЕР_1.

Згодом, коли із ОСОБА_7 проїзджали через Боздошський парк, побачив автомобіль, якого йому описав брат. ОСОБА_7 підтвердив, що біля автомобіля знаходиться саме той хлопець, який побив батька. Зупинившись неподалік, він викликав по телефону брата ОСОБА_3. Коли брат на автомобілі марки «Дейво Сенс» під»їхав, пішов розмовляти із підсудним.

Він зняв на відеокамеру свого мобільного телефону той момент, коли брат під»їхав та зробив декілька знімків автомобіля підсудного та самого ОСОБА_2

Зазначив, що в Боздошському парку брат ОСОБА_3 розмовляв із ОСОБА_2 біля 5-ти хвилин, поки він підійшов до них. Брат казав підсудному, щоб дочекались міліції, із приводу набуття батька, однак той поїхав.

Згідно висновку СМЕ №623 від 10.08.2012 року у ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: травматичного подвійного перелому нижньої щелепи, центрального ангулярного справа. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, якими могли бути руки сторонньої людини затиснуті в кулак. По давності виникнення вказані тілесні ушкодження можуть вкладатися в час події, що мала місце 16.07.2012 року і могли виникнути при обставинах, на які вказує ОСОБА_3

Вказані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров»я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У процесі проведення слідчої дії - впізнання по фотокартках, потерпілий впізнав ОСОБА_2, як особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження.

Показання потерпілого, свідків ОСОБА_3,ОСОБА_6, ОСОБА_7 є послідовними, як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні.

Вказані докази співвідносяться між собою та у своїй сукупності дають підстави для висновку про доведеність вини підсудного у заподіянні потерпілому ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та у вчиненні хуліганства.

Такими спростовуються пояснення підсудного ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про те, що у день скоєння злочину ОСОБА_2 із 09 год. ранку до обіднього часу знаходився в інтернет-кафе «Х-нет», що по вул.Капушанській в м. Ужгороді.

Показання вказаних свідків, щодо точної дати, коли підсудний перебував у кафе, об»активними доказами не підтверджені, є загальними.

Сам підсудний ОСОБА_2 із цього приводу зазначав, що в інтернет-кафе сидів біля 5-ти годин, переглядав автомобілі, «виклав» на продажу свій автомобіль.

Пройшло 4 дні з того часу, як «виставив» на продаж свій автомобіль, коли його приїхали дивитись покупці, зокрема хлопець на ім.»я ОСОБА_1 із Харківської області.

Саме тому запам»ятав дату - 16 вересня 2012 року.

Однак, жодних даних щодо хлопця, на ім.»я ОСОБА_1, який зустрічався з ним, та міг би підтвердити пояснення, не вказав.

Свідок ОСОБА_8, власник інтернет-кафе пояснив, що ОСОБА_2 звертався з приводу наявності запису відео-спостереження щодо відвідувачів кафе, однак щодо якої дати часу не пам»ятає.

Записи щодо відвідувачів інтернет-кафе на даний час не збереглися.

Із показань свідка ОСОБА_5 вбачається, що 16.07.2012 року працював в інтернет-кафе «Х-нет» і ОСОБА_2 перебував в кафе з 09 год. до 13 год.

Вказані показання свідків, які є знайомими підсудного суд оцінює критично, як такі, що не підтверджені об»єктивними доказами та спростовані сукупністю вказаних вище доказів.

При цьому бере до уваги, що ні потерпілий ОСОБА_3, ні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_3, ОСОБА_6 раніше не знали підсудного, у таких відсутні підстави його обмовити. Разом з тим, потерпілий та свідок ОСОБА_7 із впевненістю впізнали підсудного.

Непрямим доказом є і встановлені обставини щодо поведінки підсудного після подій, який пропонував грошове відшкодування за заподіяну шкоду.

Дії підсудного ОСОБА_2 суд кваліфікує за ст.122 ч.1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров»я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину та за ст.296 ч.1 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

При обранні покарання суд враховує характер та суспільну небезпечність скоєного, дані про особу підсудного, конкретні обставини справи.

Обтяжуючих та пом»якшуючих покарання обставин не встановлено.

Підсудний є несудимим, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює.

Виправлення та перевиховання підсудного можливе без ізоляції його від суспільства із застосуванням вимог ст.ст.75,76 КК України.

Цивільний позов підлягає до задоволення частково.

Потерпілим доведено, що відновлення здоров»я потягло витрати на лікування, загальна сума яких складає 2243,88 грн., копії підтверджуючих документів додано до справи.

Згідно медичної документації, при проведенні оперативного втручання встановлено значне ушкодження зубів, що потягло їх видалення та необхідність протезування, орієнтовна вартість стоматологічних послуг становить 12000 грн.

Потерпілим доведено, що в результаті скоєного щодо нього злочину йому заподіяно моральну шкоду, яка полягала у психологічних та фізичних стражданнях внаслідок неодноразових оперативних втручань, необхідності проходити тривалий процес лікування, унеможливлення нормального харчування, порушенні нормальних життєвих зв»язків, неможливості повноцінно спілкуватися, позбавленні можливості забезпечити попередній рівень життя для рідних, погіршення ділових стосунків через порушення виконання договірних зобов»язань через ушкодження здоров»я.

Розмір моральної шкоди суд оцінює в 10000 грн.

З врахуванням наведеного, у відповідності до ст.ст.1195 ч.1, 1168 ч.1 ЦК України на користь потерпілого слід стягнути 2243,88 грн. понесених витрат на лікування, 12000 грн. вартості стоматологічних послуг у зв»язку з необхідністю протезування, 10000 грн. моральної шкоди.

У решті позову щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України (1960 р.), суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 за ст.122 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі.

За ст.296 ч.1 КК України - до 2 років обмеження волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_2 звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов»язати ОСОБА_2 без дозволу кримінально-виконавчої інспекції не виїжджати на постійне місце проживання за кордон, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з»являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили залишити попередню - підписку про невиїзд.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2243,88 грн. понесених витрат на лікування, 12000 грн. вартості стоматологічних послуг у зв»язку з необхідністю протезування, 10000 грн. моральної шкоди.

У решті позову - відмовити.

На вирок може бути подана апеляція протягом 15 діб з моменту проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя: Івашкович І.І.