АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці 11 травня 2007 р. Апеляційний
суд Чернівецької області у складі:

Головуючого Рулякова
В.І.

Судді Семенюка
К.М.

Народних засідателів ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі Калакайло О.Р.

за участю прокурора Сулятицького
І.С.

та адвокатів ОСОБА_4

ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6

ОСОБА_7

законних
представників ОСОБА_8

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі апеляційного суду

кримінальну справу з обвинувачення

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця і мешканця с Білівці
Хотинського району Чернівецької області, українця, громадянина України, освіта
середня, не одруженого, студента 3
курсу Ставчанського СПТУ №21,
раніше судимого: 23.03.2004
року Хотинським районним судом Чернівецької області за ст. ст. 185 ч.З КК України
на 1 рік 6 місяців
позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,
104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком на 1 рік.

у скоєнні злочинів передбачених ст. ст. 115 ч.2 п.п. 6;
12; 187 ч.4 КК України.

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2

Справа № 1- 4/2007р.

2

року народження,
уродженця та мешканця с Білівці
Хотинського району Чернівецької області, українця, громадянина України, не
одруженого, учня Білівської ЗОСШ, раніше не судимого, у скоєнні злочинів
передбачених ст. ст. 115
ч.2 п.п. 6; 12; 187 ч.4 КК
України.

ВСТАНОВИВ:

6 березня 2004
року, біля 21 години в
с Білівці
Хотинського району Чернівецької області підсудні ОСОБА_10 та неповнолітній
ОСОБА_11, знаючи, що потерпіла ОСОБА_7 проживає одна у власному будинку,
отримує пенсію і у неї є грошові заощадження, а їм необхідні були гроші,
вступили у попередню змову і домовились вчинити на неї розбійний напад,
заволодіти її грошима і вбити.

Вночі 7 березня 2004 року біля 00 год. 30 хвилин,
розподіливши між собою ролі, підсудні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підійшли до будинку
потерпілої ОСОБА_7 по АДРЕСА_1.

Підсудній
ОСОБА_10 сховався за ріг будинку, а підсудній ОСОБА_11, як і було домовлено,
постукав у двері і попросив ОСОБА_7 впустити його в будинок, щоб терміново
зателефонувати.

Потерпіла
ОСОБА_7 знаючи ОСОБА_11 як родича, відчинила йому двері і впустила до будинку.

Опинившись у
будинку і діючи узгоджено, підсудній ОСОБА_11 пішов у кімнату де був телефон і
взяв слухавку, а підсудний ОСОБА_10, в цей момент, діючи умисно, з метою
подолати опір потерпілої ОСОБА_7, щоб вона не змогла покликати на допомогу та
позбавити її життя, взяв з вішалки дві хустки і напав на неї ззаду.

Накинувши взяті хустки на
життєво-важливий орган, шию потерпілої ОСОБА_7, він збив її з ніг і долаючи її
опір, усвідомлюючи, що стискання шиї та перекриття дихальних отворів потерпілої
може призвести до її смерті і бажаючи цього, він сильно здавив шию потерпілої
ОСОБА_7 хустками складеними по довжині, кінці яких зав»язав вузлами ззаду на
рівні потиличної ділянки голови.

При цьому
ОСОБА_10 перекрив зазначеними хустками також рот та частково ніс потерпілої.

В цей час підсудній ОСОБА_11 вирвав шнур телефону з
розетки.

З метою, щоб
ОСОБА_7 не змогла зняти з себе хустку ОСОБА_10, ще однією жіночою хусткою, яку
йому подав підсудній ОСОБА_11 зв»язав потерпілій руки за спиною.

Після цього, підсудні ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 з метою не залишити на місці злочину слідів, одягли печатки на руки,
які заздалегідь приготували і принесли з собою почали шукати у будинку ОСОБА_7
гроші та інші цінності.

з

Не знайшовши
нічого і злякавшись гавкоту собак, вони покинули будинок, будучи упевненими, що
внаслідок застосованого ними насильства ОСОБА_7 помре, і з місця злочину
втекли.

Внаслідок цих
дій підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 потерпілій ОСОБА_7 були заподіяні тяжкі
тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння і через
декілька годин вона померла від механічної асфіксії, що виникала внаслідок
стискання органів шиї хустками.

В судовому засіданні
підсудні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 свою вину у скоєнні інкримінованих їм злочинів не
визнали.

Підсудній
ОСОБА_10, пояснив суду, що 6.03.2004
року він приїхав із с.
Ставчани додому в село Білівці, Дома були його батьки та сестра.
Після 9 години
вечора він був у своєї бабусі. До цього часу і після цього часу він з ОСОБА_11
і ОСОБА_12 не зустрічався. О 22
годині він дивився телевізор до 12
години ночі. Потім прийшла бабуся і запитала чого він не лягає спати. Він
дивлячись телевізор заснув і прокинувся аж о 4 годині ранку, виключив телевізор і ліг спати.

7.03.2004 року до нього прибіг односельчанин і сказав, що
підсудного викликають у Сільську Раду на допит. Після цього він взнав, що вбили
ОСОБА_7

Підсудній
ОСОБА_11 пояснив суду, що 6.03.2004
року зранку він був вдома, допомагав батькам, дивився телевізор. З 15 до 20 години він був
на вулиці з друзями, мали йти на дискотеку.

О 22 годині він був у
барі і зустрів однокласника, який попросив його, щоб він разом з ним пішов до
ОСОБА_13 Вони прийшли до ОСОБА_13, підсудній постукав у вікно, щоб викликати
ОСОБА_13, взяв цигарку і побіг додому, щоб подивитися фільм про ОСОБА_14, який починався о
22 год. 35 хвилин.

Він зайшов до
хати дядька, увімкнув світло і почав їсти. Дядько прокинувся і почав на нього
кричати, щоб той не гримів. Потім підсудній увімкнув телевізор і дивився фільм
до 2 години
ночі.

Прокинувся він о
8 годині ранку і
пішов з сестрою до вчителя. Там він почув про смерть тітки ОСОБА_15, а потім
його викликали до Сільської Ради і допитували, чи не знає він хто скоїв
вбивство ОСОБА_7

Незважаючи на
невизнання своєї вини підсудніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11, вона доведена слідуючим.

Так потерпілий
ОСОБА_7 пояснив суду, що у неділю 7.03.2004
року о 9 годині
йому подзвонила сусідка і сказала, що сталося вбивство ОСОБА_7 Він приїхав на
місце пригоди і приїхали працівники міліції. До хати нікого не пускали. Згодом
йому віддали 3 хустки
жіночі, якими було задушено ОСОБА_7 і які потім у нього вилучив слідчий.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила суду, що
7.03.2004 року їй
повідомила жінка про смерть ОСОБА_7 і біля 12 години вони приїхали на місце пригоди. Там було багато
людей. Потерпіла ОСОБА_7, її мати, лежала в коридорі не жива зі
зв>>язаними руками і ротом.

4

Потерпілі також
пояснили, що потім вони взнали, що вбивство ОСОБА_7 скоїли підсудні ОСОБА_10 та
ОСОБА_11

З протоколу
огляду місця події вбачається, що в буд. АДРЕСА_1
виявлено труп потерпілої ОСОБА_7 з ознаками слідів тілесних ушкоджень на тілі.

Виявлено, що
навколо рота та шиї трупа зав»язана жіноча хустка жовтого кольору з червоно-зеленими
малюнками. Руки трупа знаходяться за спиною і також зав»язані жіночою хусткою
червоного кольору з червоними та жовтими плямами.

При звільненні
рота та шиї від описаної хустки на тому місці виявлена ще одна хустка
блідо-бежевого кольору по периметру якої є малюнок у вигляді квіток
синьо-зеленого кольору. В кімнаті №1
знаходиться телефон. Телефонна розетка від»єднана від проводки. В кімнаті,
в шафах, шухлядах, софі, на ліжку, речі перевернуті (т.1 а.с. 11-23).

З протоколів
добровільної видачі та огляду речових доказів вилучених у потерпілого ОСОБА_7
вбачається, що речовими доказами, якими був зав»язаний рот та руки потерпілої
ОСОБА_7 є три хустки жіночі: одна -червоно
кольору з квітами червоного кольору та орнаментом зеленого та синього кольору;
друга - бежевого
кольору по периметру якої орнамент синього та зеленого кольору і третя - бежевого кольору
з орнаментом по всій площині коричневого, червоного та зеленого кольору (т.З
а.с. 105-107).

Свідок ОСОБА_15
дав покази суду, що 7.03.2004
року біля 9 години
ранку, коли він підійшов до будинку потерпілої ОСОБА_7, то побачив відкриті
двері. Зайшовши в будинок, він побачив, що ОСОБА_7 лежить на підлозі мертва.
Рот та руки у неї були перев»язані хустками, у хаті горіло світло.

Свідок ОСОБА_16
дав покази суду, що в ході досудового слідства було встановлено, що вказаний
злочин скоїли підсудні. Вони вину визнали, показали і розказали як його
скоювали.

Особисто свідок
доставив в райвідділ ОСОБА_10, а коли той зізнався, що злочин скоїв разом з
ОСОБА_11, то доставив у райвідділ останнього.

Свідок ОСОБА_17
дала суду покази, що в квітні 2004
року її запросили як статиста на відтворення обстановки та обставин події з
підсудніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Підсудні показували свої дії, а саме: як вони
йшли до хати потерпілої, стукали у двері її хати. Також вони показували як вони
зв»язали жінку. Всі її дії були зафіксовані на відеокасету.

Свідок ОСОБА_18, покази якого
досліджені в судовому засіданні, показав, що при відтворенні обстановки і
обставин події з підсудними ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він був в якості понятого.
Спочатку вони розказували як вчинили злочин, а потім показали як вони його
скоїли. Робили вони це добровільно. Підсудні все це показували на якійсь особі.
Ніякого тиску з боку міліції на них не було. При відтворенні з ОСОБА_11 був
присутній захисник.

Допитаний неодноразово на
досудовому слідстві і в якості підозрюваного і обвинуваченого з роз»ясненням
йому ст. 63 Конституції

5

України підсудній ОСОБА_10 пояснив, що разом з ОСОБА_11
домовились пограбувати ОСОБА_7 Для цього вони розприділили між собою ролі.
ОСОБА_11, як родич потерпілої якого вона знала, має під приводом подзвонити по
телефону, викликати потерпілу, щоб вона відчинила двері, потім вони її зв»яжуть
і викрадуть гроші. Для того, щоб не залишити слідів, вирішили взяти рукавиці.
Коли потерпіла відчинила двері ОСОБА_11 і пішла з ним до кімнати де був
телефон, то ОСОБА_10 пішов слідом за потерпілою, накинув їй на обличчя хустку і
сильно обтянувши зв»язав
вузлами на шиї, а коли потерпіла впала на підлогу, зв»язав ще одною
хусткою, яку подав ОСОБА_11, їй руки за спиною. Після цього вони почали шукати
гроші у кімнатах. Почувши гавкіт собак, вони злякались і втекли, залишивши
потерпілу зв»язану на підлозі. При цьому він розумів, що своїми діями створює
небезпеку для життя ОСОБА_7 і що від стискання шиї, та перекриття рота та носа
могла наступити її смерть, (т.2 а.с. 99;
102-104; 172-174).

Ці свої покази
підсудній ОСОБА_10 підтвердив при відтворенні обстановки та обставин події з
участю понятих. При цьому проводився відеозапис відтворення. Якихось зауважень,
доповнень до протоколу відтворення та перегляду відеозапису підсудній ОСОБА_10
не заявив (т.2 а.с. 129-134;
135).

Допитаний
неодноразово на досудовому слідстві в якості підозрюваного, обвинуваченого, з
участю захисника із роз»ясненням йому ст. 63
Конституції України, додаткового допиту як обвинуваченого та на очній
ставці з ОСОБА_10 з участю захисника, законного представника з роз»ясненням
йому ст. 63 Конституції
України підсудній ОСОБА_11 послідовно, і на думку суду об»єктивно пояснив, що 6.03.2004 року вони разом
з ОСОБА_10 домовились пограбувати потерпілу ОСОБА_7 Зустрівшись біля 24 години вони
пішли до її господарства. По дорозі ОСОБА_10 дав йому рукавиці і вони
домовились, що ОСОБА_11 постукає у двері, щоб нібито зателефонувати, і коли
потерпіла їх відкриє, оскільки ОСОБА_11 її родич, то вони зав»яжуть її і
викрадуть гроші.

Прийшовши до
будинку ОСОБА_7, підсудній постукав у двері і коли потерпіла спитала хто там,
він відповів, що ОСОБА_11. Впізнавши його, ОСОБА_7 відчинила двері. Підсудній
пішов у кімнату де був телефон, а потерпіла йшла за ним. Піднявши трубку він
почув гуркіт і побачив, що ОСОБА_10 зв»язує ОСОБА_7 голову за допомогою хустки.
Остання сіпалась, хотіла кричати. На ліжку була ще одна хустка і ОСОБА_10
наказав дати її йому.

Взявши у
підсудного дану хустку ОСОБА_10 перев»язав ОСОБА_7 руки за спиною двома
вузлами. Після цього, вбравши печатки, вони шукали гроші по кімнатах. Почувши
гавкіт собак, вони злякались і втекли з місця злочину, залишивши ОСОБА_7
зв»язану і він бачив, що вона намагалась звільнитись (т.2 а.с. 112-113; 178-180; 265-267; 268-270;
311-312).

Ці свої покази підсудній ОСОБА_11
підтвердив і під час відтворення обстановки і обставин події. Це він робив у
присутності понятих, захисника та із застосуванням технічних засобів. При цьому
зауважень, як на протокол

6

відтворення так і на перегляд відеозапису відтворення
обстановки та обставин події він не заявив (т.2 а.с. 136-140).

Ці покази
підсудні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 давали послідовно і об»єктивно у присутності
понятих, будучи попереджені за ст. 63
Конституції України, а ОСОБА_11 у присутності захисника і законного
представника. Ці їх покази відповідають матеріалам кримінальної справи, показам
свідків, не суперечать їм, а навпаки підтверджують їх, а тому суд вважає, що
покази підсудніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дані в ході досудового слідства про те,
що саме вони скоїли розбійний напад на потерпілу, здавили їй шию хустками,
зв'язали рот, ніс та руки і від цього остання померла, слід вважати достовірними,
а відмову від них в подальшому, суд вважає лінією їх захисту з метою уникнути
відповідальності.

Згідно висновку
експерта № 196 та
комісійної судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_7 № 105, на трупі ОСОБА_7
виявлені тілесні ушкодження, які є характерними для комбінованої механічної
асфіксії у вигляді стискання органокомплексу шиї у верхній третині та закриття
отворів роту та носа м»якими предметами (хустина, подушка та ін.) і відносяться
до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці «небезпека для життя» в момент їх
спричинення і перебувають в прямому причинному зв'язку з фактом настання смерті
(т. 2 а.с. 227-229, 277-287).

Що стосується висновків цих експертиз в частині того, що
смерть

потерпілої ОСОБА_7 настала також і від закриття отворів
носа та рота

м»якими предметами, то вони судом не беруться до уваги,
оскільки

спростовуються висновками комісійної судово-медичної
експертизи № 11 від

25.01.2007
року з якої вбачається, що смерть потерпілої ОСОБА_7 настала

від механічної асфіксії внаслідок стискання органів шиї
петлею (зашморгом),

про що свідчать наявність горизонтально розташованої
странгуляційної

борозди у верхній
третині шиї, наявність мілко вогнищевих крововиливів під

губи, цяткові крововиливи у білочні оболонки очей,
зморшкуватість та

малокрів»я селезінки, набряк та обширна емфізема легень,
набряк та

малокрів»я головного мозку, рідкий стан

крові в порожнинах серця та великих кровоносних судинах,
судово-гістологічні дані та медико-криміналістичні дані.

Комісія
експертів вважає не суттєвим факт перекривання отворів рота та носа хусткою у
механізмі настання смерті потерпілої ОСОБА_7 і прийшла до висновку, що
потерпіла не могла дихати ні ротом, ні носом не через те, що вони були
перекриті хусткою, а через те, що хусткою були стиснені органи шиї (т.З а.с. 476-483).

Тому суд, в обгрунтування
обвинувального вироку з приводу смерті потерпілої ОСОБА_7 бере до уваги
висновки саме цієї експертизи. Вони відповідають матеріалам справи, показанням
підсудних під час досудового слідства, де вони пояснювали як душили потерпілу і
зокрема, підсудного ОСОБА_10, який пояснював, що коли він накинув хустки на шию
потерпілої, то з силою стиснувши, зав'язав хустки в задній частині голови (т.2
а.с. 103).

7

З висновку
додаткової комісійної судово-медичної експертизи №69 Д вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 після механічної
асфіксії від стискання шиї зашморгом могла певний час залишатися живою і цей
час може вимірюватися як декількома хвилинами, так і більш тривалим проміжком
часу. Хоча на тілі ОСОБА_7 не виявлено ушкоджень, які можна було б трактувати
як сліди пересування повзком із подоланням перешкод у вигляді східців з
перепадом висот, що однак ні в якому разі не заперечує можливість здійснення
потерпілою вищевказаних дій і без утворення ушкоджень.

З підсумків
вказаної експертизи також вбачається, що враховуючи наявність слідів
непризвільного виконання фізіологічних функцій потерпілою, наявність яких
характерна для атонального періоду завершення життєвого циклу останньої, слід
вважати, що смерть потерпілої настала на місці виявлення її трупа.

Підсумки цієї
експертизи також підтверджуються частково судово-медичними експертизами № 105 та 196 (т.2 а.с. 227-229; 277-283).

Таким чином,
спростовуються твердження захисників підсудних про те, що підсудні даний злочин
не скоювали, оскільки смерть потерпілої ОСОБА_7 настала в кімнаті будинку, а
тіло її знайдено у коридорі, де вони на неї не нападали.

Крім того, як
пояснювали на досудовому слідстві і самі підсудні, коли вони тікали з будинку,
то потерпіла ОСОБА_7 була ще живою і робила якісь рухи.

Таким чином, суд
вважає, що потерпіла ОСОБА_7 переповзла з кімнати у коридор, де вона і померла
і де знайшли її тіло. Про це свідчить також і характер розташування на ній
одягу, що вбачається з фототаблиць протоколу огляду місця події та відеозапису
до вказаного протоколу дослідженими судом (т. 1 а.с. 11-23).

Під час огляду
місця події в будинку ОСОБА_7 вилучалися сліди пальців рук, по яких проводилася
дактилоскопічна експертиза, але слідів пальців рук ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не було
виявлено. Це підтверджує показання підсудних даних ними в ході досудового
слідства про те, що злочини вони скоювали у рукавичках (т.1 а.с. 11-23; т.2 а.с 211-220).

Допитаний в
якості підозрюваного підсудний ОСОБА_10 пояснив, що рукавички, в яких вони
скоювали злочини, він залишив у куртці, в якій він був під час скоєння злочинів
і курточка знаходиться у нього вдома в кімнаті (т.2 а.с. 102-106).

Зазначені
рукавиці виявлено та вилучено саме там, де вказав підсудний ОСОБА_10, що
підтверджує причетність підсудних до вчиненого злочину (т.2 а.с. 116-117).

Про те, що саме підсудні скоїли
дані злочини в ніч з 6 на 7 березня 2004 року свідчать
також оглянуті і досліджені у судовому засіданні матеріали Хотинського
районного суду Чернівецької області відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 при обранні
їм міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту від 08.04.2004 року. З цих
матеріалів вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в присутності захисника, визнали
себе винними в скоєнні

8

розбійного нападу на потерпілу
ОСОБА_7 та пояснювали, що хустками зв'язували їй руки позаду спини та рот,
обшукували кімнати.

Постанови суду
відносно них не оскаржувалися. Вони не змінені і не скасовані.

Що саме вони
скоїли вказані злочини свідчить і той факт, що проводячи амбулаторну
судово-психіатричну експертизу з 27.04
по 07.05.2004 року
підсудній ОСОБА_10 по суті інкримінованого йому діяння повідомив, що вони разом
з ОСОБА_19 домовились і пограбували потерпілу ОСОБА_7 Проникли в її будинок де
він зв'язав потерпілій хустками рот та руки, шукали гроші, коли загавкали пси
вони втекли (т. 2 а.с. 242-243).

Ознайомившись з
матеріалами експертизи, у присутності захисника, ОСОБА_10 ніяких зауважень,
клопотань не заявляв, крім того, допитаний в судовому засіданні він пояснив, що
зі сторони лікарів на нього ніякого фізичного чи психічного тиску не було (т. 2 а.с. 238).

Підсудній ОСОБА_11 при проведенні з
ним амбулаторної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи по суті
інкримінованого йому злочину пояснював, що вони з ОСОБА_10 вирішили піти до
його тітки та пограбувати її. У подальшому, у будинку ОСОБА_10 зав'язав їй рота
та руки хусткою. Вони шукали гроші, однак не знайшли. Коли загавкали собаки, то
вони втекли (т. 2 а.с. 235-236).

Ознайомившись у
присутності захисника з матеріалами та висновками експертизи ОСОБА_11 заяв та
клопотань не заявляв (т. 2
а.с. 237).

У суду не
виникає сумнівів про те, що дані пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 при проведенні
з ними вказаних експертиз є правдиві і об'єктивні і відповідають матеріалам
кримінальної справи.

Не знайшло свого
підтвердження в судовому засідання посилання підсудного ОСОБА_10 на те, що 05.04.2004 року він був
незаконно затриманий і за ст. 185
КпАП України на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді
арешту на три доби.

З матеріалів
адміністративної справи, дослідженої судом вбачається, що свою вину за ст. 185 КпАП він визнав.
Скаргу на постанову не писав зразу, а зробив це чомусь тільки 18.01.2005 року, і при
перегляді справи апеляційним судом його скарга залишена без задоволення, а
постанова суду без зміни (т. З а.с.25,29,41).

Вищенаведеними
доказами, висновками судово-медичних експертиз, оглянутими судом відеозаписів
відтворення обстановки події проведених з підсудніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11, з
достовірністю підтверджуються покази підсудніх даними ними на досудовому
слідстві про обставини, мотив, спосіб та механізми вчинення ними злочинів та
речей якими було вчинено розбійний напад та вбивство потерпілої ОСОБА_7

Проаналізувавши
всі докази по справі у їх сукупності суд вважає вина підсудніх ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 доведена.

Дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, 187 ч. 4 КК України
кваліфіковано правильно оскільки вони скоїли розбій, тобто напад
спрямований на заволодіння
чужим майном, поєднаний
із насильством,

9

небезпечним для життя чи здоров»я потерпілого, а також
поєднаний із застосуванням тяжких тілесних ушкоджень та умисне вбивство
потерпілої ОСОБА_7 при обтяжуючих обставинах за кваліфікуючими ознаками: з
корисливих мотивів, а також за попередньою змовою групою осіб.

Цим самим
спростовуються пояснення підсудніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 даних на досудовому
слідстві, що у них не було умислу на позбавлення життя потерпілої.

Крім того, їх
поведінка до вчинення злочинів, під час їх вчинення та після них свідчать про
те, що у них був умисел на позбавлення життя ОСОБА_7

Домовляючись між
собою про пограбування і вбивство потерпілої вони вибрали нічний час, відносно
старої жінки, яка не чинила б їм опір. Щоб не лишати ніяких слідів після
злочину вони взяли з собою і використовували рукавиці. Домовившись, що ОСОБА_11
представиться потерпілій ОСОБА_7, як її онук і щоб таким чином проникнути у
будинок, і щоб остання відкрила їм двері, так як чужим вона двері не
відкривала, також свідчить про наявність у них умислу на позбавлення життя ОСОБА_7
так як вона могла викрити їх.

Про це свідчить
і їх домовленість, що після проникнення у будинок вони вимкнуть телефон і
зв»яжуть її, що вони і зробили.

Зв'язуючи
потерпілій ОСОБА_7 шию, рот та ніс хустками, а також руки щоб вона не змогла
зняти хустки, вони знали, що це може призвести до її смерті і бажаючи цього
вони з силою перев'язали їй шию двома хустками, що і призвело до смерті.

Про наявність у
них умислу на позбавлення життя потерпілої свідчить і те, що під час пошуку
цінностей і грошей, вони почули гавкіт собак і злякавшись вибігли із будинку не
загасивши світло. Але впевнившись, що нікого немає, вони не повернулись до
будинку і не розв'язали її, а почали тікати далі, хоча розійшовшись після по
домівках вони розуміли, що потерпіла в залишено ними стані помре.

Цими доказами
спростовуються покази свідків ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22 про те, що в ніч з 6
на 7 березня 2004 року підсудні
знаходились кожен по своїх домівках і дивились телевізор. До того ж ці свідки є
родичами і близькими підсудніх і зацікавлені в тому, щоб останні не несли
відповідальність за вчинені ними злочини. Крім того, вказані свідки почали
давати такі покази з часу коли підсудні відмовились від своїх визнавальних
показів на досудовому слідстві і до цього про це не повідомляли.

Підтвердженням того, що ОСОБА_11
запропонував ОСОБА_10 скоїти крадіжку і саме з будинку потерпілої ОСОБА_7
свідчить і те, що восени 2003
року він разом з невідомим хлопцем уже проникав з метою крадіжки в будинок
потерпілої. Даний факт підтвердили потерпілі ОСОБА_7 і
ОСОБА_6, яким про це розповідала ОСОБА_7 це підтвердив і свідок
ОСОБА_15 і про це знала також ОСОБА_9, яка повідомила про це в судовому
засіданні.

10

Що стосується
пояснень підсудніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що всі визнавальні пояснення
про обставини скоєння ними злочинів були дані ними під фізичним та психічним
тиском працівників міліції, та пояснення свідка ОСОБА_23 відносно підсудніх не
знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Допитані як
свідки працівники міліції ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_16 дали покази,
що при відібранні від підсудніх явок з повинною, проведенні інших слідчих дій з
ними ніхто з працівників міліції, ні вони самі, до підсудніх не застосовували
фізичний чи психологічний тиск.

З довідок
прокуратури Хотинського району Чернівецької області та слідчого ізолятора ВДДУ
ПВП в Чернівецькій області вбачається, що ні ОСОБА_10 ні ОСОБА_11 за час
перебування в слідчому ізоляторі із заявами чи скаргами про застосування до них
недозволених методів слідства з боку органів досудового слідства не звертались.
А також їх заяви чи скарги про застосування недозволених методів слідства в
правоохоронні органи України через адміністрацію слідчого ізолятора не
направлялися (т. З а.с. 330,
331).

Допитані в
судовому засіданні з цього приводу підсудні пояснили, що на них при проведенні
слідчих дій, впливали фізичним та психічним тиском, вони скарги не писали, так
як не знали як та боялися.

Згідно довідки медчастини
Чернівецького СІЗО № 33 ОСОБА_10
та ОСОБА_11 оглянуті в приміщенні медчастини СІЗО 10.04.2004 року скарг на
стан здоров»я не пред'являли (т. 2
а.с. 79, 90). З заяв
підсудніх на ім»я начальника Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області
вбачається, що вони претензій до працівників міліції не мають і фізична сила до
них не застосовувалась (т. 2
а.с. 76, 87).

Крім того, з
цього приводу Хотинською прокуратурою була проведена перевірка за показами
обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про застосування до них фізичної сили та
психологічного тиску з боку працівників міліції. За результатами перевірки було
винесено постанову, якою було відмовлено в порушенні кримінальної справи
відносно працівників міліції, яких назвали підсудні, за відсутністю в їх діях
події злочину (т. З а.с. 335-336).

Таким чином,
спростовуються пояснення підсудніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 даних ними в судовому
засіданні про те, що вказані злочини вони не скоювали і навіть не були в
будинку потерпілої ОСОБА_7 в ніч з 6
на 7 березня 2004 року, а
знаходились кожен у себе вдома, а в подальшому оговорили себе під тиском працівників
міліції.

Твердження підсудного ОСОБА_11 та
його захисника про те, що допит ОСОБА_11 в якості підозрюваного та при
відтворенні обстановки і обставин події проводились без участі захисника, як і
твердження захисника ОСОБА_5 про те, що допит ОСОБА_11 в якості обвинуваченого
проводився без педагога, лікаря і законного представника і що вказані документи
носять суперечливу інформацію, як носять суперечливу інформацію і матеріали
судових психолого-психіатричних експертиз щодо

11

ОСОБА_11,
які проведені без участі захисника, чим порушено право на захист підсудного
ОСОБА_11 є безпідставними і не грунтуються на законі.

Ці твердження спростовуються
показами свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_4 даними в судовому засіданні і які
показали, що вказані слідчі дії були проведені з ОСОБА_11 у присутності
захисника ОСОБА_27 Це частково визнав і підсудній ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_27,
покази якої досліджені судом, дала покази, що вона була присутня від початку до
кінця всіх слідчих дій з підзахисним ОСОБА_11 це підтверджено також оглядом
відеозапису відтворення обстановки та обставин події проведеною з участю
ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_17,
в судовому засідання та свідок ОСОБА_18 покази якого суд дослідив в суді,
підтвердили, що захисник ОСОБА_11 приймала участь при відтворенні обстановки та
обставин події з ОСОБА_11 Вони також підтвердили, що ніякого фізичного чи
психічного тиску з боку працівників міліції на підсудніх при відтворенні
обстановки і обставин події не було.

Що стосується
відсутності при допитах неповнолітнього ОСОБА_11 в якості підозрюваного і
обвинуваченого педагога та лікаря, то відповідно до вимог ст.438 КГЖ України це
робиться за розсудом слідчого, або за клопотанням захисника. Оскільки такого
клопотання від захисника неповнолітнього підсуднього ОСОБА_11 не було, а ОСОБА_11
не визнаний розумово відсталим і даних про це не було, то суд не вбачає в
даному випадку порушення права на захист підсудного ОСОБА_11, так як і не
вбачає порушення його прав і закону при проведенні з ним судових
психолого-психіатричних експертиз. Заява захисника підсудного ОСОБА_10 про те,
що при порушенні права останнього на захист, не грунтується на законі, оскільки
судом не встановлено порушень закону і порушення прав на захист підсудного
ОСОБА_10 як при порушенні кримінальної справи так і при пред'явленні йому
обвинувачення.

З висновку
повторної амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи
неповнолітнього ОСОБА_11 вбачається, що останній ознак хронічного психічного
захворювання не виявив. На період часу, до якого відноситься інкримінований
йому злочин ОСОБА_11 ознак хронічного психічного захворювання та ознак
будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також
не виявив, міг віддавати звіт у своїх діях та керувати ними, тому його слід
вважати осудним. На період інкримінованих йому дій у нього були відсутні
медичні критерії обмеженої осудності.

За своїм
психічним станом на даний час ОСОБА_11 застосування примусових заходів
медичного характеру не потребує (т. З а.с. 252-254).

З висновку амбулаторної
судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_10 на час
проведення експертизи ознак психічного захворювання не виявив. На період часу
до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_10 ознак психічного
захворювання та ознак будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу
психічної діяльності також не

12

виявляв, міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати
ними, тому його слід вважати осудним.

Як не психічно
хворий ОСОБА_10 на даний час застосування примусових заходів медичного
характеру не потребує (т. 2
а.с. 242-243).

Потерпіла
ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується тільки з позитивної сторони (т. З
а.с. 333).

При призначенні
підсуднім ОСОБА_10 та неповнолітньому ОСОБА_11 міри покарання, суд у
відповідності до вимог ст. 65
КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу кожного з
підсудніх та обставини, що пом'якшують та обтяжують їх покарання.

Як обтяжуючу
вину обставину підсуднім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд визнає те, що злочини ними
скоєно щодо особи похилого віку.

Як пом'якшуючу
вину обставину підсудному ОСОБА_11 суд визнає те, що на час скоєння злочину він
був неповнолітнім, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за
місцем навчання, раніше несудимий. Суд враховує також його роль та участь
активності у скоєних злочинах, умови його життя та виховання. При цьому
обставин які б негативно впливали на умови життя та виховання неповнолітнього
ОСОБА_11 не встановлено.

У зв'язку з
наведеним, за наявності пом'якшуючих вину обставин, які істотно знижують
ступінь тяжкості вчинених злочинів ОСОБА_11, суд вважає, що йому слід
призначити покарання за вчинені злочини, передбачені ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, 187 ч. 4 КК України нижче
від найнижчої межі, застосувавши ст. 69
КК України.

Приймаючи до
уваги як обтяжуючі так і пом'якшуючі його вину обставини, особу підсудного
ОСОБА_11 наслідки і його ставлення до скоєних ним злочинів, які являють собою
підвищену суспільну небезпеку, його відношення до загальних норм поведінки, суд
вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від
суспільства і обрати йому покарання у вигляді позбавлення волі. Оскільки він є
неповнолітнім, то додаткову міру покарання у вигляді конфіскації майна до нього
не можна застосовувати.

Суд враховує те,
що підсудній ОСОБА_10 в основному позитивно характеризується за місцем
навчання, а за місцем проживання негативно, судом враховується також його роль,
ступінь участі та активності у скоєних злочинах, молодий вік.

З урахуванням
обтяжуючих та пом'якшуючих його вину обставин, а також особу підсудного
ОСОБА_10, його ставлення до загальних норм поведінки у суспільстві, те що він
раніше скоїв злочин, за який був засуджений, а тому суд вважає, що його
виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства і обрати
йому міру покарання у вигляді позбавлення волі.

Вироком Хотинського районного суду
Чернівецької області від 23
березня 2004 року
ОСОБА_10 був засуджений за ст. 185
ч.З КК України на 1 рік 6 місяців
позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75;
104 КК України був

13

звільнений від відбування покарання з іспитовим строком
на 1 рік за
злочин скоєний ним 4 листопада
2003 року.

Приймаючи до
уваги, що новий злочин він скоїв в ніч з 6
на 7 березня 2004 року і
засуджується до міри покарання у вигляді позбавлення волі, то вказаний вирок
суду у відповідності до п. 23
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику
призначення судами кримінального покарання» має виконуватися самостійно,
оскільки новий злочин він вчинив до постановления
вироку у першій справі.

Цивільний позов заявлений
потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення з підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_19
моральної шкоди в сумі 10000
гривень підлягає задоволенню. Злочинними діями підсудних, як це встановлено
в судовому засіданні, потерпілим завдано моральних страждань у зв'язку з
втратою ними матері, потерпілої ОСОБА_7 Ці моральні переживання та страждання
продовжуються у них на протязі усього досудового та судового слідства і
відображаються на стані їх здоров'я, порушують їх звичайний спосіб життя.
Оскільки злочинні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по позбавленню життя ОСОБА_7 носили
взаємопов'язаний характер, вони діяли з єдиним наміром, а тому вони перед
потерпілими позивачами повинні відповідати солідарно із них необхідно стягнути
по 5 тис.
гривень на кожного з потерпілих.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст.323-324 КПК України, апеляційний суд Чернівецької
області, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винними
ОСОБА_10 і ОСОБА_19 вича у скоєнні злочинів передбачених ст.115 ч.2 п.п.6,12; 187 ч.4 КК України.

ОСОБА_11
призначити покарання за ст. 115
ч.2 п.п.6, 12 КК
України із застосуванням ст. 69
КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім )років без
конфіскації майна;

- ст. 187 ч.4 КК України у
вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69

КК України, на 6 (шість) років
без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань,
остаточно призначити ОСОБА_11, міру із застосуванням ст. 69 КК України,
покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.

Міру запобіжного
заходу ОСОБА_11 залишити обрану -
тримання під вартою.

Строк відбування покарання відрахувати з 6 квітня 2004 року.

ОСОБА_10
призначити покарання за ст. 115
ч.2 п.п. 6, 12 КК
України у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому
майна.

- за ст. 187 ч.4 КК України у
вигляді позбавлення волі, з строком на 8

(вісім) років з конфіскацією всього
належного йому майна.

14

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань,
остаточно призначити ОСОБА_10 міру покарання у вигляді позбавлення волі строком
на 11 (одинадцять)
років з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирок
Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2004 року, яким
ОСОБА_10 засуджено за ст. 185
ч.З КК України на один рік 6
місяців позбавлення волі і на підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України його
звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік -визначити до
самостійного виконання.

Міру запобіжного
заходу ОСОБА_10 залишити обрану -
тримання під вартою.

Строк відбування
покарання ОСОБА_10 відрахувати з 6
квітня 2004 року.

Цивільний позов
задоволити. Стягнути з засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в солідарному порядку на
користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 по 5
(п'ять)тисяч гривень кожному.

Речові докази по
справі: куртку шкіряну коричневого кольору, рукавиці старі та нові білого
кольору - повернути
рідним ОСОБА_10; відеокасету з відеозаписом відтворення обстановки і обставин
події з ОСОБА_10, та ОСОБА_11, дактилоскопічні плівки з слідами взуття; сліди
пальців рук вилучених під час огляду місця події зберігати у справі; три хустки
жіночі - знищити.

Вирок може бути
оскаржений до Верховного Суду України через Апеляційний суд Чернівецької
області на протязі одного місяця з моменту його проголошення, а засудженими в
той же строк з моменту отримання копії вироку.

Головуючий Руляков
В.І.

Суддя Семенюк
К.М.

Народні засідателі ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3