печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

20 травня 2015 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м.Байкал Саткинського району Челябінської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Старший слідчий в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м.Києва з клопотанням, погодженим старшим прокурором першого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000824 від 05.05.2015р., за підозрою колишнього Віце-прем`єр міністра України Міністра охорони здоров`я ОСОБА_6 та колишнього голови правління ПАТ «Фармстандарт-Біолік» ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України.

Під час розслідування вказаного кримінального провадження, слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі висновків позапланової перевірки ПАТ «Фармстандарт-Біолік», розпорядженнями Державної служби України з лікарських засобів №32-В від 11.12.12, №27924-1.3/2.1/17-12, №27919-1.3/2.0/17-12, №27914-1.3/2.0/17-12, №27922-1.3/2.1/17-12, №27915/-1.3/2.1/17-12 від 12.12.2012р., копії яких направлені до ДП «Державний експертний центр МОЗ України» та ПАТ «Фармстандарт-Біолік», тимчасово, до окремого рішення Державної служби України з лікарських засобів, призупинено виробництво, заборонено реалізацію (торгівлю), зберігання та застосування всіх серій наступних фармацевтичних препаратів: АКДП-Біолік, АДП-М-Біолік, АДП-Біолік, АД-М-Біолік, вакцина для профілактики гепатиту В, виробництва ПАТ «Фармстандарт-Біолік».

Усупереч забороні на реалізацію, зберігання та застосування зазначених препаратів, яка унеможливлює виконання ПАТ «Фармстандарт-Біолік» умов укладених договорів про закупівлю товарів за державні кошти №33/21-24 від 04.05.2012, №34/21-24 від 04.05.2012, №36/21-24 від 04.05.2012, №223/21-24 від 29.08.2012, №224/21-24 від 29.08.2012, укладених між Міністерством охорони здоров`я України (замовник) з однієї сторони та Публічним акціонерним товариством «Фармстандарт-Біолік» (постачальник) з іншої сторони, щодо поставки фармацевтичних препаратів, Віце прем`єр-міністр України - Міністр охорони здоров`я України ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з головою правління ПАТ «Фармстандарт-Біолік» ОСОБА_7 , в особистих інтересах та інтересах третіх осіб, використовуючи надані повноваження всупереч інтересам служби, з метою незаконного заволодіння бюджетними коштами в особливо великих розмірах, не вжила заходів до інформування відповідних структурних підрозділів МОЗ України про заборону на реалізацію, зберігання та застосування препаратів ПАТ «Фармстандарт-Біолік», з метою приховування цього факту та забезпечення попередньої оплати за договорами на користь ПАТ «Фармстандарт-Біолік», спрямувала для подальшого розгляду лист Держлікслужби України від 17.12.2012 №28435-1.1/3.0/17-12 до ДП «Державний експертний центр МОЗ України», чим усунула перешкоди та сприяла незаконному заволодінню головою правління ПАТ «Фармстандарт-Біолік» ОСОБА_7 бюджетними коштами у сумі 6 481 594,72 грн., що є особливо великими розміром. Унаслідок зазначених протиправних діянь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 державі завдано збитків на зазначену суму.

Слідчий вказує, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, за місцем реєстрації фактично не проживала, за викликами для проведення слідчих дій не з`являлася та переховувалася від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим 21.10.2014р. була оголошена у розшук, а 28.10.2014 у міжнародний розшук. Оскільки існують ризики переховування підозрюваної ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду; можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, документів, електронних носіїв інформації, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів та спеціалістів у провадженні, та для запобігання вказаним ризикам підозрюваній, яку оголошено у міжнародний розшук, слідчий просить в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

У судовому засіданні прокурор та слідчий ОСОБА_5 просили з зазначених у клопотанні підстав обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під варту.

Захисник ОСОБА_4 вважає клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з приводу чого надав письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначив, що при поданні клопотання органом досудового розслідування про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим порушена процедура обрання і застосування запобіжного заходу в частині адресування клопотання безпосередньо слідчому судді, а не до певного місцевого суду, клопотання подано з порушенням передбаченою ст.184 КПК України форми та його змісту, оскільки законом передбачено право слідчого на звернення до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної особи, а не про обрання запобіжного заходу. Крім того, ухвалою судді Печерського суду м.Києва від 20.03.2015р. вже було задоволене таке клопотання та відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії якого спливає 18.05.2015р., та на цю ухвалу суду прокурором подано заяву про його роз`яснення, з приводу чого справа призначена до судового розгляду на 23.05.2015р. Також захисником суду представлено обгрунтування незаконності дій органу досудового розслідування щодо вручення ОСОБА_6 письмового повідомлення про підозру та оголошення її у розшук за відсутності для цього достатніх підстав, оскільки викликів до органу досудового розслідування вона не отримувала, у зв`язку з чим на законних підставах змінила своє постійне відповідно до реєстрації місце проживання, процесуальне рішення про оголошення ОСОБА_6 в міжнародний розшук в матеріалах за клопотанням ніким не приймалося та з цього приводу має вважатися відсутнім, оголошення її у міжнародний розшук здійснено за відсутності вірогідних даних про виїзд розшукуваної особи в інші країни за межі України та перетин її державного кордону України. Крім того, повідомлення про підозру відносно ОСОБА_6 винесено з порушенням ст.ст.276,278 КПК України, оскільки за представленими органом досудового розслідування матеріалами достатніх доказів для її обгрунтованої підозри не має, та представлені в клопотанні докази в своїй сукупності є суперечливими, такими, що не вказують на причетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення. Окремо захисник акцентував увагу на тому, що прокурором та слідчим не наведено достатніх підстав та ризиків для застосування до ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Одночасно захисником зазначено, що дії ОСОБА_6 в конкретній за фабулою висунутої їй підозрі у вчиненні ікримінованого їй правопорушення не носять злочинний характер, а направлені на необхідність подолання проблем, які виникли на державному рівні з забезпеченням лікарськими препаратами, органом досудового розслідування не доведено заподіяння матеріальної шкоди як інтересам держави, так і державному бюджету, оскільки зазначена в підозрі сума збитків повернута державі.

Вивчивши клопотання, допитавши свідка ОСОБА_8 , який у грудні 2012р. займав посаду заступника МОЗ України та був головою Комітету з конкурсних торгів МОЗ України та пояснив, що при підписанні платіжних доручень, згідно яких на підставі відповідних рахунків-фактур було здійснено попередню оплату за договорами ПАТ «Фармстандарт-Біолік», про наявність розпоряджень Держлікслужби України про тимчасову заборону лікарських засобів ПАТ «Фармстандарт-Біолік» йому на той час не було відомо, дослідивши докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, приходжу до наступних висновків.

Судовим розглядом установлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000824 від 05.05.2015р., за підозрою колишнього Віце-прем`єр міністра України Міністра охорони здоров`я ОСОБА_6 та колишнього голови правління ПАТ «Фармстандарт-Біолік» ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що всупереч забороні на реалізацію, зберігання та застосування вищезазначених препаратів, яка унеможливлює виконання ПАТ «Фармстандарт-Біолік» умов укладених договорів №33/21-24 від 04.05.2012, №34/21-24 від 04.05.2012, №36/21-24 від 04.05.2012, №223/21-24 від 29.08.2012, №224/21-24 від 29.08.2012 щодо поставки фармацевтичних препаратів, Віце прем`єр-міністр України - Міністр охорони здоров`я України ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з головою правління ПАТ «Фармстандарт-Біолік» ОСОБА_7 , в особистих інтересах та інтересах третіх осіб, використовуючи надані повноваження всупереч інтересам служби, не вжила заходів до інформування відповідних структурних підрозділів МОЗ України про заборону на реалізацію, зберігання та застосування препаратів ПАТ «Фармстандарт-Біолік», з метою приховування цього факту та забезпечення попередньої оплати за договорами на користь ПАТ «Фармстандарт-Біолік», спрямувала для подальшого розгляду лист Держлікслужби України від 17.12.2012 №28435-1.1/3.0/17-12 до ДП «Державний експертний центр МОЗ України», чим усунула перешкоди та сприяла незаконному заволодінню головою правління ПАТ «Фармстандарт-Біолік» ОСОБА_7 бюджетними коштами у сумі 6 481 594,72 грн., що є особливо великими розміром.

20.10.2015р. складено слідчим та погоджено прокурором повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

У зв`язку з відсутністю підозрюваної ОСОБА_6 за місцем проживання, повідомлення про підозру за правилами ч. 1 ст. 278, 111, 135 КПК України направлено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

21.10.2014р. підозрювану ОСОБА_6 оголошено в розшук.

23.10.2014р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надано дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_6 з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

09.01.2015р. ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук.

Посилання захисника на відсутність в матеріалах клопотання процесуального рішення про оголошення ОСОБА_6 в міжнародний розшук безпідставне, оскільки таке оголошення підтверджується даними МВС України (а.с.44), за яким 09.01.2015р. ОСОБА_6 . Офісом з юридичних питань Генерального секретаріату Інтерполу оголошено у міжнародний розшук та на 29.04.2015р. заходи із встановлення її місцезнаходження тривають.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

За вимогами ч.1 ст.184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, і повинно відповідати відповідним вимогам щодо його змісту. Порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу визначений вимогами ст.193 КПК України.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Зважаючи на викладене, приходжу до висновку про наявність в клопотанні правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст.193 КПК України.

За системним аналізом зазначених норм закону також приходжу до висновку, що позиція сторони захисту щодо незаконності дій слідчого при поданні клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваної, яке було спрямоване слідчому судді Печерського районного суду м.Києва, в територіальній юрисдикції якого знаходиться Генеральна прокуратура України, та якою здійснюється досудове розслідування, є необґрунтованою, оскільки таке клопотання подано до відповідного місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, та містить необхідні дані, на підставі яких має бути вирішено питання щодо обрання запобіжного заходу відносно підозрюваної особи, а саме, короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа; правову кваліфікацію кримінального правопорушення; виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; посилання на ризики, зазначені у ст.177 КПК України; виклад обставин, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність цих ризиків та їх підтвердження; обґрунтування неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Законом також конкретизовано необхідність розгляду клопотання саме про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, тому судом не може бути вирішено питання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу, як про це зазначає захисник. Між тим, розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу відносно такої особи повинний бути здійснений на підставі чинного процесуального законодавства з дотриманням норм закону, які безпосередньо регламентують дії слідчого та суду при розгляді такого клопотання.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Виходячи з наявних в наданих суду матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації, суд відповідно до положень ст. ст. 177, 178 КПК України, практики Європейського Суду з прав людини враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання до 12 років позбавлення волі, при цьому ймовірний розмір заподіяних збитків перевищує 6 мільйонів гривень, за місцем реєстрації ОСОБА_6 фактично не проживала, за викликами для проведення слідчих дій не з`являлася та переховувалася від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим була оголошена у міжнародний розшук, за даними Інтерполу її місце знаходження не встановлено, та вважає наявними ризики для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання її подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, відтак клопотання підлягає задоволенню.

Посилання захисника, як на підставу для відмови в задоволенні клопотання, на те, що є вже ухвала суду від 20.03.2015р. про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , строк дії якої закінчився 18.06.2015р., а слідчим в межах строків дії цієї ухвали знову подано клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, що є неприпустимим, не ґрунтуються на законі.

Статтею 199 КПК України визначений порядок продовження строку тримання під вартою, за яким клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Обовязковою умовою розгляду такого клопотання є присутність учасників кримінального провадження, в тому числі підозрюваного.

Оскільки обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без участі підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, є винятковим випадком, та після затримання особи і не пізніше як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позиція сторони захисту з приводу неправомірності дій слідчого щодо подання такого клопотання є необгрунтованою. З цього приводу також необхідно зазначити, що кримінально-процесуальним законом не передбачено вирішення питання про продовження строку тримання під вартою в разі закінчення строку дії ухвали про обрання в порядку ст.193 ч.6 КПК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 ґрунтується на законі.

Не може суд прийняти до уваги доводи захисника, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 винесено з порушенням вимог ст.ст.276, 278 КПК України. Зі змісту клопотання та долучених до нього документів слідує, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 було оголошено у відповідності до положень ч. 1 ст. 278 КПК України, з урахуванням того, що вона знаходиться у міжнародному розшуку.

За цими доводами захисника суд вважає доцільним також зазначити, що оголошення особі про підозру та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення в розумінні ст.177 КПК України є різними за суттю інститутами кримінального судочинства. Так, оголошення особі про підозру є стадією притягнення особи до кримінальної відповідальності, в той час як наявність обґрунтованої підозри це сукупність об`єктивних фактичних даних, які свідчать про ймовірну причетність особи до вчинення кримінально-караного діяння. Згідно зі ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру здійснюється, зокрема, у випадку обрання відносно особи запобіжного заходу, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, системний аналіз положень ст.ст. 42, 177, 276, 278 КПК України дає підстави для висновку про те, що законодавець не пов`язує можливість обрання особі запобіжного заходу виключно після оголошення їй про підозру; запобіжний захід може бути обрано за наявності об`єктивних фактичних даних про причетність особи до кримінального правопорушення, як передумова для оголошення про підозру.

Інші доводи захисника стосуються питань доведеності вини та правильності кваліфікації вчиненого і виходять за межі предмета судового розгляду слідчого судді.

Посилання органу досудового розслідування на те, що в майбутньому ОСОБА_6 може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні шляхом впливу на свідків, експертів є передчасним; оцінка цим обставинам може бути надана судом при розгляді питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Вимогами ст.196 КПК України встановлено обов`язок слідчого судді визначити в ухвалі суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом. Статтею 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Оскільки при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не розглядається питання про застосування підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що має бути вирішено відповідно до вимог ст.193 ч. 6 КПК України через сорок вісім годин після затримання особи і доставки її до місця кримінального провадження, слідчим суддею граничний строк дії ухвали суду про обрання запобіжного заходу не визначається.

Також слідчим суддею не вирішується питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою разом із визначенням розміру застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України лише після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених, цим Кодексом. Статтею 309 КПК України визначено виключний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Нормами КПК України не передбачена можливість оскарження ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яка постановлена в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. Відповідно до п.8 ч.1 ст.129 Конституції України право на забезпечення апеляційного оскарження рішення передбачено у встановлених законом випадках. За змістом ч. 1 ст. 309 КПК України в апеляційному порядку може бути оскаржена тільки ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 задовольнити.

Обрати відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчому забезпечити доставку підозрюваної до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1