пр. № 1-кп/759/720/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2015 року Святошинський районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006301 відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Горлівка, Донецької області, українки, громадянки України, яка здобула середню спеціальну освіту, заміжньої, має на утриманні дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, проживаючої в АДРЕСА_1 , судимої 24 вересня 2009 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробування, іспитовим строком на 2 роки; 24 лютого 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнена з місць позбавлення волі 09 січня 2014 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачена ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 26 червня 2015 року, приблизно в 19.35 годин, знаходячись в приміщенні супермаркету «Сільпо», розташованого по вул. Гната Юри, 20, в м. Києві, повторно, вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_6 .

При цьому, ОСОБА_3 , 26 червня 2015 року, приблизно в 19.30 годин, знаходячись біля торгівельного прилавку з продажу ковбасних виробів в торгівельному залі супермаркету «Сільпо», що по вул. Гната Юри, 20 в м. Києві, побачила раніше незнайому їй ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, що знаходилось в жіночій сумці ОСОБА_6 .

З метою виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що потерпіла вибирала товар та не спостерігала за її діями, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, наблизилась до ОСОБА_6 та непомітно витягла з незастебнутої сумки потерпілої гаманець, вартістю 300 гривень, в якому знаходились грошові кошти в сумі 150 гривень, та чотири мережеві картки супермаркетів, що не становлять для потерпілої матеріальної цінності, а всього майна на загальну суму 450 гривень, який тримаючи у своєї руці сховала під свою кофту, яку утримавала в руках.

Маючи намір таємно викрасти майно потерпілої, ОСОБА_3 , 26 червня 2015 року, приблизно в 19.35 годин, направилась на вихід з вищевказаного супермаркету, однак довести злочин до кінця не змогла з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана охоронцями супермаркету на місці вчинення злочину, разом з наявним при ній чужим майном.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе в інкримінованому їй складі злочину, передбаченому ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України визнала повністю, підтвердила обставини вчинення нею злочину, вказавши на час, місце, спосіб і мету його вчинення та показала, що 26 червня 2015 року приблизно в 19.30 годин, вона зайшла до супермаркету «Сільпо», що по вул. Гната Юри, 20 в м. Києві, для здійснення покупок. Знаходячись в супермаркеті, біля торгівельного прилавку з продажу ковбасних виробів, вона побачила незнайому їй жінку, в якої була розстебнута сумка, в якій лежав гаманець та який вона вирішила викрасти. Скориставшись тим, що жінка відволіклась, вибираючи товар, та не спостерігала за своїми речами, вона, маючи потребу в грошових коштах, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, наблизилася до сумки потерпілої з якої непомітно витягла гаманець, який відразу сховала під свою кофту, яку утримувала на руці. Після чого вона направилась до виходу з супермаркету, проте на території торгівельного залу була затримана охоронцями супермаркету, разом з викраденим майном.

У скоєнному щиро кається, просить суворо не карати.

Враховуючи, що обвинуваченою ОСОБА_3 та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини, судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їхньої позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченої ОСОБА_3 та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, визнавши, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого учасники судового провадження не заперечували.

Таким чином, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю, й кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України є правильною, оскільки вона вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно.

Обговорюючи питання про міру та вид покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, що є злочином середньої тяжкості, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, особу обвинуваченої, яка заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, за яким характеризується формально позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судима, її відношення до скоєного, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої у відповідності до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено, обставиною що пом`якшує покарання обвинуваченої у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, та вважає за необхідне обрати їй покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, так як приходить до висновку, що її виправлення та перевиховання можливе без відбування покарання.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене та, керуючись ч. 9 ст. 100, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на три роки, відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язавши її не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину, і виконає покладені на неї обов`язки.

Міру запобіжного заходу, обвинуваченій ОСОБА_3 , до вступу вироку в законну силу, залишити без змін особисте зобов`язання.
Речові докази по справі: гаманець, грошові кошти в сумі 150 гривень, чотири мережевих картки супермаркетів, передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 - залишити потерпілій.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: