СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці «13» березня 2007 р. колегія судців судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Колотило О.О.

суддів Ковтюк Є.І.,
Марчака В.Я.

за участю прокурора Сулятицького
І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну
справу за апеляціями старшого помічника прокурора м. Чернівці Соколик О.О. та
засудженої ОСОБА_1. на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від
28 грудня 2006 року.

Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженка
та мешканка м. Чернівці, українка, громадянка України , з вищою освітою, має на утриманні одну
малолітню дитину, страховий агент Чернівецької
філії закритого акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", раніше не судима, -

засуджена
за ст. 191 ч.3 КК України на три роки обмеження волі з позбавленням права займати посади , пов'язані з обслуговуванням
грошових коштів, строком на два роки.

За ст. 358 ч. 1 КК України на один
рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ,
остаточна мір а покарання ОСОБА_1.
призначена три роки обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з обслуговуванням
грошових коштів строком на два роки.

На підставі ст.
75 КК України ОСОБА_1. звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням ,якщо вона
протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає
покладені на неї обов'язки.

Зобов'язана ОСОБА_1. періодично
з'являтись для реєстрації в органи кримінально - виконавчої системи,
повідомляти ці органи про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України
на постійне місце

Справа №11-108/2007р. Головуючий у І інстанції Кирилюк Л.К

Категорія cm. cm. 191 ч. 3,358,70,75, Доповідач Колотило О. О.

КК України

2

проживання без дозволу цих органів.

Запобіжний захід засудженій до набрання вироком чинності залишено підписку
про невиїзд.

Стягнуто із
ОСОБА_1. на користь науково - дослідного експертного - криміналістичного центру при УМВС України в Чернівецькій області
судові витрати пов'язані з
проведенням почеркознавчої експертизи в сумі 94 грн. 15 коп.

За ст. 358 ч.3
КК України ОСОБА_1. виправдана за відсутністю в її діях складу злочину.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком
, ОСОБА_1. визнана винною в тому, що працюючи з
01.07.2003 року начальником відділу особистого страхування Чернівецької філії закритого акціонерного товариства "
Українська транспортна страхова компанія" та будучи матеріально
відповідальною особою, отримавши 15 березня 2004 року в бухгалтерії філії чисті
бланки суворої звітності страхового полісу обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування
" Зелена картка" за №35 86094, 20 березня 2004 року власноручно
виписала три екземпляри даного страхового полісу терміном дії з 20 березня по
19 червня 2004 року на автомобіль " Мерседес
- Бенц", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, належний
приватному підприємцю ОСОБА_2, за що
отримала від нього страховий платіж в сумі 934 грн.

З метою привласнення чужого майна, ОСОБА_1. одержані гроші на рахунок ЧФ
ЗАТ "УТСК" не перерахувала та в касу не здала, а внесла в третій
екземпляр страхового полісу за відомо неправильні дані, зазначивши у ньому замість транспортного засобу " Мерседес - Бенц", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 з
строком дії з 20 березня по 19 червня 2004 року транспортний засіб "
Іномарка" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зі строком дії з 6 квітня
по 5 травня 2004 року , суму страхового платежу замість 944 гривень 83 гривні 83 коп., після чого здала його в
бухгалтерію привласнивши таким чином 860 гривень.

З 14 грудня 2005
року ОСОБА_1. стала працювати у ЧФ ЗАТ" УТСК" страховим агентом з
повною матеріальною відповідальністю , з правом здійснювати послуги пов'язані
зі страхуванням, в тому числі отримувати страхові платежі.

20 грудня 2005 року ОСОБА_1.
одержала від ЧФ ЗАТ " Українська транспортна страхова компанія
" чисті бланки суворої звітності страхового полісу обов'язкового
страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів на умовах
міжнародної системи авто страхування " Зелена картка " за № 4457682,
три екземпляри якого 10 січня 2006 року у себе вдома за адресою : АДРЕСА_1
виписала на прохання ОСОБА_3. на автомобіль марки " МАН Т 37"
державний реєстраційний номер НОМЕР_3
належний приватному підприємцю

3

ОСОБА_4., строком дії з 10 січня 2006 року по 9 січня
2007 року , за що отримала від неї страховий платіж в сумі 4217 гривень, які на
рахунок ЧФ ЗАТ " УТСК" не перерахувала, а привласнила та використала
на власні потреби.

Всього ОСОБА_1.
було привласнено коштів ЧФ ЗАТ "УТСК" на загальну суму 5077 гривень
17 коп.

В апеляції
старший помічник прокурора м. Чернівці Соколик О.О. просить вирок суду скасувати та постановити свій вирок, посилаючись на
те, що суд необгрунтовано виправдав ОСОБА_1. за ст.358 ч.3 КК України, оскільки
вона спочатку підробила страховий поліс "Зелена картка " за №
3586094, а згодом його використала, тому її дії утворюють реальну сукупність злочинів передбачених ст.ст.358 ч.1, та
ч.3 КК України .

Також в апеляції прокурора зазначено , що згідно ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до
жінок, які мають дітей віком до 14 років ,проте суд в
порушення цих вимог призначив ОСОБА_1. при наявності й неї на утриманні
малолітньої донькиОСОБА_5. 2004 року народження таке покарання за ст. ст. 191
ч.3,358 ч.1 КК України та сукупністю злочинів.

Засуджена ОСОБА_1. в апеляції просить вирок суду скасувати і провадження
щодо неї закрити за відсутністю в її діях складу злочину, посилаючись на те, що грошей 944 гривні за
страховий поліс №3586094 вона від ОСОБА_2 не отримувала , а 4217 гривень
, одержані від ОСОБА_3. за страховий поліс №4457682 не привласнювала.

Заслухавши
доповідь судді, міркування прокурора та засудженої ОСОБА_1., які підтримали апеляції, перевіривши матеріали справи в межах
поданих апеляцій та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що вони підлягають
частковому задоволенню.

Вина ОСОБА_1. у привласненні чужого майна, яке перебувало у її віданні, вчиненому повторно при обставинах наведених у
вироку, повністю доведена дослідженими судом
доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Так, сама засуджена в судовому засіданні ( а.с. №№ 201-202) підтвердила, що 20 березня 2004 року власноручно виписала три
екземпляри № 3586094 зі страховим внеском 944 гривні на
автомобіль "Мерседес - Бенц" державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, належний
приватному підприємцю ОСОБА_2, кий передала
водію, а 10 січня 2006 року за страховий поліс №4457682 на автомобіль марки МАН Т 37 належний приватному підприємцю ОСОБА_4. у себе вдома отримала від ОСОБА_3. 4217
гривень, які у звіті не відобразила
на рахунок ЧФ ЗАТ "УТСК" не перерахувала, а витратила на власні
потреби.

Свідок ОСОБА_6показав суду ( а.с.
№202), що влітку 2006 року у зв'язку з дорожньо - транспортною
пригодою, яка сталася закордоном було виявлено
ненадходження страхового платежу в сумі 4217 гривень за виданий ОСОБА_1.
на автомобіль марки " МАН Т 37" належний приватному підприємцю ОСОБА_4.
страховий поліс №4457682. Коли засуджену

4

викликали для дачі пояснень, вона
заявила, що гроші за поліс перерахувала, проте це не відповідало дійсності і
грошові кошти ОСОБА_1. були внесені на рахунок філії тільки у вересні
2006 року після порушення кримінальної справи.

Також
ОСОБА_6показав, що ОСОБА_1. у 2004 році внісши неправдиві дані у третій екземпляр страхового полісу № 3586094 виписаний
на ОСОБА_2., який залишався у неї для звітності, зменшила страхову суму 944 гривень до 83 гривень, привласнивши таким
чином 860 гривень.

Свідок ОСОБА_7(
а.с.№203 зворот) підтвердила ці покази ОСОБА_6

З показів
свідкаОСОБА_2. в суді ( а.с. № 205) вбачається, що у березні 2004 року він за страховий поліс №3586094 на автомобіль "Мерседес -Бенц" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вніс особисто
ОСОБА_1. страхову суму в розмірі 944 гривні.

Свідок ОСОБА_3.
пояснила суду ( а.с. № 203), що в січні 2006 року на квартирі ОСОБА_1. за страховий поліс №4457682 на автомобіль марки
" МАН Т 37" належний приватному підприємцю ОСОБА_4. передала
засудженому страховий внесок в сумі 4217 гривень.

В квитанції №№ К 16/32 та К 16 /5 ( а.с.
№№61,93,95) видно , що доплата за виданий 20
березня 2004 року страховий поліс № 3586094 в сумі 861 гривня була внесена ОСОБА_1. 23 липня 2006 року,
а за страховий поліс № 4457612 від 10
січня 2006 року грошові кошти було внесено засудженою 19 вересня 2006
року після порушення кримінальної справи .

Досліджені судом
докази повністю спростовують доводи апеляції засудженої,
що вона гроші в сумі 944 гривні від ОСОБА_2. за страховий поліс №
3586094 не отримала.

Необгрунтованими
є посилання в апеляції і на те, що ОСОБА_1. не мала умислу на привласнення 4217
гривень , отриманих 10 січня 2006 року від
ОСОБА_3., оскільки вона їх в касу не внесла, на рахунок ЧФ ЗАТ " УТСК" не перерахувала, у звіті не
відобразила, а використала на власні потреби і повернула грошові кошти
тільки після того , як факти ненадходження страхового платежу було виявлено
внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,
яка мала місце закордоном з участю
автомобіля марки "МАН Т 37".

Аналіз зібраних
у справі доказів свідчить про те, що суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1.
у привласненні чужого майна, яке було передане у її відання, вчиненому повторно, тому її дії правильно
кваліфіковані за ст. 191 ч. 3 КК України.

Колегія суддів
вважає, що суд правильно виправдав засуджену за ст. 358 ч. 3 КК України.

Крім цього, на
думку апеляційного суду в діях ОСОБА_1. відсутній склад злочину, передбачений і
ст. 358 ч. 1 КК України.

Так, у відповідності до диспозиції ст. 358 ч. 1 КК
України кримінальна відповідальність за цим законом наступає лише у разі
підроблення посвідчення або іншого документа,
який видається чи
посвідчується

5

підприємством, установою,
організацією, який надає права або звільняє від обов'язків.

За змістом ст. 358 ч. 3 КК України кримінальна відповідальність також наступає за використання тільки такого завідомо
підробленого документа, який надає права або звільняє від обов'язків.

Зміна ОСОБА_1. у третьому екземплярі страхового полісу № 3586094 строку його дії та марки транспортного засобу не
надавала їх прав та не звільняла від обов'язків, а була
способом присвоєння нею грошових коштів.

За таких обставин, в діях засудженої відсутній склад злочину, передбачений не тільки ст. 358 ч. 3 КК України, а й ст.
358 ч. 1 КК України, тому вирок щодо неї за цим законом
підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Що стосується апеляції прокурора про незаконність призначеного ОСОБА_1. покарання за ст. 191 ч. 3 КК України у виді
обмеження волі, то вона в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не призначається жінкам, які мають дітей віком до 14 років.

З матеріалів справи видно і це зазначено у вироку (а.с. №№ 191, 207), що ОСОБА_1. має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проте суд ці обставини при призначенні засудженій покарання до уваги не взяв, внаслідок чого порушив вимоги ст. 61 КК
України.

Зазначаючи про неправильність призначення покарання у виді обмеження волі прокурор в апеляції ставить питання про
необхідність застосування до неї більш суворого
покарання, тому такий вид покарання як позбавлення волі не може бути їй
призначено.

Таким чином, передбачені санкцією ст. 191 ч. 3 КК України покарання ОСОБА_1.
не можуть бути призначені.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку існують підстави для
застосування до засудженої ст. 69 КК України та переходу до іншого більш м»якого
виду основного покарання.

Разом з тим, не
передбачене санкцією ст. 191 ч. 3 КК України покарання
у виді виправних робіт не може бути їй призначено у зв'язку з тим, що вона знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною, а штраф, арешт та інші види
покарань, передбачені ст. 51 КК України також не можуть бути призначені
засудженій оскільки застосування до них ст. 75 КК України не допускається, тоді як ОСОБА_1. засуджено до
обмеження волі з випробуванням і
призначення реального покарання погіршить її становище.

За обставин, що склалися виходячи
із роз'яснень, які містяться у п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»,
апеляційний суд вважає за необхідне, незважаючи на
те, що злочин передбачений ст. 191 ч. 3 КК України є
тяжким, звільнити ОСОБА_1. від покарання на підставі ст. 74 КК України у
зв'язку з тим. що вона перестала бути суспільно небезпечною, оскільки вперше притягається до
кримінальної

6

відповідальності,
повністю відшкодувала завдану шкоду, має на утриманні малолітню дитину внаслідок чого знаходиться у відпустці по догляду за нею, хворіє
на тяжку хворобу, позитивно характеризується.

ОСОБА_1. підлягає звільненню і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати посади, пов'язані з
обслуговуванням грошових коштів, строком на два роки,
оскільки суд першої інстанції хоч і в порушення вимог ст. 75 КК України застосував цей закон до додаткового покарання, проте прокурор в апеляції не ставить питання про
скасування вироку з цих підстав, тому допущена помилка не може бути виправлена
шляхом погіршення становища засудженої.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного
суду Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції старшого помічника прокурора м. Чернівці Соколик О.О. та засудженої
ОСОБА_1. задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду від 28 грудня 2006 року щодо ОСОБА_1
змінити, скасувати його в частині засудження ОСОБА_1. за ст. 358 ч. 1 КК України і провадження у справі закрити за відсутністю
в її діях цього складу злочину.

Скасувати вирок в частині призначення ОСОБА_1. за ст. 191 ч. 3 КК України
покарання у виді обмеження волі.

Вважати ОСОБА_1 засудженою за ст. 191 ч. З ЮС України із звільненням від основного та додаткового покарання на підставі ст. 74
ч. 4 КК України у зв'язку із зміною обстановки.

В решту частині вирок залишити без
змін.

Головуючий О.О. Колотило

Судді Є.І. Ковтюк

В.Я. Марчак