Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С. С.,суддів Мороза
М. А., Чуйко О. Г.,за участю прокурора
Таргонія О. В.розглянула в судовому
засіданні у м. Києві 11 вересня 2014 року
кримінальну справу за касаційною
скаргою потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 січня 2014 року щодо ОСОБА_6

Вироком Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 12 вересня 2013 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що судимостей не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки з позбавленням права
керувати транспортними засобами на
строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК
України ОСОБА_6 звільнено від
відбування призначеного покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 2 роки.

Згідно з цим вироком
ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він

17 грудня 2003 року приблизно о 20.25 год.,
керуючи пасажирським мікроавтобусом
«Мерседес Бенц-208Д», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись
по вул. Двінській у м. Кривому Розі в
напрямку будівлі ВАТ «ЦГЗК» зі
швидкістю 56,2 км/год., виявивши
неуважність до навколишнього оточення
та її змін, порушив вимоги п. 12. 3 Правил
дорожнього руху України, унаслідок
чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5,
який рухався в габаритній смузі руху
мікроавтобуса.

У результаті цієї
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5
було заподіяно тяжких тілесних
ушкоджень.

Ухвалою Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23
січня 2014 року наведений вирок
районного суду скасовано: ОСОБА_6 на
підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнено
від кримінальної відповідальності за
вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України, у зв'язку із закінченням
строків давності, а провадження у
справі закрито.

У касаційній скарзі
потерпілий просить скасувати ухвалу
апеляційного суду у зв'язку з істотним
порушенням кримінально-процесуального
закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який вважав оскаржувану
ухвалу суду законною та обґрунтованою,
а скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши
доводи, наведені у скарзі, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційну
скаргу слід задовольнити частково.

Доведеність винуватості ОСОБА_6 у
вчиненні інкримінованого йому злочину
та правильність кваліфікації його дій
за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній
скарзі не оспорюються.

Доводи потерпілого про необхідність
скасування ухвали апеляційного суду
через незаконність звільнення ОСОБА_6
від кримінальної відповідальності є
неспроможними.

Як видно з матеріалів кримінальної
справи та змісту оскаржуваної ухвали
апеляційного суду, апеляційний суд,
приймаючи рішення про необхідність
закриття кримінальної справи щодо
ОСОБА_6 виконав усі вимоги
процесуального закону, необхідні для
визначення можливості застосування до
винної особи положень ст. 49 КК України.

Так, відповідно до положень ст. 49 цього
Кодексу особа звільняється від
кримінальної відповідальності, якщо з
дня вчинення нею тяжкого злочину і до
дня набрання вироком законної сили
минуло десять років.

При цьому, як видно з положень ст. 11-1 КПК
України 1960 року, звільнення особи від
кримінальної відповідальності у
випадку закінчення визначеного строку
є обов'язком, а не правом суду. Крім
того, оскільки звільнення від
кримінальної відповідальності у
зв'язку із закінченням строків
давності не має реабілітуючого
характеру, для його застосування є
необхідним волевиявлення винної особи.

Інкриміноване ОСОБА_6 протиправне
діяння було вчинено ним 17 грудня 2003
року, воно відноситься до тяжких
злочинів, строк давності притягнення
до кримінальної відповідальності за
вчинення яких становить 10 років.

Оскільки на момент апеляційного
розгляду справи за обвинуваченням
ОСОБА_6 із дня вчинення ним злочину
минуло більше десяти років, сам він
просив звільнити його від кримінальної
відповідальності на підставі ст. 49 КК
України, а матеріали справи не містять
жодних доказів, які би свідчили про
переривання строку давності, тому суд
апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку про необхідність
звільнення ОСОБА_6 від кримінальної
відповідальності.

При цьому позиція потерпілого щодо
застосування положень ст. 49 КК України
до винної особи не впливає на
законність висновків суду апеляційної
інстанції, оскільки виходячи з
положень процесуального закону особа
звільняється від кримінальної
відповідальності незалежно від
позиції потерпілої сторони у справі.

Також не є підставою для скасування
ухвали апеляційного суду
незадоволення клопотання потерпілого
про витребування інформації щодо
наявності чи відсутності фактів
притягнення ОСОБА_6 до кримінальної чи
адміністративної відповідальності,
оскільки позитивне вирішення
заявлених у ході розгляду клопотань є
правом суду, а не його обов'язком.

Також процесуальний закон не
передбачає обов'язку суду перевіряти
зазначену інформацію шляхом
надсилання необхідних запитів.

Крім того, в матеріалах справи
міститься вимога про судимості ОСОБА_6,
відповідно до якої останній у минулому
до кримінальної відповідальності не
притягувався (т. 2, а. с. 223), що свідчить
про виконання вимоги, за якої можливим
є застосування до особи ст. 49 КК України
- невчинення особою протягом строку
притягнення до кримінальної
відповідальності нових злочинів.

Таким чином, з огляду на наведене
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги
потерпілого, оскільки рішення
апеляційного суду є законним та
обґрунтованим.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
би перешкодили чи могли перешкодити
суду повно й усебічно розглянути
справу і постановити законне,
обґрунтоване та справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 січня
2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни,
а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 -
без задоволення.

Судді:

_________________С. С. Слинько_______________М. А.
Мороз_________________О. Г. Чуйко