ВИРОК
Іменем України
Дата документу 07.04.2015
07 квітня 2015 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Челябінськ, українця, громадянина України, освіта середня-технічна, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
за ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 01.10.1998 року Октябрським районним судом м. Полтави за 86-1, 44, 140, ч. 3 ст. 44, 42 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 46-1 КК України від відбування покарання звільнений з відстрочкою покарання на 2 роки та штрафом 300 грн.;
- 08.12.1999 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 143 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна, згідно ст. 43 КК України приєднано 1 рік 6 місяців позбавлення волі по вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 01.10.1998 р., кінцево засуджений до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 15.05.2002 року Апеляційним судом Полтавської області за п. «а», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 215-3, ст. 304, 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, згідно ст. 71 КК України приєднано 1 рік позбавлення волі по вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 08.12.1999 р., кінцево засуджений до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 14.08.2014 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 08 днів;
за ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
- 11.05.2000 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, ч. 2 ст. 215-3, 42 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
- 15.05.2002 року Апеляційним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 71 КК України приєднано 1 рік 6 місяців позбавлення волі по вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 11.05.2000 року, кінцево засуджений до 6 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 24.01.2008 року по відбуттю покарання;
- 27.06.2008 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 357 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
за ч. 2 ст. 187 КК України,
У ніч з 30.09.2014 року на 01.10.2014 року ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_10 за попередньою змовою, прийшовши до квартири АДРЕСА_4 , де з усного дозволу ОСОБА_9 проживав потерпілий ОСОБА_5 , увірвались до кімнати, в якій спав потерпілий. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , наносячи потерпілому удари руками та ногами по тілу, а потім погрожуючи ножами, ОСОБА_9 , перешкоджаючи потерпілому покинути приміщенні квартири, вимагали від ОСОБА_5 передачі їм майна. Однак потерпілому ОСОБА_5 вдалося вибігти на сходову площадку під`їзду, де ОСОБА_11 заподіяв йому колото-різану рану правого плеча, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після чого потерпілий ОСОБА_5 вибіг на вулицю.
У подальшому ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заволоділи речами потерпілого ОСОБА_5 , а саме: сумкою від ноутбука вартістю 159,60 грн., ноутбуком «Sony vaio vpceb 4 gfx» з маніпулятором «миша» «Сenius NetScroll 100» та додатковою акумуляторною батареєю до ноутбука «Sony VGP-BPS22» вартістю 4678,50, мобільним телефоном «Samsung GT-S6802» вартістю 956,90 грн. та мобільним телефоном «iPhone AI332 EMC 380В» вартістю 580 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 6 375 грн.
Обвинувачений ОСОБА_9 у суді свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не визнав, не погодився із кваліфікацією його дій як розбій, визнавши себе винним у примушуванні до цивільно-правових обов`язків. Просив вибачення у потерпілого та висловлював жаль з приводу вчинених ним дій. Показав, що він здавав трьохкімнатну квартиру у найм. У нього проживав студент медичної академії ОСОБА_12 . 15.09.2014 р. той попросив, щоб у цій квартирі оселився ОСОБА_5 . ОСОБА_9 на це погодився. Умови проживання передбачали: 20 грн. за день та оплата комунальних послуг згідно лічильника. Потерпілий сплатив гроші за проживання. На той час у квартирі проживало троє чоловіків. За 2 тижні після вселення ОСОБА_5 . ОСОБА_9 приходив на квартиру кілька разів, і бачив, що останній не дотримується встановлених ним правил, зокрема палив у кімнаті, зламав дверцята шафи, що була закрита на замок, також у нього проживала дівчина без дозволу господаря.
30.09.2014 р. близько 10 год. ОСОБА_9 прийшов до квартири, щоб зняти показники лічильника. У квартирі він побачив, що дверцята шафи були відірвані. Близько 14.00 год. він знову прийшов до квартири і сказав потерпілому, щоб той сплатив 140 грн. за комунальні послуги та відремонтував шафу. Коли ввечері того ж дня він знову прийшов до квартири, побачив, що потерпілий шафу не відремонтував. Він сказав потерпілому, щоб той виселявся. Потерпілий сказав йому «Добре» та разом з друзями пішов гуляти. ОСОБА_9 обурила така поведінка. Повертаючись пішки додому, він зустрів двох знайомих, з якими випив алкогольні напої. У подальшому ОСОБА_13 , йдучи додому далі, у районі вул. Чапаєва, зустрів ОСОБА_14 з ОСОБА_15 , яким розповів про свої проблеми та попросив їх бути присутніми при розмові з квартирантом. Близько 23 год. вони втрьох прийшли до його квартири по АДРЕСА_5 . Він зайшов до кімнати, де спав потерпілий, зірвав з нього ковдру та почав вимагати, щоб той виселявся, не вимагаючи боргу. ОСОБА_9 заперечував те, що з потерпілим розпивав спиртні напої, а також те, що він бив його, він хотів лише виштовхати його з квартири. Ноутбук та мобільний телефон забрав як заставу, які потім добровільно повернув потерпілому.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не визнав та показав, що близько 23.00 год. він разом із ОСОБА_11 зустріли ОСОБА_9 , який був стурбований проблемами з квартирантом та попросив їх бути присутніми при виселенні. Разом із ОСОБА_11 він намагався розбороняти ОСОБА_9 та потерпілого. Останньому ніхто не наносив тілесних ушкоджень, ножем йому ніхто не погрожував. ОСОБА_9 щось казав стосовно шафи. Потерпілий йому відповідав, що куди він вночі піде. Сусід ОСОБА_16 скаржився, що кращого часу не знайшли для вирішення проблем та пішов пити каву. Коли потерпілий вдягнувся, ОСОБА_10 вийшов із квартири та пішов униз під`їзду. ОСОБА_11 дав йому покористуватися мобільним телефоном «Самсунг», він не знав, що це телефон потерпілого. Він добровільно видав мобільний телефон, який йому дав ОСОБА_11 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не визнав та показав, що він разом із ОСОБА_10 зустрів свого сусіда ОСОБА_9 , який був засмучений у зв`язку з тим, що не може виселити квартиранта, та попросив їх бути присутніми при виселенні квартиранта. Десь об 23.00 год. вони прийшли до квартири ОСОБА_9 , де останній повідомив потерпілому, щоб той виселявся. Він лише намагався розняти ОСОБА_9 та потерпілого, а також виштовхати потерпілого із помешкання. Коли потерпілий побіг на п`ятий поверх, він «психонув». Заперечував, що він застосовував насильство до потерпілого та погрожував ножем, а також те, що наніс поранення ножем. Пояснив, що ОСОБА_9 у кімнаті лише збирав речі потерпілого, той упирався. Потерпілий не кликав на допомогу. Також заперечив, що заволодів речами потерпілого, він лише на прохання ОСОБА_9 взяв речі потерпілого.
Попри невизнання вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, вина обвинувачених доведена зібраними під час досудового розслідування та дослідженими у суді наступними доказами.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що він навчається у Медичній стоматологічний академії. Його одногрупник ОСОБА_17 запропонував жити в одній квартирі. Десь у вересні 2014 року він підійшов до господаря квартири та домовився з ним, що він буде проживати в цій квартирі до березня 2015 року, сплачуючи щомісяця 850 грн. Він сплатив за місяць 850 грн., а потім ще 300 грн. наперед за жовтень місяць.
Увечері 30.09.2014 року ОСОБА_9 прийшов до найманої ним квартири та почав висловлювати претензії з приводу того, що останній переставив диван та зламав дверцята шафи. Потерпілий пообіцяв її полагодити. Інших претензій ОСОБА_9 йому не висував. Потерпілий, щоб залагодити конфлікт, накрив на стіл, разом з обвинуваченим вони випили пляшку горілки. Після цього ОСОБА_9 запропонував випити ще, але ОСОБА_18 відмовився та пішов спати до своєї кімнати. Посеред ночі, десь о 3 години ночі увімкнулося світло. До кімнати увірвалися двоє чоловіків, які почали його бити, в іншій кімнаті знаходився ОСОБА_9 , який посміхався та спостерігав за діями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не висловлював ніяких вимог, а лише казав: «Так тобі і треба». Ці двоє сказали, що зараз тебе будемо виселяти. Потерпілий вирвався та вибіг до іншої кімнати, де свідок ОСОБА_19 сидів на колінах, тримаючи руки за головою. ОСОБА_20 сказали, що якщо «рипнешся, то ми тебе приріжемо» та наказали йти до кухні та не виходити. Ці двоє, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вимагали зняти кільце (печатку). При цьому ОСОБА_10 утримував, а ОСОБА_11 тримав потерпілого за руку, а також дістав із кишені розкладний ніж та підніс його до пальця, нібито збирається відрізати. Потерпілий вирвався, повернувся до своєї кімнати, вдягнувся. ОСОБА_15 почав оглядати барсетку, шукати гроші та вимагати, щоб він сказав пін-код кредитної картки, яку знайшов у гаманці потерпілого. Агресивні дії обвинувачених продовжувалася. Коли він намагався вибігти з кімнати, у коридорі його утримував та наніс кілька ударів ОСОБА_9 , тут штовханина продовжилася. У цей час ОСОБА_10 сходив на кухню, вийшовши звідти з кухонним ножем, який підніс потерпілому до шиї. ОСОБА_11 також погрожував йому ножем. Потерпілий погрозу сприймав як реальну. Коли зміг вирватися та вибігти у під`їзд, то став стукати у двері сусідів та кликати на допомогу. Але двері ніхто не відчиняв. За ним побігли ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Останній наздогнав його на 5 поверсі та наніс удар у ділянку плеча. Тоді потерпілий побіг вниз по сходах, вискочив на вулицю, сів до машини, побачив кров на собі та поїхав до 1 міської лікарні. Йому була надана медична допомога, рану зашили. У подальшому він лікувався амбулаторно. 01.10.2014 року він зустрівся з ОСОБА_9 у квартирі, де він винаймав житло. Тоді виявив, що зник ноутбук. На його запитання ОСОБА_9 відповів, що «ноутбук поїхав на зону». Він дав йому час врегулювати добровільно питання. Але той не повернув ноутбук. Тоді він звернувся до міліції. У нього зникли сумка від ноутбука, 2 телефони. У подальшому речі були повернуті міліцією.
Пояснив, що ніяких претензій матеріального характеру у ОСОБА_9 до нього не могло бути, оскільки кошти за проживання були сплачені наперед, ніяких вимог про повернення боргу від нападників не надходило.
Свідок ОСОБА_21 в суді показав, що він винаймав у ОСОБА_9 кімнату з березня 2014 до січня 2015 року Він сплачував 1 раз на місяць встановлену суму 700 грн. та комунальні послуги по лічильнику, які повідомляв господар в останній день місяця або по домовленості. ОСОБА_18 , його одногрупник по Медичній стоматологічній академії, попросив йому допомогти знайти квартиру. Він познайомив ОСОБА_22 з ОСОБА_9 , останній погодився на проживання ОСОБА_5 . Про умови оплати та проживання вони домовлялися між собою окремо, він не був жодного разу присутнім при оплаті потерпілим, а також не чув, щоб ОСОБА_13 висловлював якесь незадоволення ОСОБА_23
30.09.2014 року він півдня був в інституті. Увечері прийшов ОСОБА_9 , який спілкувався з Вихором на кухні, з якого приводу не знає, оскільки не був присутнім, не чув, щоб спілкувалися на підвищених тонах. Після чого господар квартири пішов.
У цей час він жив у прохідний кімнаті. Вже вночі прийшов ОСОБА_13 разом із двома незнайомими чоловіками. Вони попросили свідка піти на кухню. Він пішов, пив чай. У цей час лунали крики, велась розмова на підвищених тонах, на кухню ніхто не заходив. Перелякавшись, перебуваючи у «шоці», він вдягнув куртку та пішов на вулицю. При цьому бійку не бачив. 01.10.2014 року, коли прийшов до квартири, зустрів ОСОБА_24 разом з його знайомими. Оскільки ОСОБА_9 закрився у квартирі, він пішов ночувати до друзів. Повернувся лише ввечері наступного дня.
Суд критично оцінює показання вказаного свідка стосовно того, що він не бачив обставин вчиненого нападу на потерпілого, оскільки вони є суперечливими та не узгоджуються з показаннями потерпілого й інших свідків.
Допитаний у суді свідок ОСОБА_25 пояснив, що познайомився з потерпілим у зв`язку з навчанням в інтернатурі Медичної стоматологічної академії. 01.10.2014 року з вікна гуртожитку бачив машину потерпілого, але його телефон не відповідав. Десь увечері цього дня він зустрів ОСОБА_22 , який виглядав дуже схвильованим, рука була перебинтована, на шиї видні синці. Той йому розповів, що прийшов господар найманої ним квартири і став пред`являти претензії щодо дверцят шафи, а потім заспокоївся, випили «мирову». Однак уночі до нього увірвалися двоє невідомих чоловіків разом з ОСОБА_9 , і він чудом встиг вибігти на вулицю та закритися в машині. ОСОБА_5 попросив проїхати з ним до квартири та забрати речі, оскільки боявся. Двері відчинив ОСОБА_9 , який був у стані алкогольного сп`яніння. У кімнаті був безлад, речі розкидані. На запитання «де ноутбук» ОСОБА_9 повідомив, що «поїхав на зону». ОСОБА_26 попросив повернути ноутбук та мобільні телефони, але той щось невиразно відповів. При цьому ОСОБА_9 нічого не повідомляв про борг потерпілого.
Свідок ОСОБА_27 у суді пояснила, що з ОСОБА_9 підтримує добросусідські відносини, оскільки проживає у квартирі у тому ж будинку АДРЕСА_6 , поверхом нижче на третьому поверсі. Увечері 30.09.2014 року близько 21 год. з його квартири було чутно сварку, лихослів`я, створювалося враження, що там билися, а потім через деякий час все затихло. Та вже вночі, десь о другій годині, на годинник вона не дивилася, прокинулася від того, що почула шум, брязкіт металевих дверей, чутно було крики про допомогу. Вона вийшла в під`їзд, піднялася по сходах і зі сходових маршів побачила ОСОБА_9 . Той на її запитання відповів, що «квартирант борзий попався». Вона спустилася до своєї квартири. І в цей час по сходах пробіг молодий хлопець потерпілий, він тримався за руку, на курточці була кров. Вона йому порадила бігти на вулицю, реально розуміючи, що тому загрожує небезпека. Після цього спустився ОСОБА_9 , а за ним йшов ОСОБА_11 . ОСОБА_13 сказав, що квартирант меблі зламав, треба виселяти.
Вона вирішила спуститися та переконатися, що з потерпілим усе гаразд. На вулиці був ще третій хлопець, який на її запитання, де потерпілий, відповів, що сів у машину та уїхав. Після цього вона повернулася до квартири.
Свідок ОСОБА_28 в суді показала, що за адресою АДРЕСА_7 , проживає вже 5 років. Вночі 01.10.2014 року прокинулася десь о третій годині, почувши шум. Їй здалося, що щось відбувається на першому поверсі, якийсь гуркіт, кликали на допомогу. Вранці побачила біля своєї квартири плями крові.
Допитана в суді свідок ОСОБА_29 , дружина обвинуваченого ОСОБА_9 , показала, що по АДРЕСА_7 , жила мати чоловіка, яка захворіла і вони її забрали до себе, щоб за нею доглядати. Вказану квартиру почали здавати в найм. Потерпілий прожив десь 2 тижні. За цей час її чоловік десь рази 2 був на квартирі. Якось повернувшись, повідомив їй, що дверцята шафи зняті, що потерпілий наводив свої порядки. 30.09.2014 року чоловік ходив знімати показники лічильника. Лише 02.10.2014 року чоловік повідомив їй, що взяв у потерпілого речі в заставу ноутбук, який знаходиться у ОСОБА_11 . Вона сказала, що речі треба повернути. Коли звернулася до ОСОБА_11 , той спочатку казав, що нічого не знає про ноутбук, а потім віддав. У сумці для ноутбука був ще й мобільний телефон. Речі потерпілого були повернуті.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1430 від 10.10.2014 року у потерпілого ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження, які по механізму утворення та ступеню тяжкості умовно можна розділити на декілька груп:
- до першої групи відносяться: колото-різана рана правого плеча, яка утворилася не менш ніж від однократної дії предмету з гострим краєм, кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;
- до другої групи відносяться: садна шкіри шиї та лівої верхньої кінцівки та тулубу, які утворилися не менш від 3-кратної дії тупих предметів, якими могли бути нігтьові фаланги пальців рук, або інші тупі предмети з подібною характеристикою, кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.
Тілесні ушкодження обох груп могли утворитися в строк та при обставинах вказаних вище (т. 1, а. с. 172-173).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 02.10.2014 року ОСОБА_9 добровільно видав сумку з ноутбуком «Sony» з маніпулятором «миша», зарядним пристроєм, додатковою акумуляторною батареєю до ноутбука, мобільним телефоном «iPhone», а також посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , реєстраційні талони (т. 1, а. с. 175).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 02.10.2014 року оглянуто під`їзд та квартира АДРЕСА_8 . На майданчику між сходами на четвертий поверх зліва від сходів виявлено сліди бурого кольору, схожі на кров, які вилучені для дослідження (т. 1, а.с. 177).
Відповідно до протоколу огляду від 02.10.2014 року оглянуто автомобіль марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, під час якого виявлено та вилучено дріт білого кольору, светр чорного кольору, штани світло-сірого кольору, на яких були плями бурого кольору (т. 1, а. с. 179-180).
Відповідно до висновку судової імунологічної експертизи № 80 від 23.10.2014 року кров людини, виявлена на чоловічому светрі, штанах, належних ОСОБА_5 , та змивах з саморобного USB-перехідника може походити від громадянина ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 228-239).
Відповідно до протоколів пред`явлення речей для впізнання потерпілий ОСОБА_5 серед речей, наданих на впізнання, упізнав свій мобільний телефон «Samsung GT-S6802», мобільний телефон «iPhone», ноутбук «Sony», сумку для носіння ноутбука (т. 1, а. с. 211-213, 214-216, 217-219, 220-222).
Згідно висновку про вартість майна № 0611/3 ринкова вартість телефону «iPhone AI332 EMC 380В» становить 580 грн. (т. 1, а. с. 185-197).
Згідно висновку про вартість майна № 1211/1 ринкова вартість сумки для ноутбука становить 159,6 грн. (т. 1, а. с. 198-210).
Відповідно до протоколу огляду предмету від 03.10.2014 року ОСОБА_10 надав для огляду мобільний телефон «Samsung GT-S6802». Вказаний телефон вилучено (т. 1, а. с. 179-180).
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 458 від 17.10.2014 року залишкова вартість мобільного телефону «Samsung GT-S6802» становить 956,90 грн. (т. 1, а. с. 242-248).
Відповідно до висновку комплексної комп`ютерно-технічної та товарознавчої експертизи № 864/471 від 30.10.2014 року залишкова вартість ноутбука «Sony vaio vpceb 4 gfx» з маніпулятором «миша» «Сenius NetScroll 100» та додатковою акумуляторною батареєю до ноутбука «Sony VGP-BPS22» становить 4678,50 грн. (т. 1, а. с. 250-255).
Аналізуючи вказані докази, суд приходить до висновку, що вони є належними та допустимими.
Суд критично оцінює показання обвинувачених, що вони не вчиняли нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, заперечуючи взагалі нанесення потерпілому тілесні ушкодження та погрозу застосування до нього насилля, а лише спонукали потерпілого до виконання цивільно-правових обов`язків як квартиранта, оскільки така позиція обвинувачених є способом захисту від пред`явленого обвинувачення і викликана бажанням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.
Вказана позиція обвинувачених є неспроможною і спростовується викладеними вище доказами в їх сукупності, а саме показаннями свідків, письмовими доказами, які є обґрунтованими, послідовними та такими, що логічно узгоджуються як між собою, так і з матеріалами кримінального провадження.
Суд бере до уваги показання потерпілого ОСОБА_5 , які є послідовними та детальними, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_30 , ОСОБА_27 щодо часу вчинення нападу, а також ті, які спростовують показання обвинувачених щодо примушування ОСОБА_9 потерпілого до виконання цивільно-правових зобов`язань. Підстав не довіряти показанням потерпілого суд не вбачає. Окрім цього, в судовому засіданні потерпілий наголошував, що ніяких претензій матеріального характеру щодо несплати за житло у ОСОБА_9 не могло бути, оскільки кошти за проживання ним були сплачені наперед, ніяких вимог про сплату коштів від нападників не було.
Розбій це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 свідчать про їх узгодженість та корисливі наміри, обвинувачені демонстрували готовність на застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, погрожуючи застосуванням ножів, тому подальше нанесення ОСОБА_11 ножем легкого тілесного ушкодження потерпілому, що спричинило короткочасний розлад його здоров`я, охоплювалося умислом усіх обвинувачених щодо заволодіння майном потерпілого.
Сама обстановка, в якій відбувалися неправомірні дії щодо потерпілого, а саме вночі, коли той вже спав, спрямованість дій обвинувачених на заволодіння майном потерпілого, агресивні дії обвинувачених, які сприймалися потерпілим як реальна загроза його життю та здоров`ю, підтверджують вказану кваліфікацію злочину.
Відповідно до ст. 355 КК України під примушуванням до цивільно-правових зобов`язань розуміється вимога, пов`язана із погрозою насильства щодо потерпілого чи його родичів або із погрозою пошкодження чи знищення їх майна, за відсутності ознак вимагання. Цивільно-правове зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
ОСОБА_9 в суді не зміг чітко пояснити, до яких цивільно-правових обов`язків він примушував потерпілого вночі: чи до сплати ним комунальних послуг, чи до ремонту шафи, чи до виселення. Також суд уважає, що виселення потерпілого не може сприйматися як примушування до виконання цивільно-правових обов`язків, оскільки виселення є закінченням цивільно-правових відносин. Необхідною кваліфікацією за ст. 355 КК України є встановлення конкретного змісту цивільно-правових відносин, розмір грошових зобов`язань, про що обвинувачений ОСОБА_9 не повідомляв потерпілого.
Отже, суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, конкретні обставини справи, особи обвинувачених.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , є добровільне відшкодування збитків. Крім того, судом визнається як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , часткове визнання ним вини, а саме у вчиненні неправомірних дій щодо потерпілого, та щире каяття у цьому.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує те, що, обвинувачений характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, а також, що від вчиненого ним злочину не настало тяжких наслідків.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.
Враховуючи наведену вище сукупність обставин по справі, які пом`якшують покарання та істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_9 злочину, та даних про особу обвинуваченого, суд уважає, що покарання в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України є недоцільним, та приходить до висновку про необхідність застосування ст. 69 КК України і призначення покарання менш суворого, ніж передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 суд враховує особи обвинувачених, які раніше судимі, характеризуються задовільно, останній одружений, має на утриманні малолітню дитину, те, що від вчиненого ними злочину не настало тяжких наслідків, а також те, що ОСОБА_10 вчинив новий тяжкий злочин у період умовно-дострокового звільнення.
З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 мінімального строку покарання, передбаченого санкцією даної статті. При цьому, покарання ОСОБА_10 повинно бути призначено за правилами ст. 71 КК України.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,
засудив:
Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна.
Початок строку відбуття покарання рахувати з 07.04.2015 року.
Зарахувати в строк відбуття покарання перебування обвинуваченого під вартою з 03.09.2014 року по 07.04.2015 року.
Запобіжним заходом до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_9 залишити тримання під вартою.
Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати до призначеного покарання частину невідбутого покарання за попереднім вироком Апеляційного суду Полтавської області від 15.05.2002 р., визначивши остаточне покарання 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна.
Початок строку відбуття покарання рахувати з 07.04.2015 року.
Зарахувати в строк відбуття покарання перебування обвинуваченого під вартою з 03.09.2014 року по 07.04.2015 року.
Запобіжним заходом до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_10 залишити тримання під вартою.
Визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна.
Початок строку відбуття покарання рахувати з 07.04.2015 року.
Зарахувати в строк відбуття покарання перебування обвинуваченого під вартою з 03.09.2014 року по 07.04.2015 року.
Запобіжним заходом до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_11 залишити тримання під вартою.
Стягнути на користь держави з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 солідарно 3048,24 гривень витрат на залучення експерта.
сумку від ноутбука, ноутбук з маніпулятором «миша» та додатковою акумуляторною батареєю до ноутбука, 2 телефони, провідник USB, які передані на зберігання потерпілому вважати йому повернутими; светр та штани, які належать потерпілому повернути потерпілому; ніж знищити (т. 1, а. с. 240-241).
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1