АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/791/15 Справа № 204/5376/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001630, за обвинуваченням

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

адвокатів ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

Встановила:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за п.6 ч.2 ст.115 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, порушує питання про скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить направити провадження на новий судовий розгляд.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що районний суд безпідставно виправдав ОСОБА_6 за п.6 ч.2 ст.115 КК України, не давши належної оцінки доказам, зібраним під час досудового розслідування.

Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 посилаючись на ті ж доводи, які викладені в апеляційній скарзі прокурора, просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати і направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора і представника потерпілого виправданий ОСОБА_6 просив залишити скарги зазначених осіб без задоволення, а вирок без зміни. Стверджує про те, що судом вірно застосовані норми кримінального і кримінального процесуального законів. Вважає, що суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження доказів обґрунтовано виправдав його за пред`явленим обвинуваченням.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.115 КК України, за таких обставин.

09 жовтня 2012 року ОСОБА_6 з метою заволодіння майном раніше знайомої ОСОБА_13 1938 року народження за попередньою змовою зі своєю матір`ю ОСОБА_14 1931 року народження, матеріали провадження відносно якої виділено в окреме провадження, шляхом обману оформив у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 від імені ОСОБА_13 заповіт, підписаний його матір`ю ОСОБА_14 , згідно з яким усе майно потерпілої ОСОБА_13 , в тому числі 19/100 частини домоволодіння в АДРЕСА_1 вартістю 471 097 грн. та квартира АДРЕСА_2 , ринкова вартість якої складає 55 059 грн., було відписано на користь ОСОБА_6

05 квітня 2013 року в період часу з 10 години до 16 години 44 хвилин ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою умисного вбивства ОСОБА_13 прибув за місцем проживання потерпілої в квартиру АДРЕСА_3 , де умисно спричинив ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді пошкодження під`язикової кістки та хрящів гортані, крововиливів в області шиї, що супроводжувалося виникненням механічної асфіксії, синця у зовнішньому куту правого ока, синця в лівій підключичній області, закритої тупої травми тулубу, перелому ребер справа 3-7 по середнє ключичній лінії, 4,5,6,7,8,9 по правій передньо-пахвовій лінії, 5-8 ребер по правій лопатковій лінії, перелому хребта на рівні 7-8 грудних хребців, крововиливів в м`які тканини спини в лівій поперековій області, внаслідок яких того ж дня, тобто 05 квітня 2013 року, на місці вчинення кримінального правопорушення настала смерть ОСОБА_13 .

28 травня 2013 року ОСОБА_6 , продовжуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_13 , зокрема, її домоволодінням, розташованим в АДРЕСА_1 і квартирою АДРЕСА_2 , достовірно знаючи про смерть потерпілої, прибув до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, де подав заяву на прийняття спадщини та надав нотаріально посвідчений заповіт від імені ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_6 , на підставі чого, того ж дня, названою нотаріальною конторою була оформлена спадкова справа № 213/2013, щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 .

Під час розгляду матеріалів кримінального провадження суд дійшов висновку про відсутність у справі достовірних даних, які б підтверджували висновки органу досудового розслідування про те, що ОСОБА_6 умисно із корисливих мотивів убив потерпілу ОСОБА_13 , а тому виправдав обвинуваченого за п.6 ч.2 ст.115 КК України за недоведеністю у вчиненні названого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подані скарги, просили виправдувальний вирок суду скасувати та направити провадження на новий судовий розгляд через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, доводи представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 , який підтримав змінену апеляційну скаргу і просив вирок скасувати, а провадження направити на новий судовий розгляд, пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційні скарги прокурора і свого представника, доводи захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_16 в інтересах виправданого ОСОБА_6 , які підтримали заперечення останнього на апеляційні скарги, вважали доводи скарг необґрунтованими, а тому просили вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а скарги прокурора і потерпілої сторони без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Положенням частин 1,5 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачає право на розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 75 КПК України передбачає, зокрема, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд у складі трьох суддів ще до початку розгляду справи щодо ОСОБА_6 за п.6 ч.2 ст.115 КК України порушив конституційний принцип паритетності сторін обвинувачення і захисту (п.4 ч.1 ст.129 Конституції України), який закріпленій в статті 22 КПК України, згідно з яким під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Так, в судовому засіданні 08 серпня 2014 р. до початку судового розгляду, а саме ще до роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення і визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження (статті 348 і 349 КПК) суд за клопотанням прокурора долучив до обвинувального акта матеріали кримінального провадження в семи томах без зазначення конкретних доказів, після чого оголосив перерву для ознайомлення з ними. Крім того, в подальшому під час судового розгляду при дослідженні письмових доказів зі сторони обвинувачення суд на свій розсуд досліджував їх, хоча відповідно до вимог ст.22 КПК України не мав права цього робити.

На думку колегії суддів, оскільки закон забороняє суміщення функцій державного обвинувача, захисту і судового розгляду і покладення їх на одного суб`єкта, через таку позицію суду під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за п.6 ч.2 ст.115 КК України та ухвалення вироку виникає сумнів у його неупередженості та безсторонності.

Тобто має місце порушення ст.75 КПК України та ст.6 названої Конвенції.

Крім того, відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Згідно зі статтею 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, суд при розгляді провадження повинен дослідити ті докази, що викривають, і ті, що виправдовують ОСОБА_6 , проаналізувати їх та дати оцінку їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Однак суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ухвалення вироку.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суд першої інстанції, встановлюючи недоведеність вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за п.6 ч.2 ст.115 КК України, в порушення вимог ст.94 КПК України лише перерахував докази без проведення їх аналізу та надання відповідної оцінки.

Так, за вироком суд навів показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, послався на дані протоколів огляду місця події, інших письмових документів, висновки експертиз. Проте з переліку наведених у вироку доказів не зрозуміло, які саме докази сторони обвинувачення суд, як зазначено в судовому рішенні, визнав недостовірними, а які визнав такими, що виправдовують ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні.

Між тим, виправдувальний вирок за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину постановляється тоді, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його обвинуваченим. У мотивувальній частині такого вироку належить викласти результати дослідження, аналізу й оцінки доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, так і поданих у судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність участі обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Однак ці та інші вимоги кримінального процесуального закону, на які є посилання в апеляційних скаргах прокурора і потерпілої сторони, під час розгляду провадження в судовому засіданні не виконані, обставини, які мають істотне значення для вирішення питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, належно не з`ясовані і з достатньою повнотою не досліджені.

Вказані порушення, на думку колегії суддів, є такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення по справі в суді першої інстанції.

Виходячи з того, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, останнє відповідно до статей 412 і 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи поданих апеляційних скарг на вирок суду щодо ОСОБА_6 , розглянути питання щодо обґрунтованості доводів скарг прокурора і представника потерпілого про доведеність вини ОСОБА_6 за п.6 ч.2 ст.115 КК України і постановити рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону.

З цих підстав апеляційні скарги прокурора і представника потерпілого в тій частині, де йдеться про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України, є передчасними, вони потребують додаткової перевірки при новому судовому розгляді, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 з внесеними ними змінами задовольнити частково.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в тому самому суді в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4