Справа № 591/3057/15-к
Провадження № 1-кс/591/747/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2015 року Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , захисника потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши в судовому засіданні клопотання Слідчого в ОВС СВ Прокуратури Сумської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженню №0000308, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.361, ч.1 ст.357, ч.5 ст.27 ч.1 ст.376 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду з узгодженим прокурором клопотанням, в якому просить обрати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також покласти такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду, утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_8 , свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон. Клопотання мотивовано наявністю ризиків: впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, знищення речей та документів.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали.

Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання заперечував.

Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали клопотання та докази подані сторонами, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Слідчим відділом прокуратури Сумської області розслідується кримінальне провадження №0000308 від 25.12.2014 за ч. 2 ст. 361, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст.376, ч. 3 ст.382, ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 377, ч. 1 ст. 353 КК України. У ході розслідування вказаного кримінального провадження 29.04.2015 першому заступнику Сумського міського голови ОСОБА_5 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 361, ч. 1 ст. 357, ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст.376 КК України.

Зазначені факти судом встановлено з внесених до ЄРДР відомостей (а.с.1, 2).

ОСОБА_5 підозрюється у привласненні офіційного електронного документу персональної електронної картки для голосування депутата Сумської міської ради ОСОБА_9 з метою використання її в особистих інтересах під час голосування на позачерговій сесії Сумської міської ради 18.03.2015 року; несанкціонованому втручанні в роботу ПАК Рада-В, шляхом використання під час голосування на сесії Сумської міської ради 18.03.2015 року персональної електронної картки, належної депутату ОСОБА_9 , який цього дня на сесії міської ради присутній не був, що призвело до підробки інформації про присутність та здійснення волевиявлення на позачерговій сесії 18.03.2015 року депутата ОСОБА_9 ; а також - у сприянні вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_12 , шляхом надання порад останньому щодо впливу на суддю ОСОБА_8 з метою винесення ним неправосудного рішення по справі № №587/2032/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_13 , організації та участі ОСОБА_12 в несанкціонованому пікеті 10.11.2014 року з вимогами не задовольняти адміністративний позов та критиці судді в засобах масової інформації, тобто пособництві у втручанні в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним своїх службових обов`язків та добитися винесення неправосудного рішення.

З контексту ст. 177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення (п.1 ч.1 ст.178 КПК України).

Достатність доказів або наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від усіх обставин (Рішення Європейського суду з прав людини від 13 серпня 1990 року по справі Фокс та інші проти Сполученого Королівства).

В ході вирішення питання про застосування запобіжного заходу перевіряється обґрунтованість підозри щодо самого факту, події вчинення злочину та причетності особи до даних обставин.

З метою підтвердження достатності зібраних слідчим доказів, які вказують на ймовірну причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, суду надано протоколи проведення оперативно розшукового заходу з дослідження яких вбачається висловлювання намірів та планування вчинення дій спрямованих на застосування заходів психологічного впливу до судді ОСОБА_8 , протоколи допиту потерпілого, свідка ОСОБА_14 , які підтверджують викладені в повідомленні про підозру відомості. Зазначені особи попереджались про кримінальну відповідальність за надання завідомо не правдивих свідчень, тому у суду відсутні підстави не довіряти їх показам.

Підозра у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 361, ч. 1 ст. 357 КК України підтверджена показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були безпосередніми очевидцями голосування підозрюваного за іншу особу.

Доказів порушення порядку збирання саме вищезазначених доказів слідчому судді не надано.

Також слідчий суддя враховує, що на даній стадії процесу недопустимою є оцінка достовірності наданих прокурором доказів, аналіз наявності в діях підозрюваного складу злочину, з`ясування умислу, мотивів вчинення злочинів або інших елементів їх складу.

Отже, виходячи з наданих прокурором доказів, підозра обґрунтована належними та допустимими засобами доказування.

При вирішенні питання щодо наявності, визначених ст.177 КПК України ризиків, слідчий суддя виходить з того, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переліченим у даній статті спробам вчинити дії, котрі можуть вплинути на хід досудового розслідування.

Висновок суду щодо наявності таких ризиків повинен ґрунтуватися на достатності наданих прокурором доказів, що підтверджують їх існування (п.2 ч.1 ст.194 КПК України).

Враховуючи отримані слідчим суддею в ході розгляду клопотання відомості, встановлено, що ОСОБА_5 є першим заступником голови місцевої ради, тобто прийматиме участь в роботі даного органу.

Обґрунтованими також є доводи слідчого з приводу можливості знищити або спотворити докази по справі, оскільки ОСОБА_5 будучи посадовою особою Сумської міської ради має вплив на працівників даного органу, доступ до електронної системи голосування, тобто з метою уникнення відповідальності може змінити або знищити відомості, котрі матимуть доказове значення.

Характер вчинення злочину, спрямованого на посягання у здійсненні правосуддя, планування вчинення протиправних дій підтверджують підозру про ймовірний вплив на свідків та потерпілого, які надають несприятливі для підозрюваного покази.

Тобто, дійсно існують передбачені ч.1 ст.177 КПК України ризики, наявність яких доведено слідчим.

Водночас суд враховує, що запобігання вище переліченим фактам повинно забезпечуватись з дотриманням визначеної законом процедури, з урахуванням прав особи та можливості в інший спосіб запобігти визначеним стороною обвинувачення ризикам.

Норми національного законодавства застосовуються судом з урахуванням правових актів вищої юридичної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року N 1906-IV "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

У ч. 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Таким чином, з наведеного випливає, що міжнародні договори, які пройшли ратифікацію, за своєю юридичною силою є вищими від національних законів (Аналогічну позицію висловлено Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні практики застосування судами загальної юрисдикції першої та апеляційної інстанцій при здійсненні судочинства у кримінальних справах статей 3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за 2011 - перше півріччя 2012 року).
Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Із метою врегулювання відносин, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконувати рішення ЄСПЛ проти України, усунення причини порушення Україною Конвенції, впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини та створення передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ прийнято Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", у ст. 17 якого наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування альтернативних заходів забезпечення кримінального провадження (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі "Вренчев проти Сербії").

Суд також враховує, що слідчий та прокурор самостійно визначають мету та підстави подачі клопотання про застосування запобіжного заходу.

Єдиною підставою для застосування домашнього арешту стали посадові обов`язки ОСОБА_5 та можливість знищення доказів по справі.

Однак, станом на час розгляду клопотання відносно підозрюваного застосовано захід забезпечення кримінального провадження, який забороняє виконувати посадові обов`язки, що підтверджено Ухвалою Зарічного районного суду України від 30.04.2015 року.

До компетенції слідчого суді при розгляді цієї справи не віднесено здійснення контролю за виконанням вказаної ухвали, який має проводитись слідчим, прокурором або органами внутрішніх справ, невиконання судового рішення може стати предметом іншого кримінального провадження.

Зазначені обставини виникли після пред`явлення клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, при цьому слідчий, прокурор не скористалися наданим ч.2 ст.185 КПК України правом доповнити клопотання, обґрунтувати не достатність відсторонення від посади як заходу, який може запобігти ризикам зміни чи знищення доказів.

Суд також виходить з того, що на даний час докази не голосування депутатом ОСОБА_9 долучені до матеріалів справи (а.с.27, 28). Тому, суду не доведена можливість зміни доказів, котрі вже зібрано слідчим.

Не доведена також можливість впливу зі сторони підозрюваного на розробника програмного забезпечення Рада-В, місцезнаходженням якого є м. Вінниця, про що повідомлено прокурором.

Крім того, слідчий не заперечував, що процесуальна поведінка ОСОБА_5 є належною, свідки та потерпілий допитані, тому ймовірна зміна показів забезпечена шляхом повідомлення даним особам про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів.

Слідчий суддя також враховує, що викладені в клопотанні ризики впливу на свідків та потерпілого обумовлені вчиненим, на думку сторони обвинувачення, злочину проти правосуддя, за допомогою застосування тиску, силових методів, погроз поміщення судді до сміттєвого баку, намаганням виламати двері до приміщення перебування потерпілого.

Однак, з наданих матеріалів не вбачається, що підозрюваний вчиняв такі дії безпосередньо, організація таких дій є предметом досудового розслідування, тому не можуть вважатись наперед встановленими фактами.

Крім того, за вчинення злочину, передбаченого ст.376 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців.

Згідно зі ч.2 ст.181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Отже, при вирішенні питання про застосування домашнього арешту суд не може приймати до уваги ризики, котрі випливають зі способу та характеру вчинення злочину, передбаченого ст.376 КК України, який є злочином невеликої тяжкості та не передбачає покарання у виді позбавлення волі.
Ризики впливу на свідків також зменшені виключно позитивними характеристиками особи ОСОБА_5 (а.с.111), який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, а саме постійне місце проживання, роботи, трьох дітей, один з яких є неповнолітнім, батьків похилого віку.

Тому, при обґрунтуванні підозри, доведенні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого, суду не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України).

Суд виходить з того, що цілодобове застосування домашнього арешту унеможливить відвідування батьків похилого віку, котрі проживають у іншому населеному пункті, та малолітнього онука, котрий мешкає за іншою адресою, свідчитиме про невиправдане, з огляду на надані стороною обвинувачення докази, втручання в приватне та сімейне життя ОСОБА_5 , котре гарантовано ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи необхідність утримання неповнолітнього сина (а.с.113), невиправданим суд вважає обмеження свободи підозрюваного, яке гарантовано ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язковість врахування зазначених обставин випливає також з п.15 Роз`яснення ВССУ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, клопотання слідчого в частині обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи вищенаведені обставини, доведеність обставин, регламентованих п.1, п.2 ч.1 ст.194 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який є найбільш м`яким запобіжним заходом та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 .

Виправданим суд також вважає покладення на підозрюваного зазначеним в клопотанні обов`язків, оскільки прибування до слідчого, прокурора чи суду сприятиме ефективному досудовому розслідуванню, заборона спілкування унеможливить зміну показів, позбавлення закордонного паспорту унеможливить затягуванню досудового розслідування (наявність закордонного паспорту та періодичні виїзди за кордон підтверджені підозрюваним в судовому засіданні)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183-184, 193-199, КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання Слідчого в ОВС СВ Прокуратури Сумської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000308 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

? прибувати в рамках кримінального провадження №0000308 за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

? утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_8 , свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;

? здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон.

Встановити строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу та покладення на підозрюваного обов`язків - до 25 червня 2015 року.

Копію ухвали для виконання направити Слідчому в ОВС СВ Прокуратури Сумської області ОСОБА_3 , для контролю - прокурору.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Сумської облаті протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою з моменту її вручення.

Слідчий суддя ОСОБА_1