АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/1018/2012 Номер провадження 11/1690/1018/2012 Категорія: постановиГоловуючий у 1-й інстанції Материнко Доповідач Харлан Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2013 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого- судді Харлан Н.М.,

суддів: Бурди К.І., Кисіля А.М.,

за участю прокурора Гринь О.В.

потерпілої ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2012 року,-

ВСТАНОВИЛА :

Ціює постановою справа щодо ОСОБА_2, обвинуваченого за ч. 1 ст. 140 КК України, закрита у зв'язку з закінченням строків давності на підставі статті 49 КК України.

Заявлений по справі цивільний позов залишений без розгляду.

Вирішена доля речових доказів.

Органом досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він, будучи медичним працівником - лікарем ортопедом, асистентом кафедри ортопедичної стоматології і імплантології УМСА, 31.01.2005 року, без оформлення медичноїї картки стоматологічного хворого в приміщенні обласної стоматологічної поліклініки, що розташована по вул. Комсомольській, 50 в м. Полтаві, виконав стоматологічні маніпуляції, що не відносяться до його компетенції, гр. ОСОБА_1, а саме: депульпацію 22 зуба верхньої щелепи із застосуванням відповідного медичного інструменту - пульпоекстрактора. Внаслідок недбалого та неналежного ставлення до виконання своїх медичних обов'язків, при депульпації вказаного зубу, допустив поломку пульпоекстрактора, фрагмент якого, довжиною 4-4,5 мм, залишився в кореневому каналі 22 зубу. При цьому ОСОБА_2 не передбачив можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій для здоров'я пацієнтки, однак повинен був і міг їх передбачити і не зважаючи на це, не прийняв заходів по видаленню з кореневого каналу зуба фрагменту поламаного інструменту.

1.02.2005 року, ОСОБА_2 у приміщенні обласної стоматологічної поліклініки, що розташована по вул. Комсомольській, 50 в м. Полтаві, продовжив проведення стоматологічних маніпуляції гр. ОСОБА_1, які не відносяться до його компетенції та внаслідок недбалого та неналежного ставлення до виконання своїх медичних обовязків, ввів гутаперчевий штифт у верхній правий 12 зуб, який через перфоративний отвір вийшов в навколишні м'які тканини разом з пломбованою масою.

При цьому ОСОБА_2 не передбачив можливості настання суспільно- небезпечних наслідків своїх дій для здоров'я пацієнтки, однак повинен був і міг їх передбачити та не прийняти заходів по усуненню заподіяної шкоди, не проінформували про це ОСОБА_1 та з 31.01.2005 по 08.02.2005 року під час звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_3, останній продовжував весті пацієнтку, не направляючи її до необхідного лікаря стоматолога - терапевта, у зв'язку з чим потерпіла в гострий період не отримала лікування.

Неналежне виконання лікарем - ортопедом ОСОБА_2 своїх професійних обов'язків, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення під час надання медичної допомоги ОСОБА_1, спричинило хворій тяжкі наслідки у вигляді виникнення періодонтиту 12 та 22 зубів, одонтогенної невралгії П-Ш гілок трійчастого нерву, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи ДУ Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України № 40/07 від 15.12.2009 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Приймаючи рішення по справі, суд вказав, що вчинений підсудним злочин, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 49 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості і з моменту його вчинення минуло більше п'яти років, а тому відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України підсудний підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

В апеляції та доповненнях до апеляції потерпіла ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови суду та прийняття нового рішення по справі.

Зазначає, що під час розгляду справи, судом порушено її процесуальні права, штучно затягувався час, спотворювалися докази по справі, не допитані усі свідки. Суд не прийняв рішення по цивільному позову.

Вважає,що дії ОСОБА_2 необхідно кваліфікувати, за ст. 190 КК України.

ОСОБА_2 постанову не оскаржував, вніс свої заперечення на апеляцію потерпілої та просить залишити постанову місцевого суду без зміни, а апеляцію ОСОБА_1 - без задоволення.

Заслухавши доповідача, потерпілу ОСОБА_1, яка підтримала апеляцію, думку прокурора Гринь О.В. про безпідставність доводів апелянта, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно ч.2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше більш м'яке покарання.

Із змісту санкції ч.1 ст. 140 КК України встановлено, що максимальне покарання за вчинення злочину є два роки позбавлення волі.

Отже, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості.

З моменту вчинення злочину і до часу винесення оскаржуваної постанови пройшло більше шести років.

За змістом ст. 11-1 КПК України (1960 року) вбачається, що законодавець не вимагає від обвинуваченого чи підсудного визнання своєї вини як обов'язкову умову звільнення від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_2 вину у пред'явленому органами досудового розслідуванні обвинуваченні не визнає. Проте, не заперечує проти закриття кримінальної справи відносно нього за ст. 49 КК України з нереабілітуючих підстав, про що надав суду заяву та висловив свою позицію у запереченні до апеляції потерпілої.

З огляду на викладене, місцевий суд прийняв правильне рішення, звільнивши ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 140 КК України та закривши кримінальне провадження у справі.

Відповідно до ст. 282 КПК України суддя мотивованою постановою закриває справу за наявності підстав, передбачених ст.11-1 КПК України.

Питання щодо цивільного позову вирішуються під час постановлення обвинувального вироку, а тому твердження апелянта про допущену судом помилку через не вирішення її позову, є надуманим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Доводи ОСОБА_1 про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч.1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), суперечить фактичним обставинам та матеріалам справи.

Вбачається, що потерпіла від початку стверджувала про кваліфікацію дій ОСОБА_2 за ч.1 ст. 140 КК України. З цим погодилися і органи досудового розслідування та суд. ОСОБА_1 під час судового слідства підтримувала обвинувачення висунуте прокурором за вказаною статтею і жодного разу не зазначала про неправильне застосування КК України.

За таких обставин, постанова суду про закриття кримінальної справи та звільнення ОСОБА_2. від кримінальної відповідальності є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2012 року про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України - без змін.

С У Д Д І :

Харлан Н.М. Бурда К.І. Кисіль А.М.