ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №1-18
2007 рік 28 березня 2007 року

Вільшанський
районний суд Кіровоградської області

в складі:

головуючого
- судді: Гольші
О.А.

при
секретарі: Лалаян
А.С.

з участю
прокурора: Романескул
СМ., Єрьоменко
О.В.

законного
представника неповнолітнього потерпілого: ОСОБА_1.

о/у ГКСМН при
Вільшанському РВ УМВС: Діордієвої
Г.І.

потерпілого: ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Вільшанка кримінальну справу по

обвинуваченню:

- ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки с Богдан

Рахівського
району Закарпатської області, жительки АДРЕСА_1

Кіровоградської
області, українки, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої,

має на утриманні
неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючої, в силу

статті 89 КК
України такої, що немає судимості,

- у скоєні
злочину, передбаченого ст. 166 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в АДРЕСА_1,
протягом 2001-2005 p.p. вчинила злісне
невиконання обов'язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, за
такими обставинами.

Підсудна, маючи на утриманні неповнолітнього сина,
ОСОБА_2, 1ІНФОРМАЦІЯ_2, засобами для існування свого сина не забезпечувала,
його вихованням не займалась, про стан його здоров'я, фізичний, духовний та
моральний розвиток не піклувалась, умов для розвитку його природних здібностей
не створювала, виклики до Дорожинської ЗОШ„ де навчався неповнолітній ОСОБА_2,
з приводу невідвідування ним занять, ОСОБА_3. ігнорувала. При цьому ОСОБА_3.
зловживала алкогольними напоями, негативно впливаючи на дитину та її розвиток.
Такі обставини призвели до тяжких наслідків у вигляді того, що неповнолітній
ОСОБА_2, прослухав лише 5 класів Дорожинської ЗОНІ, вподальшому у зв'язку з
переїздом в інше місце проживання, був змушений покинути школу та стати на
злочинний шлях. Так, ОСОБА_2 був засуджений Вільшанським районним судом за ч.З
ст. 185 КК України до 1 рік та 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком в
1 рік та 6 місяців.

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_3. свою вину у скоєні
інкримінованому їй злочину визнала повністю, суду пояснила, що вихованням свого
сина вона займалась сама з дня його народження, без участі його батька. ЇЇ син,
ОСОБА_2, з 1997 року навчався з першого до п'ятого класу в Дорожинській
загальноосвітній школі. В 2002 році вона вирішила переїхати до АДРЕСА_2, в зв'язку з
чим

вирішила
перевести сина до Сухоташлицької загальноосвітньої школи. Однак, до
Сухоташлицької загальноосвітньої школи вона його не перевела, тому що збиралась
влаштувати сина до спеціалізованої школи, оскільки у Вільшанській ЦРЛ йому був
поставлений діагноз "легка розумова відсталість". Але, і до спецшколи
вона його також не оформила за відсутністю на це коштів. Крім цього, вона не
хотіла розлучатись із сином. Постійної роботи вона не мала і на одяг та
харчування сина заробляла, підробляючи у людей по господарству, а також
отримувала кошти з Вільшанського районного центру зайнятості. Не заперечувала
проти факту зловживання алкогольними напоями, мотивуючи тим, що коли їй
пропонують випити, вона ніколи не відмовляється. Постійного співмешканця у неї
немає, однак іноді до неї приходили деякі чоловіки, з якими вона також вживала
алкогольні напої. Відносно скоєного ОСОБА_2 злочину вважає, що він вчинив
злочин через те, що вона не приділила йому в той час відповідної уваги. Головою
Дорожинської сільської ради з нею проводились неодноразові профілактичні бесіди
з приводу неналежного виховання її сина. Як наслідок такої роботи, вона стала
вживати менше алкогольних напоїв, однак, сина до спеціалізованого учбового
закладу не влаштувала, оскільки вважає, що навчатись йому вже пізно. В тому, що
вона не надала можливість сину отримати належну освіту та була не в змозі
лікувати його з дитинства, не влаштувала його до спеціалізованого учбового
закладу, жалкує та вважає себе винною. Просила суд не позбавляти її батьківських
прав.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2. намагався вигородити
свою матір, підсудну ОСОБА_3., пояснюючи суду, що до школи він сам не бажав
ходити. Свого батька він не знає. В школі він навчався до 5 класу. До
спеціалізованого учбового закладу його матір не влаштувала, оскільки не хотіла
розлучатись з ним. Мати забрала зі школи документи і більше навчання він не
продовжував. З приводу своєї судимості пояснив, що вчинив злочин тому, що хотів
бути поруч із своїми друзями. Мати вживає алкогольні напої, але останнім часом
почала вживати менше. Вважає себе здоровим і, що йому освіта не потрібна,
оскільки він без неї добре може працевлаштуватись і заробляти гроші на своє
життя самостійно.

Однак, висновки суду про винність ОСОБА_3. у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 166 КК України, грунтуються на доказах, безпосередньо
досліджених судом при розгляді даної справи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що він працює на посаді сільського
голови Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської
області, і йому відомо про те, що на території села, в будинку, який належить
ОСОБА_5., проживає ОСОБА_3 із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_2. Ця сім'я
відноситься до категорії неблагополучних. Сама ОСОБА_3. ніде не працює,
зловживає спиртними напоями, веде розпусний образ життя, присадибного
господарства не веде, належних умов для виховання свого неповнолітнього сина не
створює. ОСОБА_2 в школі навчався лише
до 5 класу, точніше прослухав п'ять класів, оскільки його вчителі не оцінювали
у зв'язку з розумовою відсталістю. А далі зовсім перестав навчатись. Крім
цього, ОСОБА_2 стоїть на обліку у
лікаря-психіатра з діагнозом "легка розумова відсталість", потребує
навчання у спеціалізованому навчальному закладі. Однак, ОСОБА_3. не забезпечила
проходження сином медико-педагогічної комісії, не забезпечила направлення свого
сина на навчання до спеціалізованого навчального закладу. Комісією у справах
неповнолітніх при виконкомі Дорожинської сільської ради, в складі якої він
приймає участь, неодноразово проводились обстеження побутових умов сім'ї
Прокіпюк та профілактичні бесіди з підсудною з приводу неналежного виховання
сина. Але, вони позитивного результату не надали. Відносно позбавлення ОСОБА_3.
батьківських прав вважає, що це чиста формальність і на даний час воно нічого
не змініть. Тяжкі наслідки вже настали.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона
працює лікарем-психіатром у Вільшанській ЦРЛ з 1973 року. У неї на обліку
перебуває потерпілий ОСОБА_2 з діагнозом "легка розумова
відсталість". Приблизно в 2002 році до неї звернулась підсудна ОСОБА_3. із
своїм неповнолітнім сином ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що після проходження
медичної комісії в школі у нього

була виявлена психічна вада. Тоді вона і поставила
потерпілого ОСОБА_2 на облік з діагнозом "легка розумова
відсталість". При цьому, його матері ОСОБА_3. було запропоновано направити
сина до медико-педагогічної комісії, що б вподальшому, після проходження
комісії, направити його до спеціалізованого учбового закладу. Однак, наскільки
їй відомо, цього ОСОБА_3. не зробила. Вважає, що причиною психічного
захворювання потерпілого у вигляді розумової відсталості, є відсутність
належного виховання з боку його матері, не створення належних умов існування та
відповідної уваги до дитини підсудної ОСОБА_3, починаючи з самого ранкового
дитячого віку. Відсутність належного виховання та уважного відношення до дитини
з боку матері також сприяло вчиненню неповнолітнім злочину.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_1 показала, що вона працює начальником
служби у справах неповнолітніх при Вільшанської райдержадміністрації. Сім'я
ОСОБА_7, яка проживає в АДРЕСА_1, перебуває в них на обліку. Службою спільно із
інспектором кримінальної міліції у справах неповнолітніх Вільшанського РВ УМВС
проводились неодноразові обстеження умов проживання вказаної сім'ї, в ході яких
встановлено, що підсудна ОСОБА_3. та її неповнолітній син ОСОБА_2 проживають в
будинку її сестри. Підсудна ОСОБА_3. зловживає спиртними напоями, продукти в
будинку обмеженні в кількості, зимою будинок іноді не опалюється. В 2002 році
після проходження медичного огляду в Дорожинській ЗОШ, потерпілий ОСОБА_2 був
направлений до Вільшанської ЦРЛ, де йому лікарем-психіатром поставлений
діагноз: "легка розумова відсталість". Потерпілий потребував навчання
у спеціалізованому навчальному закладі. Однак, його матір, підсудна ОСОБА_3.
сина в такий заклад не направила, в зв'язку з чим він не отримав належної
освіти та виховання. В 2004 році ОСОБА_2 вчинив злочин, причиною якого стала
відсутність належного виховання з боку матері. З ОСОБА_3. неодноразово
проводились профілактичні бесіди з приводу того, що їй необхідно припинити
зловживати алкоголем та зайнятись вихованням свого сина. Однак, такі бесіди
позитивного результату не дали. На даний час потерпілий ОСОБА_2 немає освіти, спеціальності, має психічне
захворювання в стадії легкої дебільності, проживає без паспорту, що позбавляє
його можливості працевлаштуватись, тимчасово він проживає у своєї бабусі в м.
Первомайськ, яка за станом свого здоров"я не може бути призначена йому
піклувальником. 01 березня 2008 року, тобто через одинадцять місяців,
потерпілий досягне повноліття. Вважає, що підсудну можна і не позбавляти
батьківських прав, тим більш, що тяжкі наслідки, які настали вже не виправити.

Дослідивши матеріали кримінальної справи, суд вважає
доведеною вину ОСОБА_3, яка підтверджується сукупністю зібраних в матеріалах
справи та досліджених безпосередньо в ході судового розгляду доказів, а саме:

·
Показами свідка ОСОБА_8 (а.с.35-36).

·
Протоколом №2 від 15.12.2006 року, згідно якого комісією
у справах неповнолітніх при виконкомі Дорожинської сільської ради було прийняте
рішення про попередження ОСОБА_3. за пияцтво та невиконання своїх батьківських
обов'язків (а.с.7).

·
Протоколом №1 від 03.02.2007 року, згідно якого комісією
у справах неповнолітніх при виконкомі Дорожинської сільської ради було прийняте
рішення про заявления клопотання про притягнення ОСОБА_3. до кримінальної
відповідальності за злісне невиконання своїх батьківських обов'язків (а.с.6).

·
Протоколом №1 від 16.06.2006 року, згідно якого комісією
у справах неповнолітніх при виконкомі Дорожинської сільської ради було прийняте
рішення про суровий контроль за ОСОБА_3. з метою недопущення жорсткого
поводження з дитиною (а.с.9).

Актом обстеження житлово-побутових умов неблагополучної
сім'ї ОСОБА_3. від 04.01.2007 року, згідно якого встановлено, що сім'я ОСОБА_7
проживає в будинку сестри ОСОБА_3,
в день перевірки господарка

знаходилась
у нетверезому стані, продукти харчування в обмеженій кількості, запасу дров та
вугілля не було, підсобного господарства немає, ОСОБА_3. ніде не працює
(а.с.10).

·
Актом обстеження житлово-побутових умов неблагополучної
сім'ї ОСОБА_3. від 31.05.2006 року., згідно якого встановлено, що сім'я ОСОБА_7
проживає в будинку сестри ОСОБА_3, підсобного господарства немає, ОСОБА_3. ніде
не працює, ОСОБА_2 не працює і не навчається, хоча йому рекомендовано навчання
в спеціальній загальноосвітній школі для розумово відсталих дітей (а.сі 1).

·
Витягом з протоколу №38 від 28.10.1999 року, згідно якого
на засіданні психолого-медикопедагогічної консультації дійшли до висновку, що
ОСОБА_2 страждає психічним захворюванням „легкою розумовою відсталістю" і
йому рекомендовано навчання в спеціальній загальноосвітній школі для розумово
відсталих дітей (а.с.13).

·
Актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_3.
від 25.01.2007 року, у відповідності до якого встановлено, що
матеріально-побутові умови сімї ОСОБА_7 незадовільні, умови виховання
потребують покращання (а.с.15).

·
Актом обстеження житлово-побутових умов сімї ОСОБА_3. від
05.02.2007 року, у відповідності до якого встановлено, що матеріально-побутові
умови сімї ОСОБА_7 задовільні, матеріально не забезпечені, сім'я потребує
соціальної та матеріальної допомоги (а.с.16).

·
Довідкою Вільшанської ЦРЛ від 06.02.2007 року, згідно
якої ОСОБА_2 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: "легка
розумова відсталість" (а.с.17).

·
Довідкою Вільшанського РВ УМВС, згідно якої сім'я ОСОБА_7
перебуває на обліку в групі КМСН як неблагополучна з 20.12.2001 року (а.с. 18).

·
Довідкою Вільшанського РВ УМВС, згідно якої ОСОБА_2
перебуває на профілактичному обліку в групі КМСН з 16.12.2004 року (а.с.19).

·
Довідкою Управління державного департаменту України з
питань виконання покарань в Кіровоградській області від 05.02.2007 року, згідно
якого ОСОБА_3 перебувала на обліку в кримінально-виконавчій інспекції з
27.06.2002 року по 10.12.2003 року (а.с.20).

·
Довідкою Управління державного департаменту України з
питань виконання покарань в Кіровоградській області від 05.02.2007 року, згідно
якого ОСОБА_2 перебував на обліку в кримінально-виконавчій інспекції з
17.03.2005 року по 22.09.2006 року (а.с.21).

·
Вироком Вільшанського районного суду від 18.02.2005 року,
згідно якої ОСОБА_2 засуджений за ч.З ст. 185 КК України до покарання у вигляді
1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців
(а.с.23-24).

Аналізуючи та оцінюючи докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що підсудна залишила свою дитину, потерпілого ОСОБА_2,
без належного нагляду та виховання, не приділяючи відповідної уваги дитині,
починаючи з ранкового дитячого віку, що сприяло його психічного розладу
здоров"я у вигляді розумової відсталості. Будучи рідною матір'ю
потерпілого, вона в період його навчання в Дорожинській ЗОШ на виклики до школи
не з'являлась, протягом тривалого часу, незважаючи на рекомендації медиків та
попереджень і профілактичних бесід представників компетентних органів,
зловживаючи алкогольними напоями, ігнорувала на необхідність влаштування свого
сина в спеціалізований учбовий заклад для розумово відсталих, де він міг
отримати відповідну освіту і бути під наглядом лікарів. Як тяжкий наслідок,
потерпілий, якому на день розгляду справи в суді виповнилось повних сімнадцять років,
немає початкової освіти, немає спеціальності та можливості її отримати, має
психічний розлад здоров"я у вигляді легкої розумової відсталості. Крім
цього, будучи неповнолітнім ОСОБА_2, скоїв тяжкий злочин, за що був засуджений
до покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1
рік 6 місяців. Вищезгадане свідчить про те, що підсудна протягом

тривалого часу злісно невиконувала обов'язків по догляду
за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Органами досудового слідства дії підсудної правильно кваліфіковані за ст.
166 КК України.

Призначаючи покарання підсудній, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винної, обставини обтяжуючі та пом'якшуючі її відповідальність.

Ступінь тяжкості вчиненого злочину ст. 12 КК України відносить даний злочин
до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обставинами, що пом'якшують покарання суд знаходить: щире каяття підсудної;
вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Обставин, що
обтяжують покарання підсудній суд не знаходить.

Згідно характеристики, виданої Дорожинської сільською радою Вільшанського
району Кіровоградської області, ОСОБА_3. характеризується негативно (а.с.55).

У відповідно до довідки Вільшанської ЦРЛ, підсудна на
обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.56).

Зважаючи на пом'якшуючі покарання обставини, з урахуванням особи винної,
суд приходить до висновку, що підсудній слід призначити покарання у вигляді
обмеження волі, однак, від призначеного покарання звільнити з випробуванням,
застосувавши ст.75 КК України.

Дана міра покарання буде необхідною і достатньою для її виправлення та
попередження скоєння нових злочинів.

Заявлений прокурором цивільний позов в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
позбавлення її батьківських прав судом не може бути розглянутий по суті в
кримінальному процесі.

Роз'яснити прокурору про право на звернення з даним позовом до суду в
порядку загального цивільного судочинства.

Судових витрат
по справі немає.

Керуючись ст.ст.
323-324, 335 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винною за ст. 166 КК
України та піддати покаранню у вигляді обмеження волі строком три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засуджену від відбування покарання з
випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

У відповідно до ст.76 КК України заборонити ОСОБА_3 протягом іспитового
строку без дозволу органів кримінально-виконавчої системи виїжджати за межі
України на постійне проживання.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити попередню
-підписку про невиїзд.

Апеляція на вирок може бути подана до Кіровоградського
апеляційного суду через Вільшанський районний суд протягом 15 діб з моменту
його проголошення.