УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі суддів:

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

розглянувши в судовому засіданні 25 лютого 2015 року в м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком засуджено

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, такого, судимого - вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2013 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років;

за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

Вирок Корабельного районного суду міста Миколаєва від 23 вересня 2013 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до обмеження волі на строк 2 роки та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на строк 2 роки - виконується самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2014 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 1 січня 2013 року близько 19 години 45 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, біля входу в бар «На коня» по проспекту Корабелів, 20/1 у м. Миколаєві, під час конфлікту, грубо порушуючи громадський порядок, із хуліганських мотивів, діючи з особливою зухвалістю, почав кидати у бік потерпілого ОСОБА_6 фрагменти дорожнього покриття, внаслідок чого спричинив йому легкі тілесні ушкодження. Після чого, з метою продовження протиправних дій, направився за місцем свого проживання, де взяв кухонний ніж та кухонну сокиру, з якими направився до бару «На коня», куди намагався проникнути, провокуючи на конфлікт ОСОБА_6 та нецензурно виражаючись на адресу останнього, до приїзду міліції.

Крім того, 3 лютого 2013 року близько 20 години, засуджений ОСОБА_5 у групі з іншими особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, по АДРЕСА_2, діючи узгоджено з особливою зухвалістю, безпричинно з хуліганських спонукань, стали наносити численні удари потерпілим в різні частини тіла, в результаті яких отримали: ОСОБА_7 - легкі тілесні ушкодження, ОСОБА_8 середнього ступеня тяжкості та ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4, що діє в інтересах засудженого ОСОБА_5, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що засуджені і потерпілі були між собою знайомі, що до виникнення конфлікту перебували в особистих неприязних стосунках. Підставою для заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, щодо яких кожен із засуджених мав особисту неприязнь та бажав заподіяти шкоду здоров'ю, а тому дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати не за ст. 296 КК, а за ст. 125 КК України. Крім того, судом не було допитано та встановлено намірів осіб, причетних до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим, матеріали щодо яких виділене в окреме провадження, а тому спільний умисел ОСОБА_5 з вказаними особами не доведено. Також, на його думку, суд дійшов неправильного висновку щодо кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 саме за частиною 2, а не за частиною 1 ст. 121 КК України, так як тілесні ушкодження ОСОБА_9 спричинені нанесенням одного удару та виключає можливість вчинення правопорушення групою осіб.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені зазначеного у вироку злочину ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування та ретельно досліджених судом доказах, які наведені у вироку.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_5 кваліфіковано правильно.

Так, суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 в процесі хуліганських дій спричинив потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження в результаті нанесення ударів фрагментами дорожнього покриття, а також намагався використати спеціально пристосовані для нанесення ударів ніж та сокиру з метою спричинити більш тяжкі тілесні ушкодження, і належним чином кваліфікував його дії за цим епізодом за ч. 4 ст. 296 КК України.

Також судом доведено наявність спільного умислу ОСОБА_5 та невстановлених слідством осіб на грубе порушення громадського порядку із хуліганських мотивів, з особливою зухвалістю, яке супроводжувалось спільним завданням потерпілим тілесних ушкоджень.

Даних на підтвердження того, що у кримінальному провадженні істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, або неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, або що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість, з урахуванням положень статей 412-414 КПК України, у скарзі не наведено.

Під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції доводи захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого

ОСОБА_5 належним чином перевірено й спростовано. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від

19 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 17 листопада 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12