Дата документу Справа № 310/7982/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/7982/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/296/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження №0004833 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Якимівка Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

18.01.2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.263 КК України до 3 місяців арешту. Звільнений 25.01.2012 року по відбуттю строку покарання;

11.11.2013 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.187, ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференцзв`язку),

встановила:
29 січня 2015 року з апеляційною скаргою до суду звернулися обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України к призначеному покаранню приєднано частку не відбутого покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду від 11.11.2013 року та остаточно призначено покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Строк покарання ухвалено відраховувати з моменту затримання ОСОБА_6 з 27.09.2014 року. Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку у закону силу залишено тримання під вартою. Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати і закрити провадження.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом першої інстанції та органом досудового розслідування була допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи. Обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, належним чином не з`ясовані. Вказує, що обвинувачений вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнає, а докази, на які посилався суд, є суперечливими.

За змістом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , останній, не погодився з вироком суду, вважає що провадження у відношенні нього було сфабриковане. Докази збиралися з процесуальними порушеннями.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які в передбаченому законом порядку не знята та не погашена, знову вчинив злочини за наступних обставин.

25 вересня 2014 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, знаходячись у четвертому під`їзді будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, в умовах очевидності, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 , намагався вирвати з її руки мобільний телефон Samsung GT-S5250, але потерпіла телефон не віддала. ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочині дії, застосовуючи до ОСОБА_9 насильство яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, наніс їй один удар кулаком в голову, від чого ОСОБА_9 втратила рівновагу, впала, скориставшись чим ОСОБА_6 вихопив з її руки мобільний телефон, тим самим відкрито, викрав його, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 800 гривень.

25 вересня 2014 року приблизно о 23 годині 45 хвилин, знаходячись у кафе Тамара розташованому по проспекту Праці в місті Бердянську Запорізької області, ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно викрав майно, а саме: рюкзак, який висів на стільці, в якому знаходилися гаманець, золоті сережки, ліхтарик, мобільний телефон Samsung GT-S5380, та дві кредитні карти ПриватБанк, майно, яке належало потерпілому ОСОБА_10 , завдавши останньому шкоду на загальну суму 1240 гривень.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, і наполягав на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності винності обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку доказах по провадженню, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, що сумніву не викликає.

Суд обґрунтовано в основу вироку поклав показання потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що 25.09.2014 року близько в 19.30 годину поверталася додому, зайшла до під`їзду будинку, де проживає. У під`їзді було відсутнє освітлення, стала підіймалася по сходах, підсвічуючи ліхтариком у телефоні. В цей час на неї напав ОСОБА_11 , який вів себе зухвало, несамовито намагався вирвати з її рук телефон. Для того, щоб запам`ятати нападаючого, вона світила ліхтариком в обличчя нападаючому. У зв`язку з тим, що вона тримала міцно телефон, ОСОБА_11 не зміг вирвати телефон з її рук, тому наніс удар їй по голові, скориставшись, що вона впала, вирвав з її рук телефон, з яким зник. На третьому поверсі її чекала мама, з якою вона зателефонувала чоловіку та у міліцію, повідомивши про викрадення телефону. Вночі приїхали працівники міліції, які затримали особу, яка викрала в неї телефон, якого вона впізнала

Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що ввечері близько 20 години до нього зателефонувала дружина, повідомила, що на неї здійснено напад, в результаті чого викрадено телефон. Описала прикмети чоловіка, який на неї напав. Він вирушив на розшук телефону. Біля магазину Какаду помітив хлопця, за прикметами, схожого з тим, який напав на дружину. Чоловік тримав у руках телефон. Він звернувся до чоловіка, запропонував йому віддати телефон. Хлопець віддав йому телефон. Працівники міліції у подальшому затримали чоловіка, який назвався ОСОБА_11 .

Протоколом огляду міста події, яким є під`їзду будинку, де проживає потерпіла, зафіксовано місце вчинення нападу (а.с.54).

Відповідно до протоколу огляду телефону потерпілою впізнала телефон, вилучений у ОСОБА_11 (а.с.55,56).

В результаті проведення впізнання ОСОБА_6 було ідентифіковано, як такого, що вчинив напад на потерпілу ОСОБА_13 (а.с.60)

Потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що ввечері 25.09.2014 року відпочивала з друзями у кафе Тамара. За їх столик підсів, раніше їм незнайомий, чоловік. Близько 00.30 годин ОСОБА_14 повідомив про те, що незнайомець, скориставшись їх відсутністю, вкрав рюкзак який належав ОСОБА_10 . Вони зателефонували до міліції. Потерпіла пояснила, що у рюкзаку знаходилися речі: гаманець, золоті сережки, ліхтарик, мобільний телефон, дві кредитні карти ПриватБанк. О 2 годині їх запросили до міліції, де їй запропонували впізнати телефон. На другий день до неї прийшов сторож університету, віддав їй рюкзак та гаманець, який знайшов. Сережки та ліхтарик їй не повернули.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 підтвердили пояснення потерпілої ОСОБА_10 . Пояснили, що святкували день народження. За їх стіл підсів, раніше незнайомий, як потім з`ясувалося, це був ОСОБА_11 . Він пив пиво, танцював. А потім пішов із кафе. Повернувшись до столику, ОСОБА_14 помітив, що на стільці відсутній рюкзак, який належав ОСОБА_10 . Він здогадався, що ОСОБА_11 викрав його, тому намагався його наздогнати. Вони зателефонували до міліції. Після 24 години їх запросили до міліції, де запропонували впізнати телефон. ОСОБА_10 підтвердила, що вилучений телефон належить їй. У коридорі бачили у ОСОБА_11 , який раніше проводив час з ними у кафе. Він розповідав, що телефон у потерпілої взяв для того щоб зателефонувати.

Телефон, який видав ОСОБА_11 , було оглянуто, що підтверджено протоколом (а.с.57),

Протоколом огляду речей також зафіксовано процес впізнання речей, які належали потерпілій ОСОБА_10 (а.с.58).

Свідок, ОСОБА_16 пояснив суду, що вночі, перебуваючи не чергуванні, на перехресті вулиць Лієпайській та Першотравневій у М.Бердянську затримував обвинуваченого ОСОБА_6 , якого доставили до міськвідділу. У ОСОБА_11 було вилучено мобільний телефон білого кольору.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав, вважає, що докази його вини зібрані у порушенням вимог КПК. Між тим, він не вказав, які порушення були допущені органами досудового розслідування. Його позиція щодо невизнання вини, та обвинувачення слідчого у порушенні його прав, судом першої інстанції вірно розцінені, як намагання уникнути відповідальності.

Посилання захисника щодо недопустимість такого доказу як показання свідка ОСОБА_17 , є безпідставними.

Зазначений свідок суду пояснив, що 25.09.2014 року виводив з під`їзду хлопця, одягнутого у світлу куртку та бейсболку. Через 15 хвилин почув крики потерпілої ОСОБА_18 , як потім з`ясував, у неї було відкрито викрадено телефон. Бейсболка лежала на підлозі у під`їзді.

Покази потерпілої ОСОБА_18 та її чоловіка свідка ОСОБА_19 , на думку колегії суддів, є послідовними, не мають протиріч. Покази зазначених свідків узгоджуються з іншими, наданими органами досудового розслідування, доказами. У ОСОБА_11 було вилучено телефон, який належав потерпілій ОСОБА_13 . І яка у відповідності до вимог чинного законодавства впізнала телефон.

Не викликають сумніву й визнані доказами, на які послався у вироку суд, покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , щодо викрадення рюкзака у потерпілої ОСОБА_10 . Надані органами досудового розслідування докази винності обвинуваченого ОСОБА_6 не викликають сумніву з точки зору допустимості, належності.

Стороною захисту та обвинуваченим піддано критиці докази, надані стороною обвинувачення, у той час як не надано жодного доказу на спростування зібраних доказів.

Колегія суддів прийшла до висновку, що доводи захисника про наявність сумнівів щодо винності обвинуваченого ОСОБА_6 , є безпідставними. Ні обвинувачений ОСОБА_6 , ні його захисник не навели в апеляційних скаргах доводів, які б спростовували висновки суду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєні ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимим, у тому числі за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, скоїв кримінальні правопорушення у період іспитового строку, тому покарання йому суд призначив за правилами ст. 71 КК України, як того вимагає закон.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_21 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 4 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4