Справа № 611/347/15-к
Провадження № 1-кп/611/40/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2015 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого з середньою освітою, не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, молодшого сержанта, командира відділення роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Наказом командира військової частини ПП НОМЕР_1 від 20 червня 2014 року, відповідно до мобілізаційного плану, молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду старшим сапером - гранатометником 2 механізованого батальйону вказаної військової частини.
Проходячи військову службу молодший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Діючи всупереч вищеперерахованих вимог та ст. 20 Статуту внутршшьої служби Збройних Сил України, п.1.15 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, 7 липня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
8 липня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 у складі 2 механізованого батальйону військової частини - ПП НОМЕР_1 направлений в район виконання завдання до Донецької області.
Відповідно до роздавально-здавальної відомості на пункті бойового постачання 4БТГр - 1МБ військової частини - НОМЕР_1 від 23 липня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 отримав у службове користування гранати РГД-5 у кількості 2 одиниць.
2 серпня 2014 року о 8 годині, перебуваючи в АДРЕСА_2 , командуванням військової частини - ПП НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 відпущено у відпустку строком 5 днів. Убуваючи у звільнення ОСОБА_4 повинен був здати закріплену за ним зброю та бойові припаси, однак, на порушення вимог ст. 20 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1.15. Інструкції про організацію обліку, зберігання, видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи і суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, цього не зробив, і здав до польового складу РАО військової частини - ПП НОМЕР_1 наявні в нього для участі в Антитерористичній операції зброю і боєприпаси не в повному обсязі, залишивши у себе в сумці 2 гранати РГД-5.
В цей же день о 9 годині ОСОБА_6 виїхав з с. Миколаївка Слов`янського району Донецької області у відпустку до м. Харкова, та став незаконно носити та зберігати у своїй сумці бойові припаси, а саме гранати РГД-5 у кількості 2 одиниць.
2 серпня 2014 року о 13 годині на блокпості, розташованому поблизу м. Барвінкове Харківської області співробітниками Барвінківського РВ ГУМВС України в Харківській області при перевірці документів та особистих речей, виявили та вилучили у ОСОБА_4 гранати РГД-5 у кількості 2 одиниць.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
06 квітня 2015 р. між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор та ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.1 ст. 263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та покарання, яке повинен понести ОСОБА_6 за ч. 1 ст.263 КК України з урахуванням положень ст.69 КК України у вигляді одного року позбавлення волі із застосуванням ст. 58 КК України службове обмеження для військовослужбовців на строк один рік з відрахуванням в дохід держави 10 (десять) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_8 .
У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_6 вказав, що він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ст. 473 КПК України, які йому були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.
Також в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_6 беззастережно визнав свою вину та надав судові згоду на призначення узгодженого покарання.
Прокурор не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості, підозрюваний, та захисник також просять затвердити угоду.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесене до категорії тяжких, при цьому шкода завдана лише державним інтересам.
Крім того, суд переконався, що підозрюваний ОСОБА_6 цілком розуміє положення, передбачені ч. 4 ст.474 КПК України.
Також судом встановлено, що підозрюваний розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст.473 КПК України.
Суд також переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст укладеної угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Покарання, яке пропонується в угоді, відповідає вимогам чинного законодавства та особі ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду.
Виходячи із зазначеного та керуючись ст. ст. 314, 315, 373, 374, 468-475 КПК Українита на підставі ст. 391 КК України, суд -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06 квітня 2015 р. між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік.
На підставі ст. 58 КК України замість позбавлення волі призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження на той самий строк, з відрахуванням із суми грошового забезпечення засудженого в дохід держави 10 (десять) відсотків.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2492 грн. 91 коп., як вартість проведеної по справі судової вибухотехнічної експертизи.
Вирок може бути оскаржений через Барвінківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1