Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14,
суддів ОСОБА_15, ОСОБА_16,
за участю прокурора захисника виправданого ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 16 квітня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6

За вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2014 року,

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Новини-Добрятинської Млинівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1, такого, що судимостей не має,

визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, і по суду виправданим.

Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався

у тому, що він, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме суддею, який обіймав посаду голови Апеляційного суду Херсонської області, одержав неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення, поєднану з вимаганням такої вигоди, за таких обставин.

За рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 02 грудня 2011 року було частково задоволено позов директора дочірнього підприємства «Санаторій «Золота Нива» компанії з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел. Ел. Сі» ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_10 заборгованості за договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу пансіонату «Золота Нива» від 28 грудня 2006 року та постановлено стягнути з ОСОБА_10 заборгованість у розмірі 1 583 310,18 грн.

Це рішення було оскаржено представником відповідача

в апеляційному суді, де зазначена цивільна справа перебувала

у провадженні судді Вербицької Л. І., а до складу колегії суддів, які розглядали цю справу, також входили ОСОБА_18 та ОСОБА_19.

22 лютого 2012 року приблизно о 10.00 год. під час особистої розмови, яка відбулась у службовому кабінеті ОСОБА_6, розташованому у приміщенні Апеляційного суду Херсонської області на вул. 295-ї Херсонської стрілецької дивізії, 1а у м. Херсоні, ОСОБА_13 розповів ОСОБА_6 про те, що він є представником компанії з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел. Ел. Сі» і його цікавить позитивний результат розгляду зазначеної цивільної справи апеляційним судом. Після чого ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_13, що для цього останній має передати йому 100 000 дол. США, а в разі відмови суддями зазначеного апеляційного суду за його вказівкою буде прийнято рішення не на користь компанії, яку він представляє.

23 лютого 2012 року ОСОБА_6 висловив категоричну вимогу про передачу йому зазначеної суми саме до 27 лютого 2012 року

з метою уникнення негативного результату розгляду цивільної справи для

ОСОБА_13, а 27 лютого 2012 року ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_13, що той отримає рішення апеляційного суду, яке його цікавить, лише після передачі йому раніше обумовленої суми.

27 лютого 2012 року приблизно о 18.00 год. у приміщенні ресторану «Ностальжи», розташованого на вул. Комсомольській, 12 у м. Херсоні, відповідно до попередньо досягнутої домовленості ОСОБА_6 одержав від ОСОБА_13 100 000 дол. США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на той час становило 798 680 грн, у якості неправомірної вигоди за вплив на прийняття суддями апеляційного суду відповідного рішення.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати рішення апеляційного суду, а справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням процесуального закону, стверджує, що цей суд, розглядаючи справу за його апеляцією, порушив вимоги ст. 377 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, захисника та виправданого, які вважали оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними

у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій його було оскаржено.

За змістом касаційної скарги прокурор, крім іншого, порушує питання про перегляд оскаржуваної ухвали у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю судового слідства, посилаючись на помилковість висновків апеляційного суду. Проте зазначені обставини були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій і відповідно до вимог ст. 398 КПК України 1960 року

не підлягають перегляду в касаційному порядку, а отже, при касаційному розгляді кримінальної справи колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Згідно з ч. 2 ст. 377 КПК України 1960 року при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено підстави,

на яких апеляцію визнано необґрунтованою. Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, викладені в апеляції, зіставити їх із наявними

у справі доказами й дати на кожен із них вичерпну відповідь.

При цьому ч. 1 ст. 365 КПК України 1960 року, яка встановлює обсяг перевірки справи апеляційним судом, передбачає, що вирок, ухвала

чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом

в межах апеляції.

Як видно з матеріалів справи, у поданій на вирок апеляції прокурор стверджував про незаконність вироку суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи

та неправильне застосування кримінального закону, що, на його думку, полягало у незаконному та необґрунтованому виправданні ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому прокурор наполягав на тому, що апеляційний суд має дати іншу оцінку доказам у справі ніж та, яку дав суд першої інстанції.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд апеляційної інстанції на наведені доводи прокурора дав вичерпну відповідь, проаналізувавши обсяг доказів, на які посилався прокурор як на такі, що встановлюють винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, у якому його обвинувачували. При цьому апеляційний суд, обґрунтовуючи свої висновки, навів вичерпні мотиви та підстави, на яких він прийняв рішення про законність та правильність вироку суду першої інстанції, у тому числі й щодо належності та допустимості доказів, на яких відповідно до твердження сторони обвинувачення ґрунтувалася доведеність винуватості ОСОБА_6

Суд апеляційної інстанції в ухвалі також навів доводи, на підставі яких він, оцінюючи законність та правильність вироку суду першої інстанції за наявності у справі суперечливих доказів, що мають істотне значення для висновків суду, взяв до уваги одні докази і відкинув інші, повністю погодившись при цьому з висновками суду першої інстанції.

З огляду на зміст апеляції, поданої прокурором на вирок щодо ОСОБА_6, жоден із її доводів не залишився поза увагою апеляційного суду та на кожен із них суд в оскаржуваній ухвалі дав належну відповідь, навівши докладні мотиви свого рішення щодо залишення апеляції прокурора без задоволення, а оскаржуваного вироку - без зміни.

Отже, оскаржувана ухвала апеляційного суду повністю відповідає вимогам, передбаченим ст. 377 КПК України, щодо свого змісту за умови залишення апеляції без задоволення.

Стосовно доводів прокурора про незаконність рішення апеляційного суду через непроведення апеляційним судом судового слідства у повному обсязі, що на думку особи, яка подала касаційну скаргу, могло усунути неповноту й однобічність судового слідства, проведеного судом першої інстанції, то вони є безпідставними, оскільки відповідно до положень

ст. 358 КПК України 1960 року суд апеляційної інстанції може визнати необхідним проведення судового слідства в повному обсязі чи частково, коли є підстави вважати, що судове слідство судом першої інстанції було проведено неповно чи однобічно.

Тобто рішення апеляційного суду про проведення судового слідства під час апеляційного розгляду справи та про обсяг цього слідства є правом суду, яке застосовується на його розсуд.

Оскільки суд апеляційної інстанції повністю погодився з висновками районного суду щодо оцінки доказів, наявних у матеріалах справи, отриманих у ході досудового й судового слідства, а прокурор у свої апеляції не наводив жодних обґрунтованих доводів щодо неповноти й однобічності судового слідства, а по суті лише порушував питання щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи,

то проведення апеляційним судом лише часткового судового слідства,

а не в повному обсязі не можна вважати порушенням процесуального закону.

З огляду на наведене підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня

2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни,

а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, - без задоволення.

Судді:

_________________ОСОБА_14 _______________ОСОБА_15 _________________ОСОБА_16