У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

Головуючого

Вус С.М.

суддів

Селівона О.Ф., Пивовара В.Ф.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 11 січня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 17 лютого 2005 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженця та мешканця м. Харкова,

раніше судимого 18.11.2002 року

Московським райсудом м. Харкова

за ст. 309 ч. 1 КК України на 1 рік позбавлення волі

з іспитовим строком на 1 рік,

засуджено:

за ст. 185 ч. 3 КК України на 4 роки
позбавлення волі;

за ст. 185 ч. 4 КК України на 6 років
позбавлення волі;

за ст. 185 ч. 5 КК України на 7 років
позбавлення волі з конфіскацією майна;

за ст. 357 ч. 3 КК України на 2 роки
обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1
призначено покарання на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 71 КК України
остаточно ОСОБА_1 призначено покарання на 7 років 6 місяців позбавлення волі.

За ст. 309 ч. 2 КК України ОСОБА_1
виправдано.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,

уродженця та мешканця м. Харкова,

раніше п'ять разів судимого,

засуджено:

за ст. 185 ч. 3 КК України на 5 років
позбавлення волі;

за ст. 185 ч. 4 КК України на 7 років
позбавлення волі;

за ст. 185 ч. 5 КК України на 9 років
позбавлення волі з конфіскацією майна;

за ст. 357 ч. 3 КК України на 2 роки обмеження
волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_2
призначено покарання на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 30 червня 2005 року вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без
зміни.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засуджено за те, що
вони з 6 січня 2003 року по 12 липня 2003 року, за попередньою змовою між
собою, вчинили ряд крадіжок чужого майна, поєднаного з проникненням, що завдало
значної шкоди потерпілим, у великих та в особливо великих розмірах:

- 6.01.2003
року майно ОСОБА_3 на загальну суму 13 024 гривні 73 копійки;

- 7.02.2003 року
майно ОСОБА_4 на загальну суму 5 548 гривень;

- 7.02.2003 року
майно ОСОБА_5 на загальну суму 3 168 гривень 99 копійок;

- 3.04.2003 року
майно ОСОБА_6 на загальну суму 13 355 гривень;

- 28 квітня 2003
року майно ОСОБА_7 на загальну суму 13 792 гривні;

- на початку
червня 2003 року майно ОСОБА_8 на загальну суму 3 113 гривень та ОСОБА_9 на
загальну суму 5 598 гривень 12 копійок;

- у період з 30
травня по 1 червня 20003 року майно ОСОБА_10 на суму 500 гримвень;

- 31 травня 2003
року майно ОСОБА_11 на загальну суму 9 224 гривні 20 копійок;

- у період з 3 по
13 червня 2003 року майно ОСОБА_12 на загальну суму 2 737 гривень;

- 13 червня 2003
року майно ТОВ “Атон” на загальну суму 22 512 гривень 77 копійок;

- 28 червня 2003
року майно ОСОБА_13 на загальну суму 8 263 гривні 24 копійки;

- 12 липня 2003
року майно ОСОБА_14 на загальну суму 3
395 гривень;

- 12 липня 2003
року майно ОСОБА_15 на загальну суму 21 222 гривні 15 копійок.

Крім того, вказані особи таємно викрали паспорт на ім'я ОСОБА_3, паспорт на
ім'я ОСОБА_11, водійське посвідчення на ім'я ОСОБА_11.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи фактичні обставини
справи в частині вчинення ним крадіжок, зазначає, що суд не вірно кваліфікував
його дії за ст. 185 ч. 4 та 5 КК України, оскільки суми викраденого майна, на
його думку, ґрунтуються лише на неправдивих показаннях потерпілих та на
необґрунтованих товарознавчих експертизах. Також стверджує, що не викрадав документів потерпілих. Просить вирок щодо нього в частині засудження
за ст. 357 ч. 3 КК України скасувати з закриттям справи, а ч. 4 та ч. 5 ст. 185
КК України перекваліфікувати на ч. 3 ст. 185 КК України, пом'якшивши призначене
покарання.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 наводить аналогічні скарзі ОСОБА_1
підстави для зміни постановлених щодо нього судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи скарги, колегія суддів
вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні
інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, підтверджується
сукупністю зібраних та перевірених у судовому засіданні доказів.

Посилання засуджених на те, що суми викраденого майна потерпілими
завищенні, а висновки товарознавчих експертиз не відповідають дійсній вартості
викраденого майна, а тому його дії слід було кваліфікувати за ст. 185 ч. 3 КК
України є необґрунтованими.

Так, потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_13 та ОСОБА_15 подали в органи дізнання заяви про
крадіжку в них майна.

Під час досудового слідства потерпілі вказали кількість викраденого у них
майна, детально розповіли що саме було викрадено. Відповідно до вказаних
показань потерпілих були проведені товарознавчі експертизи які і встановили
вартість викрадених речей.

Наведені докази є обґрунтованими і сумнівів у колегії суддів не викликають.

Суд повно дослідив обставини справи, дав зібраним доказам належну оцінку і
правильно застосував матеріальний закон.

Істотних порушень норм
кримінально-процесуального закону про справі не встановлено.

Призначене покарання відповідає
характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним щодо осіб засуджених.

Підстав для призначення справи до
касаційного розгляду з повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України,
немає.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.
394 КПК України, колегія суддів Верховного Суду України -

у х в а л и л а :

Відмовити у задоволенні касаційної
скарги засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Судді :