Справа № 638/1107/13- к
Провадження № 4/638/10/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 Дзержинського районний суд м. Харкова

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на постанову слідчого Харківської прокуратури з нагляду за додерданням законiв у воєнній сфері від 31.10.2012 р. про закриття кримінальної справи, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2012 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулись до суду зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінальної справи. В обґрунтування скарги зазначають, що в ніч з 3 на 4 грудня 2010 року ОСОБА_8 , який проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , іншими військовослужбовцями виявлено підвішеним на автомашині в автопарку частини.

За цим фактом військовим прокурором Харківського гарнізону була порушена кримінальна справа за ч.1 ст.120 КК України.

31.10.2012 року слідчим Харківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері винесено постанову про закриття кримінальної справи, порушеної за фактом доведення до самогубства солдата ОСОБА_8 .

Заявники не згодні з зазначеною постановою, оскільки вважають, що справу закрито з грубими порушеннями процесуального законодавства.

Так слідчий не виконав усі можливі і необхідні слідчі дії. Слідством з обманом не надано можливості ознайомитися з матеріалами кримінальної справи. Слідством не витребувані телефонні розмови та смс повідомлення загиблого. Втрачено його телефон і особисті речі. Не опитані особи, на яких прямо вказувалося у поясненнях та скаргах заявників, з приводу передачі сину гостинців, ліків.

Є свідки, які можуть допомогти під час розслідування справи (чоловік, який передавав передачу з цукерками і ліками від горла), про те як вів себе ОСОБА_8 .

В постанові багато різних суперечностей, а саме: говориться, що син заявникiв викликався проходити службу водієм, а потім, що боявся їздити на автомашині; заявники стверджують, що син по мобільному телефону давав натяки на те, що існують нестатутні відносини на службі, але він про це не може говорити тому, що його слухають - не дають сказати всього того, що хоче, і таке iнше. Не встановлено на чому саме виявили ОСОБА_9 підвішеним, чи на брючному ремені чи на дротові, яким чином виготовлено петлю, чи достатньо було ременя для петлі, як виготовлені вузли, як воно було прикріплено до машини, чим і ким перерізаний ремінь.

Заявників не повідомлено де поділися особисті речі ОСОБА_10 , які саме оглядалися слідством i вилучалися, яке по них прийняте рішення.

До цього ж, слідством не допитаний потерпілим батько, поверхнево допитано матір. Батько не визнаний потерпілим.

Слідчим на 9 аркуші постанови вказано, що з 26.12.2010 року в солдата стала формуватися якась депресивна симптоматика. І це в той час, коли ОСОБА_10 помер в ніч на 03.12.2010 року.

Заявники пiддають сумнiву висновки експертиз, а саме: висновок посмертної психіатричної експертизи вони вважають необгрунтованим так, як він прямо суперечить фактичним обставинам щодо порядку призову їх сина на військову службу відповідно до діючих законодавчих актiв, тому що військова комісія не могла дати згоду на проходження служби психічно хворому при будь-яких обставинах.

Згiдно висновків психіатра - порушень не виявлено, а висновок психiатричного дослідження інший.

Також заявники вказують, що з висновків медичної експертизи встановлено, що у їх сина був бронхіт, і він по телефону повідомляв про те, що в нього дуже боліло горло, а медчастина проводила огляд перед заступанням на службу і нічого не виявлено, в той час, коли ОСОБА_8 по телефону повідомляв про погрозливі і принизливі наміри працівника медчастини до хвороби. Не встановлено чи кваліфіковані працівники робили меддогляд, якщо не змогли виявити хворобу, та і чи взагалі оглядали. Не з`ясовано походження пошкодження під лівим оком, звідки воно могло взятися.

Багато порушень заявники вбачають і в діях керівництва військової частини, в якій проходив службу їх син.

Так, заявники вважають, що в даному випадку була допущена дуже велика халатність з боку керівництва частини щодо порядку проходження служби їх сином. Заявникам відомо, що в цій частині було багато летальних випадків та замахів на такі випадки, про що висвітлювалося в засобах масової інформації. Багато ходило розмов про те, що через територію цієї частини був шлях поставки наркотиків до СІЗО, яке частину розділяє забором. Слідством це не перевірено. З усього викладеного можливо зробити висновок, що в частині дійсно мають місце нестатутні відносини поміж солдатами, а можливо й офіцерами.

В постанові вказано на педагогічну занедбаність, але ОСОБА_8 всі вказiвки командирів виконувалися безприкословно і вчасно. Він пройшов курс молодого солдата і фактично визнаний пригодним для подальшого проходження служби, направлений в основну частину і прикомандирований для проходження перепідготовки водіїв в іншу. За допитами керівництва частини видно, що ОСОБА_8 на службі вів себе добре і не потребував наляду з боку начальників.

Заявники вказують на неналежний нагляд керівництва та чергових. Також заявниками зазначено, що не було надано оцінки законності дій керівництва частини: невідкладну допомогу надавав солдат, а не медперсонал, який цілодобово знаходиться на чергуванні. Заявників цікавить, чому солдат поламав ребра при наданні невідкладної допомоги, де в цей час були медичні працівники, чому їх сина в медчастину несли на руках, а не на ношах, не з`ясовано коли і хто викликали швидку допомогу, чому не зразу та пізно, коли вона прибула; яка була необхідність обходити територію в нічний час, яка повністю огороджена і освітлена, тим більше поруч КПП частини. Куди, скільки і за ким бігав солдат ОСОБА_11 , де були чергові зміни, що так довго не прибували на місце? Хто саме і коли повинен був нести службу по черговості, та і взагалі чому прикомандирований молодий солдат призначений на чергування в ніч? Яка в цьому була необхідність? Якими нормативними документами це передбачено? Чому на місце події своєчасно не було направлено працівників медчастини, а якась меддопомога надавалася у медчастині. Де до цього часу знаходився медпрацівник, якому держава платить зарплатню. Солдат, який виявив ОСОБА_8 , говорив, що той був ще живий, а медчастину на місце не запрошено. Черговими і медпрацівником не викликано швидку допомогу негайно, а лише після того, як почали надавати допомогу.

Заявники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в судове засідання не з`явились, надіслали до суду телефонограму, згідно якої просять суд розглядати справу у їх відсутності, вимоги скарги підтримують.

Прокурор Харківської прокуратури з нагляду за додерданням законiв у воєнній сфері ОСОБА_3 в судовому проти задоволення скарги заперечував у повному обсязі, вважав її не обґрунтованою, зазначив постанова про закриття кримінальної справи винесена слідчим законно, на підставі зібраних по справі доказів.

Суд вислухавши пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи вважає встановленим наступне.

Стаття 120 КК України, передбачає кримінальну відповідальність за доведення особи до самогубства або до замаху на самогубство, що є наслідком жорстокого з нею поводження, шантажу, примусу до протиправних дій або систематичного приниження її людської гідності

В результаті досудового розслідування обставин смерті ОСОБА_8 встановлено, що він покінчив життя самогубством, при цьому не було встановлено фактів вчинення ким би то не було дій, передбачених ст.120 КК України. При таких обставинах відсутні підстави для скасування постанови про закриття провадження по справі.

Доводи, наведені потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не можуть слугувати для скасування постанови слідчого про закриття провадження по кримінальній справі, порушеної за ознаками ч.1 ст.120 КК України. Заявниками не наведено жодних посилань на докази, які б свідчили про вчинення буд-ким дій, передбачених ст.120 КК України.

Заявники в ході досудового розслідування не навели взагалі обставин, передбачених ст.120 КК України, а лише припускають, що таке могло статися, не наводячи при цьому конкретних фактів вчинення будь-ким зазначених дій.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.94, 99, 236-2 КПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на постанову слідчого Харкiвської прокуратури з нагляду за додерданням законiв в воєнній сфері від 31.10.2012 р. про закриття кримінальної справи за ознаками ч.1 ст.120 КК України.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом 15 днів.

Головуючий: