Ухвала

іменем україни

07 липня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_7,
суддів:ОСОБА_8, ОСОБА_9,
при секретарі ОСОБА_10,
за участю прокурора ОСОБА_11,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0010176 за обвинуваченням

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Луганська, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого на АДРЕСА_2, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року за ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, за касаційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Відповідно до ст. 71 КК з урахуванням положень ч. 3 ст. 72 КК призначене ОСОБА_6 покарання за даним вироком та покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ухвалено виконувати самостійно.

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи судимим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК, 22 вересня 2014 року близько 21.15 год., перебуваючи у приміщенні аптеки «Велика Аптека» в ТЦ «Універмаг Україна» на площі Перемоги, 3 у м. Києві, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно.

З цією метою ОСОБА_6 підійшов до полиці з товарами та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв звідти продукцію фірми «Віши» на загальну суму 1 533 грн, яку сховав у сумку, та прослідував до виходу. Проте довести свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_6 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були помічені та припинені співробітниками охорони. Біля виходу з магазину ОСОБА_6 був затриманий, а викрадене майно у нього вилучене.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м'якості, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на неправильне застосування судом положень статей 71 та 75 КК. Вважає, що суд спочатку повинен був призначити ОСОБА_6 покарання за новим вироком, потім на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, а вже після цього вирішувати питання про можливість звільнення засудженого від відбування покарання. В порушення вимог ст. 370 КПК суд не мотивував свого рішення про застосування ст. 75 КК. На думку прокурора, виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі. Апеляційний суд доводів апеляції прокурора належним чином не перевірив та необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на часткове підтримання касаційної скарги, яка просила скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Разом з тим, ухвала апеляційного суду цим вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

В апеляційній скарзі, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги, прокурор ставив питання про порушення судом вимог закону при призначенні ОСОБА_6 покарання, а саме неправильне застосування статей 71 та 75 КК.

Однак цим доводам апеляційний суд належної оцінки не дав.

Згідно ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконуються самостійно.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК, ОСОБА_6 вчинив, не сплативши штраф за попереднім вироком.

Отже, призначивши засудженому покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, суд за правилами статей 71, 72 КК повинен був визначити йому покарання за сукупністю вироків, з урахуванням того, що остаточне покарання має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Проте цих вимог закону суд при призначенні покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків не дотримався.

Так, звільняючи ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та на підставі ст. 71 КК вказуючи про те, що за сукупністю вироків ОСОБА_6 слід вважати засудженим до остаточного покарання, призначеного цим вироком та покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які слід виконувати самостійно, суд припустився помилки, оскільки фактично не призначив покарання за сукупністю вироків.

Суд ототожнив дві різні процесуальні дії - призначення покарання та звільнення від його відбування. Питання про звільнення від відбування покарання не може вирішуватись без визначення остаточного розміру покарання, а тому в даному випадку положення ст. 75 КК не підлягають застосуванню.

Всупереч вимогам ст. 419 КПК допущені місцевим судом порушення залишились без уваги суду апеляційної інстанції, який належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора, правильної оцінки їм не дав та необґрунтовано залишив вирок без зміни.

За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати наведене та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Серед іншого, апеляційному суду слід звернути увагу на дату постановлення місцевим судом попереднього вироку щодо ОСОБА_6, який згідно матеріалів кримінального провадження був ухвалений 18 вересня 2014 року, а не 18 жовтня 2014 року як це зазначено у вступній частині оскаржуваного прокурором вироку, а також в ухвалі суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9