Справа № 500/8065/13-к
Провадження № 1-кп/500/450/13
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________
________________________________
ВИРОК

Іменем України

30 грудня 2013 року
м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області

у складі: головуючого - судді
Яковенка І.І.,

за участю: секретаря судового
засідання Наконечної В.А.,

прокурора Баліка
В.І.,

обвинуваченої
ОСОБА_1,

потерпілої
ОСОБА_2,

представника потерпілої
ОСОБА_3,

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської
області у відкритому судовому
засіданні в залі суду №3 кримінальне
провадження за обвинуваченням

ОСОБА_1, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки с. Комишівка Ізмаїльського
району Одеської області, громадянки
України, молдованки, заміжньої, має на
утриманні двох неповнолітніх дітей, із
середньою освітою, не працюючої,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, раніше
не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1
ст. 125 КК України,

встановив:

03 липня 2012 року, в період часу з 10:00
години до 12:00 години, ОСОБА_1,
перебуваючи біля буд. АДРЕСА_1, в ході
раптово виниклої сварки на ґрунті
особистих неприязних відносин з
ОСОБА_2, з метою заподіяння умисних
тілесних ушкоджень останній, умисно
нанесла їй не менше 5 ударів по різним
частинам тіла каменем, який тримала в
руці, чим спричинила потерпілій
тілесні ушкодження у вигляді садна
обличчя в області лоба, носа та м'яких
покровів голови, в області лівого
соскоподібного відростку, а також
спричинила забій м'яких покровів
тім'яної області голови, які згідно
висновків експерта №№ 548, 618 мають
незначні швидкоплинні наслідки
тривалістю не більше шести днів та
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачена
ОСОБА_1 вину сою у вчиненні зазначеного
злочину визнала частково, цивільний
позов потерпілої про стягнення
матеріальної та моральної шкоди не
визнала та пояснила, що 03.07.2012 р.,
приблизно в обіденний час, вона
перебувала у дворі свого будинку в
АДРЕСА_1, та побачила, що повз її будинку
на велосипеді проїздила потерпіла
ОСОБА_2 Вона вийшла з будинку та,
бажаючи з'ясувати стосунки, схопила
кермо велосипеда, на якому їхала
потерпіла, а потерпіла почала
висловлюватися на її адресу
нецензурною лайкою, у відповідь на це
вона завдала їй два удари долонею своїй
руки по обличчю потерпілої, потрапивши
в область щоки та носа, інших ударів в
інші частини тіла вона не завдавала.
Син потерпілої був присутнім, але усе
швидко відбулося та, на її думку, він не
зрозумів, що трапилося. В руці у неї
нічого не було, вона завдала два удари
долонею. При цьому потерпіла не падала.
Впав лише велосипед, коли вона схопила
його за кермо, а потерпіла стояла поруч
з велосипедом. Звідки у потерпілої
з'явилися тілесні ушкодження їй не
відомо. До початку сварки між ними у
потерпілої тілесних ушкоджень не було,
вона їх не бачила і після сварки.
Обвинувачена ОСОБА_1 також пояснила, що
їй було відомо, що потерпіла була у
вагітному стані. Вину визнає частково,
оскільки каменем удари не завдавала, у
живіт удари не наносила та потерпіла не
падала.

Крім часткового визнання своєї вини
обвинуваченою ОСОБА_1, її вина в
умисному легкому тілесному ушкодженні
повністю підтверджується сукупністю
наступних доказів, що були досліджені в
судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснила, що 03.07.2012р.,
приблизно о 10:00 - 12:00 год., вона
поверталася додому з подруги,
проїздила по АДРЕСА_1 повз будинку
обвинуваченої. Обвинувачена ОСОБА_1
вибігла зі свого будинку, лаялася на її
адресу нецензурною лайкою, схопила
велосипед за кермо, від чого велосипед
впав в один бік, а вона - в інший, схопила
її за волосся та почала наносити їй
удари каменем, який був замотаний в
прозорому поліетиленовому пакеті
жовтого кольору та який тримала в
правій руці, в ліву частину обличчя,
потім завдала їй два удари долонею у
праву частину живота. Від цих ударів у
неї з носа та з лівого боку голови
почала текти кров. Кров також була на
колінах від пошкоджень, які вона
отримала при падінні. В коліна ОСОБА_1
удари їй не наносила. При цьому був
присутнім її малолітній син і бачив
усе, що відбувалося, від побаченого він
злякався. Після цього вона пішла
додому, подзвонила чоловіку, який був
на роботі, сестрі та викликала
акушерку. В цей же день акушерка
виписала їй направлення в лікарню та
вона була госпіталізована, знаходилась
на лікуванні до 09.07.2012 р. Під час
лікування вона купувала медикаменти,
робила УЗД, витрачала кошти на приїзд
до лікарні. Діями обвинуваченої їй
також завдано моральну шкоду, яка
полягає у тому, що вона хвилювалася за
свою дитину, тому як вона була у стані
вагітності та існувала загроза її
втрати. Тому просила стягнути
матеріальну та моральну шкоду, а також
витрати на правову допомогу. Цивільний
позов підтримала частково і просила
стягнути 998 грн., витрачених на ліки, 330
грн., витрачених на діагностування, 122
грн., витрачених на пальне, 4 000 грн.,
витрачених на правову допомогу, а також
10 000 грн. в якості відшкодування
моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснив, що в той день він був на роботі,
приблизно за 20 км. від села. Десь до
обіду, приблизно об 11:00 год., йому
подзвонила дружина ОСОБА_2 та сказала,
що її побила ОСОБА_1 Приблизно через 20
хвилин він приїхав додому та побачив,
що його дружина ОСОБА_2 лежала в кухні
та була в крові: на обличчі та на голові
зліва. Дружина йому розповіла, що вона
їхала на велосипеді, а обвинувачена
накинулась на неї та побила. Акушерка
відразу ж виписала направлення в
лікарню та в цей же день він на своєму
автомобілі відвіз її в лікарню в
м.Ізмаїл, де вона була госпіталізована.

Малолітній свідок ОСОБА_5 у присутності
законного представника та психолога
Комишівської ЗОШ Ізмаїльського району
ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що
вони з матір'ю йшли додому з подруги
матері. Його мати їхала попереду на
велосипеді, а він йшов позаду неї, і
бачив як ОСОБА_1 підійшла до матері,
схопилася за кермо велосипеда та його
мати впала, потім ОСОБА_1 схопила його
матір за волосся та почала бити її
каменем по голові та по носу, а також
кулаком у живіт. Він підійшов до матері
та допоміг їй піднятися, після чого
вони пішли додому, а мати викликала
батька, сестру та акушерку.

З рапорту ст. інспектора-чергового від
03.07.2012 р. вбачається, що 03.07.2012 р. о 15:00
год. до чергової частини Ізмаїльського
МВ ГУМВС України в Одеській області по
телефону надійшло повідомлення від
лікаря гінекологічного відділення
Ізмаїльського пологового будинку про
те, що надана медична допомога ОСОБА_2,
встановлений діагноз: вагітність 24 - 25
тижнів, загроза передчасних пологів,
множинні садна та гематоми обличчя,
голови, тупі травми живота.

Заявами на ім'я начальника
Ізмаїльського МВ (з обслуговування м.
Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС
України в Одеській області від 03.07.2012 р.
та від 13.03.2013 р. ОСОБА_2 просила
притягнути ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності за те, що остання
03.07.2013 р., в період часу з 10:00 до 12:00 год.,
на АДРЕСА_1 завдала їй тілесні
ушкодження по різним частинам тіла, у
тому числі по голові та по животу.

З медичної довідки КУ «Ізмаїльський
перинатальний центр ІІ рівня»
вбачається, що ОСОБА_2 з 03.07.2012 р. була
госпіталізована на спецлікування у
відділення патології вагітності з
діагнозом: «вагітність VI 24 - 25 тижнів.
Загроза ранніх передчасних пологів.
Множинні садна обличчя».

Відповідно до даних висновків
судово-медичних експертиз № 548 від
11.10.2013 р. та № 618 від 11.11.2013 р. ОСОБА_2 були
заподіянні садна обличчя в області
лоба, носа, м'яких покровів голови в
області лівого соскоподібного
відростку, колінного суглоба лівої
ноги, а також забій м'яких покровів
тім'яної області голови. Характер та
морфологічні особливості ушкоджень
свідчать про те, що вони є наслідком дії
тупих предметів, індивідуальні ознаки
яких в них не відобразилися. Вказані
тілесні ушкодження були заподіяні
03.07.2012 р. та мають незначні швидкоплинні
наслідки тривалістю не більше шести
днів і тому відносяться до категорії
легких тілесних ушкоджень. Діагноз
«струс головного мозку» не має
достатньої неврологічної аргументації
і тому до уваги не приймається.

Таким чином, показання обвинуваченої
ОСОБА_1 в частині заподіяння нею
тілесних ушкоджень потерпілій,
показання потерпілої ОСОБА_2, свідка
ОСОБА_4, малолітнього свідка ОСОБА_5,
заяви потерпілої про притягнення до
відповідальності ОСОБА_1, медичні
довідки та висновки судово-медичних
експертиз повністю співвідносяться
між собою та відповідають один одному,
стороною захисту не наведено
обґрунтованих підстав та у суду немає
таких не довіряти зазначеним
показанням потерпілої та свідків,
судом також не встановлені підстави
для обмовляння потерпілою та свідками
обвинуваченої ОСОБА_1 у вчиненні
злочину.

Суд критично оцінює та не приймає до
уваги показання обвинуваченої ОСОБА_1 в
тій частині, що вона потерпілій ОСОБА_2
удари каменем не наносила, а нанесла
лише два удари долонею в обличчя
потерпілої, після чого у потерпілої
ніяких тілесних ушкоджень не було, а
також в тій частині, що потерпіла не
падала, оскільки вони суперечать і
спростовуються сукупністю інших
вищевикладених доказів, що були
досліджені в судовому засіданні,
зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_2
та свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також
висновками судово-медичних експертиз,
з яких випливає, що ОСОБА_2 03.07.2012 р. були
заподіяні тілесні ушкодження у вигляді
садна обличчя в області лоба, носа,
м'яких покровів голови в області лівого
соскоподібного відростку, колінного
суглоба лівої ноги, а також забій м'яких
покровів тім'яної області голови.
Тілесні ушкодження у вигляді садна
колінного суглоба лівої ноги, а також
показання обвинуваченої ОСОБА_1 та
потерпілої ОСОБА_2 про те, що
обвинувачена не завдавала ударів в
область коліна потерпілої, свідчать
про те, що потерпіла отримала їх від
падіння.

У зв'язку з викладеним, приймаючи до
уваги те, що в судовому засіданні
знайшов своє підтвердження той факт, що
обвинувачена ОСОБА_1 завдавала удари
потерпілій ОСОБА_2 по голові каменем,
який тримала в руці, суд приходить до
висновку, що версія обвинуваченої
ОСОБА_1 про те, що виявлені у потерпілої
тілесні ушкодження нею не завдавалися,
повністю спростована наведеними
доказами, що були досліджені в судовому
засіданні.

Встановлені в судовому засіданні
обставини свідчать про наявність у
ОСОБА_1 прямого умислу на завдання
потерпілій ОСОБА_2 тілесних ушкоджень,
про що в судовому засіданні пояснила
сама ОСОБА_1 посилаючись на те, що вона
завдала удари потерпілій з відчуття
образи у відповідь на нецензурну лайку
в її бік.

Часткове невизнання своєї вини
обвинуваченою ОСОБА_1 суд пов'язує з
обраною нею позицією захисту з метою
ввести суд в оману та пом'якшити свою
відповідальність.

Разом з цим, суд вважає, що з
обвинувачення ОСОБА_1 необхідно
виключити завдання тілесних ушкоджень
у вигляді садна колінного суглоба
лівої ноги, оскільки в судовому
засіданні встановлено, що ці тілесні
ушкодження були отримані потерпілою
внаслідок падіння, а не внаслідок їх
безпосереднього завдання
обвинуваченою, у зв'язку з чим їх
завдання не охоплювалося умислом
обвинуваченої.

Таким чином, аналіз сукупності
досліджених в суді доказів дозволяє
суду прийти до висновку про те, що
вказані докази є належними,
допустимими та достовірними, а в
сукупності вони є достатніми та
взаємопов'язаними для постановлення
обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність
ОСОБА_1 у вчиненні нею злочину, та
кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 125 КК
України як умисне легке тілесне
ушкодження.

При призначенні покарання
обвинуваченій ОСОБА_1, суд у
відповідності до ст.65 КК України
враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винної, а також
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання.

Обвинувачена ОСОБА_1 вчинила злочин
невеликої тяжкості.

ОСОБА_1 за місцем проживання
характеризується позитивно.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК
України пом'якшують покарання ОСОБА_1,
суд не вбачає, оскільки хоча ОСОБА_1
пояснила, що жалкує, що завдала два
удари долонею по обличчю потерпілої,
але вину визнала частково та наполягла
на тому, що вчинила так, виключно у
зв'язку з тим, що потерпіла її
спровокувала.

До обставин, які відповідно до ст. 67 КК
України обтяжують покарання ОСОБА_1,
суд відносить вчинення злочину щодо
жінки, яка завідомо для винної
перебувала у стані вагітності.

З урахуванням вказаних обставин, а
також позиції потерпілої, суд у
відповідності до вимог закону України
про кримінальну відповідальність та
передбачених цим законом санкцій
вважає, що для виправлення та
перевиховання винної ОСОБА_1, а також
для запобігання вчиненню нею нових
злочинів необхідним та достатнім буде
призначення їй покарання у вигляді
штрафу в мінімальному розмірі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у даному
кримінальному провадженні не
затримувалася, запобіжні заходи
відносно неї не застосовувалися. Суд не
вбачає підстав для обрання запобіжного
заходу до набрання вироком законної
сили.

При вирішенні цивільного позову,
пред'явленого потерпілою ОСОБА_2 до
обвинуваченої ОСОБА_1 про стягнення 998
грн. в якості відшкодування
матеріальної шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я, 330 грн.,
витрачених на медобстеження та
діагностику, 122 грн., витрачених на
пальне, 10 000 грн. в якості відшкодування
завданої злочином моральної шкоди, та 4
000 грн. в якості відшкодування витрат на
правову допомогу, суд керується
положеннями ст. 1166 ЦК України,
відповідно до яких майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала, а також
положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, у
відповідності до якої моральна шкода,
завдана фізичній чи юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, із вказаних норм права
випливає, що шкоду, завдану потерпілій
ОСОБА_2, повинна відшкодувати
обвинувачена ОСОБА_1, яка вчинила
злочин, в результаті якого і виникла у
потерпілої майнова та моральна шкода,
її вина повністю доведена
вищенаведеними доказами, які були
досліджені судом.

Так, судом встановлено, що обвинувачена
ОСОБА_1 умисно завдала потерпілій
ОСОБА_2 легке тілесне ушкодження, у
зв'язку з чим потерпілою ОСОБА_2 були
витрачені кошти на лікування, а також
кошти на медичне обстеження та
діагностику.

Разом з цим, потерпіла, зазначаючи, що
вона витратила 998 грн. на оплату
медикаментів, надала суду квитанції, що
підтверджують придбання нею ліків на
суму 1 014 грн. (445 грн. + 447 грн. + 122 грн.) та
на проведення медичних обстежень та
діагностики на суму 330 грн. (100 грн. + 110
грн. + 120 грн.), які і підлягають
стягненню з обвинуваченої ОСОБА_1 з
урахуванням принципу диспозитивності,
а саме в розмірі 998 грн. та 330 грн.

Також, в обґрунтування витрат на
придбання пального потерпілою надані
квитанції від 02.04.2013 р. на суму 114,40 грн.
та від 09.10.2013 р. на суму 100 грн., що ж
стосується підтвердження на придбання
пального на суму 122 грн., то потерпілою
відповідна квитанція не була надана.
При цьому потерпіла не могла пояснити,
у зв'язку з чим купувалося пальне саме
02.04.2013 р. на суму 114,40 грн. та 09.10.2013 р. на
суму 100 грн., тоді як вона лікувалася в
липні 2012 року, а медобстеження
проходила в липні та в серпні 2012 року.
Тому в цій частині позову слід
відмовити.

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди
потерпілій ОСОБА_2, суд враховує
характер злочину, глибину душевних
страждань потерпілої, а також
керується принципами розумності та
справедливості, та вважає, що з
обвинуваченої ОСОБА_1 на користь
потерпілої ОСОБА_2 підлягає стягненню 3
000 грн. в якості відшкодування завданої
моральної шкоди, яка полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
потерпіла зазнала, у зв'язку з
ушкодженням її здоров'я, у зв'язку із
ризиком втрати дитини, а також у
душевних стражданнях, які потерпіла
зазнала, у зв'язку з протиправною
поведінкою відносно неї.

При вирішенні питання про стягнення
витрат на оплату правової допомоги, суд
виходить з того, що позивачкою надане
підтвердження сплати коштів за правову
допомогу у даному кримінальному
провадженні на підставі угоди про
надання правової допомоги №31 від 04.12.2013
р. на суму 2 000 грн., згідно квитанції від
04.12.2013 р.

Однак, сплата позивачкою коштів за
правову допомогу відповідно до
квитанцій від 10.10.2013 р., від 15.11.2013 р. та
копії квитанції від 02.04.2013 р., не
підтверджена документально, оскільки
вони сплачені раніше укладення
вищевказаної угоди від 04.12.2013р., а
договір, або ж інший документ, на
підставі якого були сплачені вказані
кошти, позивачкою надані не були, у
зв'язку з цим позовні вимоги потерпілої
ОСОБА_2 про стягнення з обвинуваченої
ОСОБА_1 4 000 грн. в якості відшкодування
витрат на правову допомогу підлягають
частковому задоволенню, а саме в
розмірі, підтвердженому матеріалами
кримінального провадження відповідно
до укладеного договору від 04.12.2013 р., на
суму 2 000 грн.

Таким чином, з обвинуваченої ОСОБА_1 на
користь потерпілої ОСОБА_2 підлягає
стягненню 1 328 грн. (998 грн. + 330 грн.) в
якості відшкодування завданої
матеріальної шкоди, 3 000 грн. в якості
відшкодування моральної шкоди, а також
2 000 грн. в якості відшкодування витрат
на правову допомогу, а всього 6 328 грн.

Обвинувачена ОСОБА_1 у судовому
засіданні цивільний позов потерпілої
ОСОБА_2 не визнала повністю.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375 КПК
України, суд -

засудив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК
України, та призначити їй покарання за
ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу в
розмірі тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що складає
510 (п'ятсот десять) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2
задовольнити частково. Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 328 грн. в
якості відшкодування матеріальної
шкоди, 3 000 грн. в якості відшкодування
моральної шкоди, а також 2 000 грн. в
якості відшкодування витрат на правову
допомогу, а всього стягнути 6 328 (шість
тисяч триста двадцять вісім) гривень. В
задоволенні решти частини позовних
вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області протягом тридцяти
днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
у разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не буде скасовано,
набирає законної сили після ухвалення
рішення Апеляційним судом Одеської
області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду
І.І. Яковенко