У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Ковтюк Є.І. та
Федченка О.С.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Києві 12 серпня
2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням першого заступника прокурора Вінницької області Хоменчука
О.А. на судові рішення щодо ОСОБА_1,

встановила:

вироком Барського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села Крушинівки Бершадського району
Вінницької області, мешканця села Попівців Барського району Вінницької області,
такого, що не має судимості, -

засуджено
за ч. 3 ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення
волі на строк 5 років.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням на нього відповідно до вимог
ст. 76 КК України обов'язків повідомляти органи кримінально-виконавчої системи
про зміну місця проживання і роботи та періодично з'являтися в ці органи для
реєстрації.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 4 липня 2007 року вирок
щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано судом винним і засуджено за те, що він, будучи обраним
загальними зборами акціонерів СВАТ „Мічурінець” с. Попівців Барського району
Вінницької області на посаду голови
правління зазначеного товариства, був наділений організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими функціями, тобто був службовою особою. Знаючи,
що на балансі товариства рахуються плодоносні сади залишковою вартістю 115 000
гривень, з метою погашення податкового боргу ОСОБА_1 одноособово у липні 2004
року надав до Барської МДПІ перелік активів, а саме зазначені сади, для опису та подальшої реалізації, хоча
відповідно до статуту очолюваного ним товариства та
рішення загальних зборів від 31 жовтня 2003 року було заборонено продаж
основних засобів за борги господарства без згоди загальних зборів. Зазначені
сади було реалізовано на прилюдних торгах, а отримані від їх реалізації кошти в
сумі 114 540 гривень було використано для погашення дебіторської
заборгованості.

У касаційному поданні прокурора порушується питання про скасування
постановлених у справі щодо ОСОБА_1 судових рішень з направленням її для
проведення нового судового розгляду. Свою вимогу прокурор обґрунтовує тим, що
хоча дії ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 365 КК України кваліфіковано правильно, однак
вирок суду складено з порушенням чинного законодавства України, оскільки не
зазначено кваліфікуючої ознаки злочину - спричинення тяжких наслідків. Також
прокурор не погоджується з рішенням суду, про можливість призначення покарання
ОСОБА_1 із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки, на його думку,
об'єктивних даних для цього не було. Прокурор також вважає, що ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання з випробуванням без достатнього вмотивування
цього рішення.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи касаційного подання колегія суддів не
вбачає підстав для внесення справи на касаційний розгляд з метою перегляду
постановлених у ній судових рішень.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину підтверджена сукупністю зібраних по справі,
вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку доказів й по
суті у поданні не заперечується.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 365 КК України є правильною. Що
стосується доводів касаційного подання про те, що судом дії ОСОБА_1кваліфіковано
неправильно (в мотивувальній частині вироку не зазначено кваліфікуючої ознаки -
спричинення злочином тяжких наслідків), колегія суддів вважає безпідставними.
Як убачається із змісту вироку, в формулюванні обвинувачення, визнаного
доведеним, суд вказав про те, що діями ОСОБА_1спричинено тяжкі наслідки, в
зв'язку з чим дії засудженого було кваліфіковано за ч. 3 ст. 365 КК України
саме за цією кваліфікуючою ознакою. Тому вважати, що суд при постановленні
вироку допустив порушення закону, як про це зазначає прокурор, підстав немає.

Що стосується міри покарання, яка судом обрана ОСОБА_1, то вона відповідає
вимогам закону і визначена з урахуванням характеру та ступеня суспільної
небезпечності вчиненого злочину, даних про його особу, а також усіх обставин
справи. У даному випадку колегія суддів погоджується з рішенням суду про
можливість призначення ОСОБА_1 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої
законом, а також можливістю звільнення його від відбування покарання з
випробуванням. Колегія суддів вважає, що таке покарання буде сприяти
виправленню та перевихованню ОСОБА_1і попереджатиме вчинення ним нових
злочинів. Тому викладені у касаційному поданні доводи про м'якість покарання не
заслуговують на увагу.

Не вбачаючи передбачених ст. 398 КПК України підстав для скасування або
зміни судових рішень щодо ОСОБА_1і керуючись ст. 394 КПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

відмовити в задоволенні касаційного подання першого заступника прокурора
Вінницької області Хоменчука О.А. на судові рішення щодо ОСОБА_1, засудженого вироком Барського
районного суду Вінницької області від 25 квітня 2007 року.

С у д д і:

Паневін В.О.
Ковтюк Є.І.
Федченко О.С.

_________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя Верхового Суду України
Паневін В.О.