У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Пивовара В.Ф.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.,

за участю прокурора

Опанасюка О.В.

розглянула
у судовому засіданні 20 грудня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Запорізької області на постановлені
щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові
рішення.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

м. Вільнянська Запорізької обл., судимого

14 листопада 2005 року за ч. 3 ст. 185 КК України на

3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування

покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК

України з іспитовим строком 3 роки,

засуджено
за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК
України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України
на 4 роки позбавлення волі, за
ч. 3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України
на 2 роки позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до
призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім
вироком і остаточно визначено 6 років позбавлення волі;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця

м. Вільнянська Запорізької обл., судимого

12 грудня 2005 року за ч. 3 ст. 185 КК України на

3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування

покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК

України з іспитовим строком 1 рік,

визнано
винним у вчиненні злочину, передбаченому ст. 356 КК України, та звільнено
від кримінальної відповідальності на
підставі п. 6 ст. 6 КПК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Запорізької області від 7 травня 2007 року вирок змінено, звільнено ОСОБА_2
від кримінальної відповідальності за ст.
356 КК України на підставі п. 7 ст. 6 КПК України. Виключена з
вироку вказівка на призначення ОСОБА_1
примусового лікування від наркоманії.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винним і засуджено за те, що вони 2 червня 2006 року у с. Біляївка
Запорізької обл., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, під приводом
неіснуючого боргу ОСОБА_3 ОСОБА_1 у сумі 150
грн., незаконно заволоділи велосипедом потерпілого ОСОБА_3 вартістю 200
грн., при цьому ОСОБА_1 діяв шляхом грабежу,
а ОСОБА_2, вважаючи, що ОСОБА_3 дійсно заборгував ОСОБА_1 гроші,
діяв самоправно всупереч установленого законом порядку.

Крім того, ОСОБА_1 в липні 2005 року, перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, із будинку батьків у м. Вільнянську
таємно викрав майно ОСОБА_4 вартістю 1 250 грн., а у період із лютого по
червень 2006 року вчинив:

- 6 епізодів крадіжок майна, у тому числі
два з проникненням у житло;

- 3 епізоди грабежу, у тому числі з
проникненням у житло;

- 2 епізоди шахрайства.

У касаційному поданні прокурор просить скасувати судові рішення і направити
справу на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону. Посилається на те, що суд не взяв до уваги, що крадіжка
майна ОСОБА_4 учинена ОСОБА_1 в липні 2005
року, тобто до засудження його попереднім вироком, у зв'язку з чим
покарання йому має бути призначено із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України.
Зазначає, що у діях ОСОБА_2 убачається склад
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК
України. Указує, що суд, звільняючи ОСОБА_2
від кримінальної відповідальності за ст.
356 КК України на підставі п. 6 ст. 6
або п. 7 ст. 6 КПК України, не мав визнавати його винним у вчиненні
злочину, передбаченому цією статтею. Вважає, що ОСОБА_2 не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за
ст. 356 КК України за відсутністю
складу злочину, оскільки шкода, спричинена злочином, згідно примітки до ст. 185 КК України не є значною.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, міркування прокурора,
який підтримав доводи касаційного подання, перевіривши матеріали справи та, обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №
7 від 24 жовтня 2003 року “Про практику призначення судами кримінального
покарання”, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що
засуджений винен ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення попереднього
вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається спочатку за
правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до
постановлення першого вироку, а після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК
України.

Так, ОСОБА_4 було засуджено вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2005 року за ч. 3 ст. 185 КК
України до 3 років позбавлення волі і звільнено на підставі ст. 75 КК України
від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Разом із
тим,крадіжку майна ОСОБА_4, за яку його засуджено за цим вироком він учинив у
липні 2005 роках, тобто до засудження за попереднім вироком. Тому суд мав призначити йому покарання за цим
епізодом, потім - за 13 іншими епізодами із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК
України, потім призначити покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК
України за епізодами крадіжки (липень 2005 року) та попереднім вироком від 14
листопада 2005 року. Після цього відповідно до вимог ст.. 71 КК України суд
повинен був до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів,
повністю або частково приєднати покарання, призначене за ч. 4 ст. 70 КК
України.

Кім того, з матеріалів справи, зокрема показань ОСОБА_1 і ОСОБА_2 убачається, що вони йшли до ОСОБА_3 забирати
борг у сумі 150 грн., проте пересвідчившись, що у будинку нікого, окрим ОСОБА_5
- людини похилого віку, не має, не звертаючи уваги на її заперечення, відкрито
заволоділи велосипедом, який у цій же день реалізували за 30 грн., а гроші
витратили на спиртні напої. Проте потерпілий
ОСОБА_3 заперечував наявність боргу, а ОСОБА_5 стверджувала, що засуджені
забирали велосипед проти її волі.

Тому у діях ОСОБА_2 убачається
склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України - грабежу,
вчиненому повторно за попередньою змовою з ОСОБА_1, із проникненням на охоронювану територію, а у діях ОСОБА_1 - ще одна
кваліфікуюча ознака за цим епізодом - учинення грабежу за попередньою змовою
з ОСОБА_2,
що пред'являлося їм досудовим слідством.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що судові рішення
щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи слід врахувати наведене у даній ухвалі,
перевірити доводи, викладені у касаційному поданні прокурора, та прийняти
рішення, яке б відповідало вимогам кримінального закону.

Керуючись ч. 2 ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора задовольнити.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області
від 14 лютого 2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Запорізької області від 7травня 2007 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати й направити справу на новий судовий
розгляд.

С у д д і :

Пивовар В.Ф.
Гошовська Т.В.
Мороз М.А.