Код суду 233 Справа № 233/1714/15-к
Вирок
Іменем України
17 квітня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, неодруженого, з незакінченою вищою освітою, раніше не судимого, який не працює, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 402 КК України, -
Наказом №63 командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2014 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу, виявляти повагу до начальників і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Зокрема, відповідно до ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїми військовими званнями начальниками є старші офіцери за військовим званням підполковник, капітан 2 рангу, майор, капітан 3 рангу - для прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, рядових і матросів.
Начальником для солдата ОСОБА_6 є командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , заступник командира 2 парашутно-десантного батальйону з озброєння майор ОСОБА_8 та заступник командира роти інструктор з повітряної десантної підготовки 4 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону НОМЕР_2 окремої Дніпропетровської парашутно-десантної бригади старший лейтенант ОСОБА_9 .
Положеннями ст. ст. 28-33, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що усні або письмові накази начальника обов`язкові для виконання підпорядкованими військовослужбовцями.
Діючи в супереч встановлених вимог, 28 серпня 2014 року солдат ОСОБА_5 вчинив злочин за наступних обставин.
В серпні 2014 року солдат ОСОБА_5 у складі 4 парашутно-десантної роти (далі 4пдр) 2 парашутно-десантного батальйону (далі 2пдб) військова частина НОМЕР_1 знаходився у польовому таборі біля АДРЕСА_2 .
28 серпня 2014 року командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_7 наказав заступнику командира 2 парашутно-десантного батальйону з озброєння майору ОСОБА_8 підібрати і відправити особовий склад на посилення угруповання, яке виконувало бойове завдання в населеному пункті АДРЕСА_2 . На виконання зазначеного наказу майор ОСОБА_8 наказав заступнику командира роти інструктору з повітряної десантної підготовки 4 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону старшому лейтенанту ОСОБА_9 відправити 6 військовослужбовців 4 парашутно-десантної роти 29.08.2014, незадіяних в охороні і обороні табору, та ремонті техніки, на посилення підрозділу, котрий виконував бойове завдання в населеному пункті АДРЕСА_2 .
Цього ж дня, близько 11 години 00 хвилин за наказом заступника командира роти інструктора з повітряної десантної підготовки 4пдр 2пдб 25 окремої Дніпропетровської парашутно-десантної бригади старшого лейтенанта ОСОБА_9 відбулося шикування особового складу 4пдб. На шикуванні старшим лейтенантом ОСОБА_9 особовому складу 4пдр був доведений наказ майора ОСОБА_8 відправити 6 військовослужбовців 4пдр 29.08.2014, незадіяних в охороні і обороні табору та ремонті техніки, на посилення підрозділу, котрий виконував бойове завдання в населеному пункті Комунар Донецької області. На виконання зазначеного наказу, для виїзду 29 серпня 2014 року до населеного пункту Комунар Донецької області старшим лейтенантом ОСОБА_9 призначено 6 військовослужбовців роти, а саме солдата ОСОБА_5 та інших військовослужбовців вказаної військової частини, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження.
Однак, солдат ОСОБА_5 усвідомлюючи, що старший лейтенант ОСОБА_9 є для нього прямим начальником та виконує обов`язки з військової служби, діючи умисно, групою осіб з іншими військовослужбовцями вказаної військової частини, всупереч вимог ст. ст. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи невдоволеними діями старшого лейтенанта ОСОБА_9 , направленими на виконання обов`язків по військовій службі, вийшли зі строю та перед особовим складом роти повідомили останньому про відмову виконувати наказ у зв`язку із страхом за своє життя.
Продовжуючи свої злочинні дії, 29 серпня 2014 року солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, групою осіб з іншими військовослужбовцями вказаної військової частини, написали рапорти про свою відмову виконання зазначеного наказу. Внаслідок вказаних противоправних дій наказ 29 серпня 2014 зазначеними військовослужбовцями виконаний не був.
Таким чином, старший стрілець 4 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , 28 серпня 2014 року близько 11 години 00 хвилин, перебуваючи поблизу м. Дебальцеве Донецької області, у базовому таборі батальйону, діючи умисно, групою осіб з іншими військовослужбовцями вказаної військової частини, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, на порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи невдоволеними діями командира (начальника) старшого лейтенанта ОСОБА_9 , направленими на виконання обов`язків по військовій службі, відкрито повідомили останньому про відмову виконати його наказ - убути до населеного пункту Комунар Донецької області на посилення підрозділу по обороні, у зв`язку із страхом за своє життя та в подальшому продовжуючи свої злочинні дії 29 серпня 2014 року написали рапорти про свою відмову виконання зазначеного наказу. Внаслідок вказаних противоправних дій наказ командира (начальника) старшого лейтенанта ОСОБА_9 29 серпня 2014 року зазначеними військовослужбовцями виконаний не був.
Тим самим, встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_5 у непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій групою осіб, а саме у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України.
При цьому ОСОБА_6 під час досудового розслідування та судового провадження зобов`язався: а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України; б) щиро каятися; в) активно сприяти розкриттю злочину. ОСОБА_6 відомо про злочин, вчинений іншими особами, а саме - військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які відкрито відмовилися виконати наказ командира разом з останнім, внаслідок чого наказ не був виконаний зазначеними особами, і він зобов`язується співпрацювати з органами досудового слідства та сприяти у викритті вищезазначених осіб у скоєному злочині.
Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_6 з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують його покарання, за вчинений злочин, передбачений ч. 2 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Сторони, враховуючи обставини справи, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особи винного, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні непрацездатну матір, та обставини, що пом`якшують його покарання у вигляді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, зокрема, знаходження його сім`ї у тяжкому матеріальному становищі, беззастережне визнання своєї винуватості, керуючись ст. 75 КК України, вважають за можливе та погоджуються, що виправлення ОСОБА_5 можливе без відбування покарання за умови звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки, встановити останньому іспитовий строк в 1 (один) рік.
При цьому ОСОБА_6 розуміє, що, відповідно до ст. 473 КК України, наслідком укладення та затвердження означеної угоди для сторін є: а) для прокурора і підозрюваного обмеження права на оскарження вироку.
Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст.394 КПК України та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч.3 ст. 424 КПК України, відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1ч.4 ст.474 КПК України, ОСОБА_6 роз`яснені і є зрозумілими.
Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів ОСОБА_6 роз`яснено і є зрозумілими.
ОСОБА_6 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
ОСОБА_6 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389 1 КК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Згідно ст.314 ч.3 п.1 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 ч.4 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 22 січня 2015 року укладеної між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону юристом 3 класу ОСОБА_10 , та ОСОБА_6 про визнання винуватості. і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду від від 22 січня 2015 року укладену між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_10 та ОСОБА_5 про визнання винуватості
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 402 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробувальним терміном на 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.
Суддя