АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/17/15 Головуючий
Справа № 644/4049/14-к 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
Іменем України
12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 4 липня 2014 року, у відповідності з яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України з середньою освітою, розлучений, не працюючий, раніше судимій, 19 червня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова, за ч.1 ст.286 КК України до 2 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік,
засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання приєднано повністю не відбуту частину покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 червня 2013 року за ч. 1 ст. 286 КК України 2 роки обмеження волі і остаточно призначено ОСОБА_8 7 років позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 07 березня 2014 року близько 19 години 30 хвилин він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, взятими тут же ножицями наніс йому декілька ударів чим причинив проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, непроникаючі колото-різані поранення грудної клітини, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, колото різані поранення лівих кінцівок та лівого стегна, різана рана та синець на голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати і постановити новий через неправильність кваліфікації судом дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, а відповідно і через неправильність призначеного покарання, вважаючи, що його дії правильно кваліфіковані органом досудового слідства з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Покарання повинно бути призначено за цією кваліфікацією 8 років 6 місяців позбавлення волі, а на підставі ст. 71 КК України остаточно має бути призначено покарання ОСОБА_8 шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком - 9 років позбавлення волі.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого на ст. 128 КК України - необережне тяжке тілесне ушкодження та призначити йому покарання у межах санкції цієї статті, посилаючись на відсутність у обвинуваченого умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, захисника на підтримку своєї апеляційної скарги та обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
В судовому засіданні обвинувачений свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково і пояснив, що в той день від випив горілки із знайомими і зайшов за цигарками до своєї знайомої ОСОБА_10 , де знаходився ОСОБА_9 , який також був п`яним. В процесі виниклого з ним конфлікту, останній вдарив його молотком по голові. У відповідь схопив ножиці і два-три рази вдарив ними ОСОБА_9 . Після чого вони вийшли з квартири, він викинув ножиці і пішов до своїх знайомих. Наміру позбавити життя ОСОБА_9 він не мав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у злочині, вчиненому при обставинах, викладених у вироку підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду, що він із своєю дружиною ОСОБА_11 взимку наймав квартиру у ОСОБА_10 , яка останнім часом почала їх виганяти, але потім заспокоювалася, і вони продовжували в неї жити. Коли увечері 07 березня 2014 року до них прийшов ОСОБА_8 , у нього з ним виник конфлікт і вони почали битися. ОСОБА_8 п`ять-шість разів вдарив його якимсь гострим предметом з невеликим лезом, а потім залишив і став кричати на його дружин ОСОБА_11 .
Щоб захистити дружину він узяв на серванті молоток і вдарив ним ОСОБА_8 по голові, потім кинув молоток і пішов з квартири до знайомих, де йому викликами «Швидку».
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що ОСОБА_9 з дружиною і дитиною жив в її квартирі протягом шести місяців. В той день під вечір прийшов ОСОБА_8 . Між ОСОБА_9 і ОСОБА_8 сталася сварка, а потім вони почали битися. ОСОБА_9 першим вдарив ОСОБА_8 молотком по голові. Як ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_9 вона не бачила.
- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що потерпілий ОСОБА_9 є її чоловіком. Вони зиму прожили в квартирі ОСОБА_10 . В той день увечері прийшов ОСОБА_8 і вони з чоловіком почали сваритися. Під час сварки ОСОБА_8 і почав бити чоловіка ножем, але самого ножа вона не бачила, оскільки в квартирі було досить темно, горіла лише свічка. Скільки ОСОБА_8 наніс ударів вона не знає, все сталося досить швидко. Чоловік пішов до сусідки, яка викликала йому « ОСОБА_12 ».
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив суду, що його мати ОСОБА_14 на зиму пустила до своєї квартири пожити ОСОБА_9 з дружиною та дитиною. Перед подіями, які мали місце 07 березня 2014 року, в квартирі почалися скандали з приводу того, що зима закінчилася, а ОСОБА_9 відмовлявся звільняти квартиру. Між ним та ОСОБА_9 з цього приводу сталася сварка, під час якої той його побив. Увечері 07 березня 2014 року він прийшов додому, мати, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і його дружина розпивали спиртне. Він трохи випив з ними і пішов спати. Коли він прокинувся, то все вже закінчилося. На лобі ОСОБА_8 він бачив гулю, крові не було.
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила суду, що пізно увечері 07 березня 2014 року, коли вона повернулася до дому з роботи, до неї прийшов її знайомий ОСОБА_9 , який проживав по-сусідству, і попросив викликати для нього «Швидку». На ОСОБА_9 була не повністю одягнена куртка, лише на праву руку, він був зігнутий, тримався за груди, а потім почав задихатися. Вона викликала «Швидку», яка і забрала ОСОБА_9 до лікарні.
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який пояснив суду, що він є братом потерпілого ОСОБА_9 . Пізно увечері 07 березня 2014 року йому зателефонувала сусідка брата, розповіла, що до неї прийшов його брат, в якого були ножові поранення, і вона викликала «Швидку». ОСОБА_9 спробував з ним поговорити по телефону, але почав задихатися. Потім брата забрала «Швидка», він поїхав до нього до лікарні, поспілкувався і поїхав до себе додому.
Крім вищенаведених доказів вина обвинуваченого у вчиненні злочину також підтверджується письмовими доказами:
- протоколом слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 від 11 квітня 2014 року, під час якого обвинувачений вказав місце, куди після вчинення злочину він викинув ножиці, якими заподіяв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , які були у вказаному обвинуваченим місці знайдені та вилучені співробітниками міліції (а.с. 71 76).
-протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 20 березня 2014 року та фототаблицею до нього, з яких вбачається, що під час проведення цієї слідчої дії потерпілий докладно пояснив та за допомогою статиста показав механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 (а.с. 77 81).
- протоколом слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 від 10 березня 2014 року та фототаблицею до нього, під час проведення якого ОСОБА_8 розповів та показав, яким чином потерпілий ОСОБА_9 наніс йому удар молотком по голові, а він заподіяв йому тілесні ушкодження (а.с. 82-87).
- висновками судово-медичних експертиз № 524-С від 24 квітня 2014 року і № 538-С від 25 квітня 2014 року, згідно яких протиправними діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні наступні тілесні пошкодження: проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини з розвитком лівобічного гемопневмотораксу та підшкірної емфіземи зліва (рана розташована в ділянці 3 міжреберья по середньо-ключичній лінії зліва); непроникаючі колото-різані поранення грудної клітини; колото-різані поранення верхніх кінцівок та лівого стегна; різана рана та синець на голові.
Колото-різані поранення виникли в результаті дії гострого предмета, володіючого ріжучими властивостями, синець утворився в результаті ударної дії тупого твердого предмета - і могли бути отримані в строк не пізніше дати звернення в лікувальну установу і діагностування їх під час вступу. Не виключена можливість виникнення колото-різаних поранень і в результаті дії клинка ножа та браншами ножиців.
За ступенем тяжкості: проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини з розвитком лівобічного гемопневмотораксу та шкірної емфіземи зліва відноситься до категорії тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя; непроникаючі колото-різані поранення грудної клітини належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня); різана рана та синець на голові викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Згідно дослідження на алкоголь від 07 березня 2014 року (22 година) у ОСОБА_9 був виявлений алкоголь в крові - 2,562 %о, що відноситься до сильного ступеню алкогольного сп`яніння.
Показання потерпілого ОСОБА_9 , дані ним при проведенні слідчого експерименту від 20 березня 2014 року, не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень в ділянці грудної клітини.
- висновком судової медико-криміналістичної експертизи № 52МК-С/14 від 25 квітня 2014 року, згідно якого на джемпері потерпілого ОСОБА_9 було виявлено 9 колото-різаних пошкоджень, з яких 7 на передній поверхні та 2 на спинці. Дані пошкодження утворилися внаслідок дії одностороннє гострого колюче-ріжучого предмету, що мав лезо нерівномірної гостроти заточки та обух з невиразними ребрами. Пошкодження на одязі та тілі потерпілого в цілому співпадають за своєю локалізацією. Деякі розбіжності пояснюються можливим зміщенням одягу під час нанесення ударів, та спричиненням лише пошкоджень на одязі, а також великою еластичністю трикотажного джемпера. Співставляючи морфологічні особливості пошкоджень на джемпері з конструктивними властивостями представлених на експертизу ножиців, з урахуванням експериментальних досліджень, не виключається можливість спричинення даних пошкоджень як окремими браншами, так і одночасно двома розведеними браншами (у випадку парних пошкоджень) (а.с. 51-54).
За висновком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 заподіяв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 в результаті нанесення ударів ножицями і такий висновок суду сторони в апеляційних скаргах не оспорювали.
Оцінивши зібрані органом досудового слідства і досліджені в судовому провадженні докази, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_9 , а також апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо зміни кваліфікації цих дій за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження є безпідставними. Питання кваліфікації дій ОСОБА_8 ретельно досліджувались судом першої інстанції при судовому розгляді провадження.
Зокрема, судова колегія зазначила у вироку про необґрунтованість посилання сторони захисту на необхідністю кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 128 КК України, як заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому з необережності та сторони обвинувачення на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_9 , оскільки, виходячи з показань самого обвинуваченого про те, що в момент нанесення ним ударів ножицями потерпілому, він міцно тримав їх і бранші були зведені, а також з аналізу висновків судово-медичних експертиз № 524-С від 24 квітня 2014 року і № 538-С від 25 квітня 2014 року та висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 52МК-С/14 від 25 квітня 2014 року суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_9 значну кількість тілесних ушкоджень у тому числі - одне проникаюче, у різні частини тіла - грудну клітину, голову, кінцівки.
Кількість ударів, їх характер і локалізація безумовно свідчать про неможливість необережного їх нанесення і наявність у ОСОБА_8 , в момент їх нанесення, прямого умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що в момент заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень обвинувачений від протиправних дій потерпілого не захищався, а діяв виключно на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ним, з умислом, спрямованим на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, про що свідчить нанесення значної кількості ударів потерпілому за допомогою колюче-ріжучого предмету - загостреної частини металевих ножиців.
Разом з тим, суд першої інстанції також дійшов висновку про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_8 органом досудового розслідування як закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 , оскільки під час судового розгляду кримінального провадження були встановлені такі ознаки об`єктивної сторони вчиненого обвинуваченим злочину, які виключають наявність у нього прямого умислу на позбавлення потерпілого життя, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 мав реальну можливість продовжити свої протиправні дій та нанесення ударів потерпілому і не мав для цього жодних об`єктивних перешкод, але, діючи виключно з власної волі, зупинив свої протиправні дії, а потім не чинив жодних перешкод потерпілому, коли той пішов з місця вчинення злочину. Більше того, тримаючи в руці знаряддя злочину, ОСОБА_8 разом з потерпілим ОСОБА_9 вийшов на вулицю, де було темно і нікого з громадян не було, але не скористався цією нагодою і своїх протиправних дій не поновив, що безумовно свідчить про відсутність у нього прямого умислу на позбавлення життя потерпілого.
Ті обставини, що потерпілий, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`янінні, маючи різні тілесні ушкодження, вийшов з квартири і далі рухався самостійно, для ОСОБА_8 були очевидними, а тому твердження сторони обвинувачення про впевненість обвинуваченого, що він позбавив життя потерпілого є безпідставними, такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Суд критично поставився до показань потерпілого ОСОБА_9 про те, що під час заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинувачений ОСОБА_8 висловлював намір позбавити його життя, оскільки крім показань самого потерпілого ця обставина під час судового розгляду кримінального провадження жодним доказом стороною обвинувачення підтверджена не була, а тому суд, при кваліфікації дій обвинуваченого, до уваги її не приймає.
Таким чином, враховуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, а доводи апеляційних скарг прокурора і захисника правильності цього висновку не спростовують, а тому апеляційні скарги прокурора і захисника підлягають залишенню без задоволення.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядав вирок суду в межах апеляційних скарг.
Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 4 липня 2014 року у відношенні ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий:

Судді: