Справа № 360/313/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/90/15 Доповідач у 2 інстанції Колокольникова
Категорія 34 28.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
28 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі :

Головуючого-судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 при секретарі - ОСОБА_5 з участю прокурора - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

виправданого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції на вирок Бородянського районного суду Київської області від 11 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Дорога Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- виправдано за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину.

Органами досудового слідства, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 09 липня 2013 року, приблизно о 10 годині, на 46 км + 54 м автодороги Київ-Ковель, керуючи власним технічно справним автомобілем "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись поблизу смт.Клавдієве Бородянського району Київської області в напрямку до м.Києва, діючи необережно, в порушення вимог п.2.3 б), д) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, п.12.9 б) - водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та введених в дію з 01 січня 2002 року, проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, рухаючись з перевищенням максимальної швидкості не менше 77 км/год, на ділянці дороги з обмеженням максимальної швидкості 50 км/год, що позначена на проїзній частині дорожнім знаком 3.29 ПДР України, під час виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, а саме: виїзд автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 на смугу для руху в бік м.Києва з подальшим зіткненням з автомобілем "ВАЗ-2101", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався попереду нього в попутному напрямку, змінив напрямок руху, виїхавши на смугу для руху в бік м.Ковеля, де допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля з задньою правою частиною бамперу автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги 23 липня 2013 року о 08 годині 30 хвилин.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 41/1912/2 від 29 жовтня 2013 року у ОСОБА_12 виявлено: закритий розгинаючий перелом хребетного стовпа між 5 та 6 шийними хребцями, з пошкодженнями передньої повздовжньої зв`язки, з крововиливами в оболонку та в тканину спинного мозку на рівні травми; кровопідтікання в правій дельтовидній ділянці з розповсюдженням на праву надлопаткову ділянку, синці в підборідній ділянці по центру.

Тілесні ушкодження утворилися при дорожньо-транспортній пригоді - травма в салоні автомобіля при різкому гальмуванні автомобіля (зіткнення з перешкодою), з подальшим інерційним рухом тіла і ударом об виступаючі частини салону автомобіля.

Ушкодження у вигляді закритої тупої травми шиї, являються головними в настанні смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_12 настала в результаті закритої тупої травми шиї, на що вказує: закритий розгинаючий перелом хребетного стовпа між 5 та 6 шийними хребцями, з ушкодженнями передньої повздовжньої зв`язки, з крововиливами в оболонки та в тканини спинного мозку на рівні травми, висхідний отік-набрякання тканин спинного та головного мозку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

ОСОБА_9 судом першої інстанції визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, відповідно до п. 2 ч. 1, ч.7 ст. 284 КПК України. За ч.2 ст.286 КК України передбачена кримінальна відповідальність, зокрема, за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. При цьому порушення правил безпеки дорожнього руху повинні знаходитися у прямому причинному зв`язку з негативними наслідками, що настали. Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 ставиться у вину порушення п.2.3 б), д), п.10.1, п.12.3, п.12.9 б) Правил дорожнього руху України, що мало наслідком смерть пасажира ОСОБА_12 . Згідно з показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , у зв`язку з несподіваним виїздом зустрічного автомобіля "Toyota Camry" на його смугу руху і зіткненням з автомобілем "ВАЗ-2101", що рухався попереду, та подальшим не прогнозованим рухом цих автомобілів у його бік, для нього виникла аварійна ситуація. У зв`язку з цим він, з метою уникнути зіткнення, застосував екстрене гальмування і став здійснювати єдиний безпечний на той момент маневр об`їзду перешкоди зліва. Передбачити траєкторію подальшого руху автомобіля "Toyota Camry", який після зіткнення з автомобілем "ВАЗ-2101" розвернувся і під кутом задньою частиною виїхав на свою смугу руху, він не міг. Такі доводи ОСОБА_9 повністю узгоджуються з дослідженими судом доказами, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою до протоколу і фототаблицями, показаннями свідка ОСОБА_13 , висновком автотехнічної експертизи № 01/14-ат, висновком транспортно-трасологічної експертизи №527А, висновком судової комплексної автотехнічної та транспорно-трасологічної експертизи № 6080/6081/14-52. Як на доказ обвинувачення сторона обвинувачення посилається на висновок комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №9672/10606, проведеної експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз. Проте, відповідно до зазначеного висновку і роз`яснень експерта ОСОБА_14 , саме дії водія автомобіля "Toyota Camry" не відповідали вимогам п.10.1 та п.11.2 Правил дорожнього руху України і знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Хоча за висновком цієї експертизи дії водія автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_9 також не відповідали вимогам п.10.1, 12.3, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, проте наявність причинного зв`язку між цими порушеннями і дорожньо-транспортною пригодою експертизою не встановлено. При цьому, до зазначеного висновку експертизи в тій частині, що водій ОСОБА_9 за певних умов мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця зіткнення з автомобілем "Toyota Camry" суд ставиться критично, оскільки, як убачається із дослідницької частини висновку, при проведенні відповідного розрахунку експертом не була врахована така величина як мінімальний час реакції водія на небезпеку, що вплинуло на остаточний результат розрахунку і зроблений висновок. Також, як убачається із змісту цього висновку і показань експерта ОСОБА_14 , при оцінці дій водія ОСОБА_9 експертом не було враховано, що обвинувачений, в результаті неправомірних дій іншого водія, опинився в не прогнозованій аварійній ситуації і вжив заходи, які в той момент відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України. За таких обставин суд першої інстанції вважає встановленою відсутність в діянні обвинуваченого ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні визнано невинуватим і виправдатино відповідно до п.2 ч.1 і ч.7 ст.284 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, просить вирок суду скасувати, як незаконий та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки , оскільки висновки суду не відповідають викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотно порушенні вимоги кримінального процесуального закону, неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність та допущена неповнота судового розгляду.

Так, судом не дотримано вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків, не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Безпідставно відкинів як доказ висновок комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 9672/10606. Висновки суду не підтведжуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та ґрунтуються на суперечливих доказах, отриманих з порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема висновок авто технічної експертизи № 01/14-ат від 30.01.2014 року не відповідає вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України. Крім того, вищезазначений висновок стороною захисту не було відкрито стороні обвинувачення в ході судового розгляду. Надані в судовому засіданні показання свідком ОСОБА_13 безпідставно визнані судом як доказ невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, оскільки не містять відомостей про механізм та розвиток дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, звертає увагу на суттєві суперечності, які містились у висновку судової комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз № 5080/6081/14-52 та висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 9672/10606 від 28.11.2013, які не усунуті шляхо допиту експертів.

Також, суд не дав оцінку вироку, який набрав законної сили, Бородянського районного суду Київської області від 31.01.14р., за яким ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. При таких обставинах, суд безпідставно прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, оскільки вирок ухвалений згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог процесуального закону.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційнй скаргу, потерпілу ОСОБА_7 , обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до слідуючого висновку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме : порушення п.2.3 б), д), п.10.1, п.12.3, п.12.9 б) цих Правил особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого - пасажира ОСОБА_12 .. Обєктивна сторона складу злочину, передбаченого частиною другої статті 286 КК, включає три обовязкові ознаки: - суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); - - суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть); - причинний зв`язок між діянням і наслідками. У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного звязку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені ;участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку. Як вбачається з матеріалів справи, ДТП сталися за участі двох водіїв транспортних засобів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були притягнуті до кримінальної відповідальності. Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. На таку особливість у правозастосуванні орієнтує Пленум Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно зясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом. Із обсягу та характеру фактичних обставин справи, сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні, вбачається, що . у зв`язку з несподіваним виїздом зустрічного автомобіля "Toyota Camry" на смугу руху водія ОСОБА_9 і зіткненням з автомобілем "ВАЗ-2101", що рухався попереду, та подальшим не прогнозованим рухом цих автомобілів у його бік, для нього виникла аварійна ситуація. У зв`язку з цим він, з метою уникнути зіткнення, застосував екстрене гальмування і став здійснювати єдиний безпечний на той момент маневр об`їзду перешкоди зліва. Передбачити траєкторію подальшого руху автомобіля "Toyota Camry", який після зіткнення з автомобілем "ВАЗ-2101" розвернувся і під кутом задньою частиною виїхав на свою смугу руху, він не міг. Відповідно до вироку Бородянського районного суду Київської області від 31 січня 2014 року ОСОБА_10 засуджений за ч.2 ст.286 КК України за те, що 09 липня 2013 року, близько 10години, на 46 км+054 м автодороги Київ-Ковель він, керуючи технічно-справним автомобілем "Toyota Camry", державний номер НОМЕР_2 , рухаючись поблизу смт.Клавдієве Бородянського району Київської області в напрямку м.Ковель, діючи необережно, в порушення вимог п.2.3 б), п.10.1, п.11.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу руху, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобіля "ВАЗ-2101", державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі, після чого з автомобілем "Toyota Camry" допустив зіткнення автомобіль "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що рухався в напрямку м.Київ. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля "ВАЗ-2101" ОСОБА_11 помер, пасажир автомобіля "ВАЗ-2101" ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. (т.2, а.с.10-13) Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду від 09 липня 2013 року, у ОСОБА_9 ознак сп`яніння не виявлено. Із поєднання та оцінки зазначених обставин у сукупності висновується, що в ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , перший, створивши небезпеку для другого, мав більше можливостей уникнути зіткнення, зупинивши свій автомобіль. Проте, він цього не зробив, розпочав і продовжував маневрувати автомобілем, не переконавшись у безпечності руху як на початку руху, так і під час руху. ОСОБА_9 вжив заходів до безпечного для інших учасників руху гальмування та об`їзд перешкоди, але внаслідок того, що ОСОБА_10 не виконав обовязку, встановленого п.2.3 б), п.10.1, п.11.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу руху, в результаті чого сталось зіткнення транспортних засобів. Такі дії ОСОБА_9 за своїми ознаками не утворюють складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. У цій дорожній ситуації ОСОБА_9 не міг передбачити і прорахувати: чи пришвидшить, зупиниться, чи змінить рух маневруючий автомобіль. ОСОБА_9 не зміг (не був спроможний) зменшити швидкість автомобіля до повної зупинки і тому вибрав інший (альтернативний, рівноцінний) варіант дій водія у цій ситуації, безпечний для інших учасників руху, застосував екстрене гальмування та об`їзд перешкоди. При таких обставинах, на думку апеляційного суду, ОСОБА_9 не може бути поставлено у провину те, що він не зміг уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_10 , який грубо порушив вимоги пунктів п.2.3 б), п.10.1, п.11.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, оскільки ОСОБА_9 не зобовязаний був виходити із можливості грубого порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху. ОСОБА_9 відповідно до пункту 1.4 ПДР, мав право розраховувати на те, що й інші учасники виконають ці Правила. Отже, в діях водія ОСОБА_9 відсутня об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого частиною другої статті 286 КК, а саме : вітнутній причинний зв`язок між діями останнього та суспільно небезпечними наслідками, що настали. Вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, є законним, належним чином обґрунтованим та вмотивованим, тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними. Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду не підтведжуютьтся доказами, дослідженими під час судового розгляду та ґрунтуються на суперечливих доказах, отриманих з порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема висновок авто технічної експертизи № 01/14-ат від 30.01.2014 року не відповідає вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України, який стороною захисту не було відкрито стороні обвинувачення в ході судового розгляду є надуманими, оскільки клопотання про приєднання до матеріалів провадження даного висновку надійшло до суду 24.02.14р - в копії і 04.03.14р. в оригіналі. Слід звернути увагу, що підготовче судове засідання проведено 06.03.14р. / а.с. 77-78/. Експерт ОСОБА_15 попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України / а.с. 62 /. Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що показання свідка ОСОБА_13 , безпідставно визнані судом як доказ невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, оскільки не містять відомостей про механізм та розвиток дорожньо-транспортної пригоди є неспроможними, оскільки його оцінка проведена відповідно до вимог ст. 94 КПК України.Судом належним чином дана оцінка висновку судової комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз № 5080/6081/14-52, висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 9672/10606 від 28.11.2013, були допитані експерти ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , які проводили ці та інші експертизи, тому доводи апеляції, що судом не усунуті суттєві суперечності в даних висновках, є необгрунтованими та безпідставними. Вищенаведене спростовує твердження апеляційної скарги про те, що суд безпідставно прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, апеляційний суд: у х в а л и в :

вирок Бородянського районного суду Київської області від 11 листопада 2014 року, яким ОСОБА_9 виправдано за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину залишити без змін.

Головуючий

Судді