АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/2332/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/411/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 23 липня 2015 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000093 від 29.12.2014 року, за яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяне Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мобілізованого до військової служби в якості заступника командира 3-го стрілецького взводу НОМЕР_1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, старшого сержанта,
було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчому закладі закритого типу.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник, адвокат ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 просить вирок пом`якшити та звільнити обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.

В обгрунтування посилається, що при призначенні покарання не було враховано ряд суттєвих обставин, які пом`якшують покарання.

Так, обвинувачений вчасно не з`явився у військову частину, оскільки знаходився біля хворої дружини та малолітньої дитини, яка знаходиться на його утриманні.

Обвинувачений ОСОБА_6 добровільно повернувся в розташування військової частини, щиро розкаявся в скоєному та бажає загладити свою провину, захищаючи Батьківщину в лавах добровольців.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Старшого сержанта ОСОБА_6 , призваного на військову службу, у зв`язку з мобілізацією на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 , наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України (по стройовій частині) від 29.08.2014 N 4202 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, та призначено па посаду заступника командира 3-го стрілецького взводу 10-ї стрілецької роти військоовї частини НОМЕР_2 .
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України, старший сержант ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 551-ХІV (далі Статутів), зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Разом з тим, старший сержант ОСОБА_6 , діючи умисно, всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, будучи придатним для проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини без поважних причин, 14.12.2014 року вирішив самовільно залишити військову частину та не з`являтись вчасно на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне залишення військової частини, старший сержант ОСОБА_6 близько 17 год. 00 хв. 14.12.2014 року без поважних причин та дозволу командира самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та направився за місцем свого мешкання у житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Самовільно залишивши військову частину, старший сержант ОСОБА_6 командування військової частини НОМЕР_2 та правоохоронні органи або органи військового управління про своє місцезнаходження не повідомляв, з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав, проводячи службовий час на власний розсуд на місцем свого мешкання та інших місцях.
У подальшому, в період з 15.12.2014 року по близько 08 год. 00 хв. 03.03.2015 року старший сержант ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно, без дозволу командира та будь-яких поважних причин був відсутній у військовій частині НОМЕР_2 , свої службові обов`язки не виконував, службовий час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини.
Усвідомивши протиправність своїх дій та передбачену відповідальність, близько 08 год. 00 хв. 03.03.2013 старший сержант ОСОБА_6 добровільно повернувся до військової частішії 3011, припинивши вчиняти зазначене кримінальне правопорушення.
Таким чином, старший сержант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України та проходячи військову службу на посаді заступника командира 3-го стрілецького взводу 10-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , на порушення вимог ст.ст. 9. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-XIV, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення місця служби без поважних причин, будучи придатним для проходження військової служби, близько 17 год. 00 хв. 14.12.2014 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та не з`являвся вчасно на службу без поважних причин до близько 08 год. 00 хв. 03.03.2015 року, проводячи службовий час на власний розсуд за місцем свого мешкання, тобто тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
При апеляційному розгляді обвинувачений підтримав апеляційну скаргу, щиро розкаявся в скоєному, заявив, що має відповідну військову підготовку і може бути використаний для подальшої військової служби.

Захисник, адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу.

Прокурор вважав вирок суду законним та обгрунтованим, і надав заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто доведеність вини ОСОБА_6 та правильність юридичної кваліфікації не є предметом даного апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної особи та попередження нових злочинів.
Виходячи з цього, доводи обвинуваченого та його захисника про суворість призначеного покарання, на думку колегії суддів, є обґрунтованими, оскільки при визначенні виду та розміру покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, не в повній мірі врахував дані про особу винного, сукупність всіх обставин провадження, що пом`якшують покарання.

Обставини, що згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання не були встановлені судом першої інстанції.

Так, ОСОБА_6 , мобілізований на військову службу з 21.08.2014 року командиром військової частини НОМЕР_2 НГУ характеризується виключно позитивно (службова характеристка від 02 березня 2015 року (т. 1 а.к.п. 37), згідно службової характеристики без дати т.в.о. командира цієї ж військової частини характеризується негативно (т. 1 а.к.п. 11).

Обвинувачений раніше не судимий (т. 1 а.к.п. 41), вчинив злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має задовільний стан здоров`я і є придатним до проходження військової служби (т. 1 а.к.п. 36), має на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.к.п. 12, 21), щиро розкаявся в скоєному, добровільно повернувся до військової частини, яку самовільно залишив, та заявив про бажання зі зброєю в руках захищати Батьківщину.
Згідно довідки командування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокована в АДРЕСА_2 , від 09.07.2015 року, мобілізований ОСОБА_6 продовжує проходити військову службу на посаді старшого стрільця (т. 2 а.к.п. 53-54).
Окрім того, згідно довідки командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_9 , старший сержант ОСОБА_6 в період часу з 31.08.2014 року по 06.10.2014 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції (т. 2 а.к.п. 55).
Вказані обставини є такими, що пом`якшують покарання, а тому призначення покарання у виді позбавлення волі військовослужбовцю в умовах ізоляції, який бажає продовжувати службу, слід вважати недоцільним.
З огляду на наведене, оскаржуваний вирок підлягає зміні, оскільки судова колегія вважала за можливе призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України.

Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 задовольнити, а вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року в частині призначення покарання змінити.
ОСОБА_6 , якого визнано винним за ч. 3 ст. 407 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75, п.п. 2, 3 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, зобов`язавши його: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Згідно ч. 2 ст. 76 КК України контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_6 на час військової служби слід покласти на командира військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України.

В іншій частині вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4