Ухвала

іменем україни

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9.,

суддів: ОСОБА_10., ОСОБА_11.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_12.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089, за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Черкаси, проживаючого АДРЕСА_2, раніше неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2010 року за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі

ст. 75 КК звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК,

за участю прокурора ОСОБА_1.,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_13., посилаючись на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 наводить доводи, які є аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі захисника

ОСОБА_13.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня

2014 року ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 2 ст. 187 КК - на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 146 КК - на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 189 КК - на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано покарання за попереднім вироком і остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць із конфіскацією майна, яке є його власністю.

Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 листопада

2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

За вироком ОСОБА_2 визнано винними і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Наприкінці липня 2012 року ОСОБА_2 запропонував особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження (далі - Особа), вчинити розбійний напад на ОСОБА_4, викрасти останню та пред'явити незаконну вимогу передати належні жінці гроші, на що отримав згоду.

29 липня 2012 року приблизно о 17.00 год. біля будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_2 та Особа з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб вчинили розбійний напад на ОСОБА_4, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров'я, а саме погрожували застосувати «електрошокер» та заразити «СНІДом». В ході нападу ОСОБА_2 та Особа заволоділи належним

ОСОБА_4 майном на загальну суму 9 331,30 грн.

Після цього, за цих же обставин, ОСОБА_2 та Особа з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, погрожуючи застосувати насильство небезпечне для життя та здоров'я ОСОБА_4, незаконно позбавивши волі, викрали останню, яку зв'язали та утримували в період із

29 по 31 липня 2012 року в квартирі АДРЕСА_1, а також у період із 01 по 03 серпня 2012 року - в квартирі АДРЕСА_3 у тому ж місті та звільнили потерпілу після отримання

19 000 грн.

Крім того, 29 липня 2012 року приблизно о 17.30 год. біля перехрестя вулиць Клочківської та Бурсацького спуску у м. Харкові, ОСОБА_2 та Особа повторно, погрожуючи застосувати насильство небезпечне для життя та здоров'я ОСОБА_4, а саме застосувати «електрошокер» та заразити вірусом «СНІДу», пред'явили жінці вимогу передати їм гроші в сумі

50 000 дол. США, що згідно довідки Управління Національного Банку України від 05 жовтня 2012 року № 06-133/8609 становило 399 650 грн.

03 серпня 2012 року ОСОБА_2 та Особа, вимагаючи у ОСОБА_4 передати їм вказану суму грошей, заволоділи належними останній грошима у сумі 19 000 грн, чим спричинили матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який вважав, що постановлені судові рішення є законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційних скаргах засудженого та його захисника, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, досліджених, належно оцінених судом і детально викладених у вироку.

Цей висновок суду підтверджується доказами, наявними у кримінальному провадженні, які повністю узгоджуються між собою, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5,

ОСОБА_6, даними факту впізнання ОСОБА_4 - ОСОБА_7, як особи, що вчинила відносно неї протиправні дії, даними факту вилучення у ОСОБА_8 - матері ОСОБА_7 належного потерпілій ОСОБА_4 майна, висновком судово-товарознавчої експертизи від 29 серпня 2012 року № 8504 та іншими доказами, достовірність яких сумніву у місцевого суду не викликала, з чим погоджується і колегія суддів.

Проаналізувавши всі досліджені по справі докази в їх сукупності, давши належну оцінку всім доводам засудженого та його захисника, висунутим ними на свій захист із приводу недоведеності вини ОСОБА_2 у вчинені інкримінованих йому злочинів, суд обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_2 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, незаконного позбавлення волі та викрадання людини, вчиненого із корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, та вимагання, тобто вимозі передачі чужого майна під погрозою застосування насильства над потерпілою, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК.

Посилання засудженого та захисника ОСОБА_13., що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих останньому злочинів не доведено, ретельно перевірялись як судом першої інстанції так і апеляційним судом і обґрунтовано визнані безпідставними.

Підстав сумніватися у допустимості, належності, вірогідності, достатності, як кожного окремого доказу, так і їх сукупності для формулювання висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2

ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК, колегія суддів не вбачає.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, твердження про недоведеність вини ОСОБА_2, порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, висловлювали засуджений та його захисник у своїх апеляційних скаргах. Апеляційний суд перевіривши матеріали кримінального провадження, обґрунтовано залишив їх без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином, з якими погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Отже, при перевірці кримінального провадження в касаційному порядку істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу, дати правильну юридичну оцінку діям засудженого та були би підставою для скасування чи зміни судових рішень, колегія суддів не встановила.

З огляду на викладене, керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня

2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 листопада

2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_13. - без задоволення.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11