І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
суддів Судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської
головуючого - Коробова О.К.
суддів Квятковського А.С., Гладкого С.В.
прокурора Ютовець Н.І.
засудженого
розглянула у відкритому судовому засіданні 1 квітня 2008
року в місті Рівному кримінальну справу за апеляціями прокурора, яка брала
участь у розгляді справи судом першої інстанції, і засудженого ОСОБА_1. на
вирок Рівненського міського суду від 28 листопада 2007 року.

Цим
вироком ОСОБА_1, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м.Рівному і
проживає там же по АДРЕСА_1, громадянин

України, не
працюючий, раніше судимий Рівненським
міським судом

10 квітня
2002 року за ч.3 ст.81 та ст.17, ч.3 ст.81 КК України 1960
р.

на три роки шість місяців позбавлення волі з
іспитовим строком два

роки та цим
же судом 29 грудня 2004 року за ч.2
ст.185, ч.3 ст.185

КК України
на чотири роки два місяці позбавлення волі з іспитовим

строком
два роки,

засуджений за
ч.1 ст.309 КК України на один рік шість місяців позбавлення волі. На підставі
ст.72 КК України постановлено виконувати вирок Рівненського міського суду від
29 грудня 2004 року самостійно.

- за ч.2 ст.185 КК України на
три роки позбавлення волі. На
підставі ч.5 ст.71 КК

України частково приєднано невідбуте покарання за вироком
Рівненського міського суду від 29 грудня 2004 року і остаточно призначено
чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Також цим
вироком засуджений ОСОБА_3, апеляцій щодо якого не подано.

Постановлено стягнути:

-
з ОСОБА_1. на користь держави судові
витрати:

- 150 грн. за проведення
комплексної психолого-психіатричної експертизи;

- 61 грн. 20 коп. за проведення фізико-хімічної експертизи;

- солідарно з ОСОБА_1. і ОСОБА_3. на користь
держави 160 грн. 42 коп.

судових витрат за проведення товарознавчих експертиз.

Судом
вирішено питання щодо речових доказів по справі.

ОСОБА_1.
визнаний винним в тім, що 16 березня 2004 року близько 8 год. 15 хв. на
поштовій скринці у під'їзді будинку по вул.О.Дундича, 20 в м.Рівному він
знайшов паперовий згорток з 5,4 г
наркотичного засобу - канабісу (марихуани), який незаконно присвоїв і зберігав
без мети збуту в квартирі №11 цього ж будинку. Того ж дня ОСОБА_1. був
затриманий працівниками міліції, а вказаний наркотичний засіб у нього -
вилучений.

2 жовтня
2006 року близько 1 год. ОСОБА_1. у дворі будинку по вул.Міцкевича, 9 в
м.Рівному, пошкодивши дверний замок, таємно викрав з автомобіля «ЗАЗ-110307»
належні ОСОБА_4. радіостанцію «Онва» і магнітолу «Пролоджі СД», на загальну
суму 1005 грн. 05 коп.

Повторно,
7 жовтня 2006 року близько 23 год. ОСОБА_1. у дворі будинку по
вул.Грушевського, 40 в м.Рівному пошкодивши дверний замок автомобіля
«Форд-ескорт», таємно викрав належну ОСОБА_5. автомагнітолу «Піонер КЕ 3080» і
спортивний костюм, заподіявши потерпілому майнову шкоду на суму 575 грн. 34
коп.

На початку
вересня 2006 року близько 2 год. ОСОБА_1. за попередньою змовою з ОСОБА_3. біля
магазину «Водолій» на вул.Грушевського, 38 в м.Рівному, таємно викрали з
автомобіля «Опель-астра» належну ОСОБА_6. автомагнітолу «Піонер МСД-225»,
вартістю 619 грн. 64 коп.

В ніч на
18 жовтня 2006 року за попередньою змовою з ОСОБА_3. ОСОБА_1. у дворі будинку
по вул.Остафова, 33 в м.Рівному, пошкодивши дверний замок, таємно викрали з
автомобіля «ВАЗ-2108» належну ОСОБА_7. автомагнітолу «LG”, вартістю 595 грн.

У поданих
на вирок апеляціях:

- прокурор,
з урахуванням змін до апеляції, просить скасувати вирок суду першої інстанції
стосовно ОСОБА_1. та постановити новий, яким призначити ОСОБА_1. чотири роки
дев'ять місяців позбавлення волі і виключити з резолютивної частини вироку
посилання про стягнення із засуджених судових витрат за проведення ряду
експертиз. Посилається, що вирок підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону при призначенні покарання ОСОБА_1. ;

- засуджений
ОСОБА_1. просить виключити з вироку обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України.
Стверджує, що вирок в частині визнання його винним у скоєнні крадіжок чужого
майна - незаконний і не обгрунтований, оскільки його винність не доведена. В
обґрунтування цього посилається на відсутність добровільності прибуття у відділ
міліції для написання явок з повинною, а також те, що ОСОБА_3. обмовив його. Вирок
в частині визнання його винним за ч.1 ст.309 КК не оспорює.

Заслухавши
суддю-доповідача, міркування прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора і
просила суд скасувати вирок щодо ОСОБА_1. і постановити новий, яким призначити
йому суворіше покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки дев'ять
місяців позбавлення волі, а вирок щодо ОСОБА_3. залишити без зміни, засудженого ОСОБА_1. і захисника ОСОБА_2, які
підтримавши апеляцію засудженого, просили скасувати вирок у частині визнання ОСОБА_1
винним у вчиненні крадіжок, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення
частково, а апеляцію засудженого - без задоволення, з таких підстав

З матеріалів
справи видно, що при огляді ОСОБА_1. у нього під курткою було виявлено
стереофонічну автомагнітолу (т.1 а.с.64), яку згодом потерпілий ОСОБА_7.
впізнав серед інших, як викрадену у нього (т.1 а.с.78). Про добровільність видачі ОСОБА_1. автомагнітоли, яку він зберігав у
себе вдома, показав суду свідок
ОСОБА_8. (т.1 а.с.329). У ході впізнання саме на цю магнітолу, як на
викрадену у нього з автомобіля, вказав потерпілий ОСОБА_5. (т.1 а.с.58).

Показання, дані досудовому слідству ОСОБА_3. в якості свідка,
підозрюваного та обвинуваченого про обставини вчинення разом із ОСОБА_1.
крадіжок радіотехніки з
автомобілів (т.1 а.с.35, 160, 168-169) -
послідовні і вони
відповідають іншим доказам
у справі. Так, у ході очної ставки між ОСОБА_3. і ОСОБА_1., проведеної

з участю захисника-адвоката ОСОБА_9., ОСОБА_3 детально
розповів про обставини скоєння ним спільно з Котяшем крадіжки із автомобіля на
вул.Міцкевича автомагнітоли і радіостанції. З цими показаннями ОСОБА_1.
погодився (т.1 а.с.37-40).

Викриваючи ОСОБА_1. у вчиненні
злочинів ОСОБА_3. тим самим викрив і себе.

Суд першої
інстанції дав правильну оцінку показанням ОСОБА_3. у ході судового слідства і в
обґрунтування обвинувачення правильно взяв до уваги показання, дані ним на
досудовому слідстві. При цьому сам ОСОБА_3 С.В. пояснив суду, що знайомий
з ОСОБА_1. з самого
дитинства, між ними нормальні стосунки і в нього немає підстав оговорювати
останнього (т.1 а.с.287).

Відповідно
до ст.96 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК) явка з
повинною - це особисте, добровільне письмове чи усне повідомлення заявником
органу дізнання про злочин, вчинений ним, до порушення проти нього кримінальної
справи. Якщо кримінальну справу вже порушено за наявністю ознак злочину, таке
повідомлення має бути зроблене до винесення постанови про притягнення його як
обвинуваченого.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. в явках з повинною від 20 і 22 жовтня
2006 року добровільно, письмово повідомив про вчинені ним злочини (т.1 а.с.14,
62), тобто до винесення слідчим постанов
про притягнення його як обвинуваченого від 23 жовтня і 4 листопада 2006 року (т.1 а.с.142,
147). У ході проведених працівниками міліції перевірок даних, які викладені в
явках, потерпілі ОСОБА_7., ОСОБА_5.,ОСОБА_10. (т.1 а.с. 317, 56, 106 -
відповідно) особисто показали про викрадення у них майна.

У ході
судового слідства перевірялись заяви підсудних ОСОБА_1. і ОСОБА_3. про
застосування працівниками міліції до них недозволених методів слідства -
психологічного тиску. Викладені в заявах факти не підтвердились, у зв'язку з
чим помічником прокурора м.Рівного було прийнято процесуальне рішення і
відмовлено в порушенні кримінальної справи (т.1 а.с. 417-418).

Що
стосується посилання на відсутність у показаннях потерпілих і свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11. даних про причетність
ОСОБА_1. до викрадення майна, а також відсутності в автомобілях відбитків
пальців його рук, то з вироку видно, що як показання цих осіб так й інші наявні
докази, суд оцінив в сукупності, відповідно до вимог ст.323 КПК (т.1 а.с.
440-453).

Винність
ОСОБА_1. у вчиненні зазначеного злочину встановлена зібраними у справі
доказами, яким суд дав юридично правильну оцінку і вірно кваліфікував дії
засудженого за ч.2 ст.185 КК України.

Покарання
призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України. При цьому суд належним
чином врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу винного -ОСОБА_1. раніше
судимий, посередньо характеризується за місцем проживання. Також суд врахував
вчинення першого із зазначених злочинів у неповнолітньому віці, як пом'якшуючу
покарання обставину.

Статтею
372 КПК передбачено, що невідповідним
визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно
несправедливим. У своїй апеляції прокурор не навів доводів, які свідчать про
невідповідність призначеного судом покарання ступені тяжкості вчиненого злочину
та особі засудженого ОСОБА_1., і не аргументував необхідності призначення
покарання у виді позбавлення волі на більший строк, тобто чотири роки дев'ять
місяців.

При
призначенні покарання суд врахував роз'яснення, які містяться у п.23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику
призначення судами кримінального покарання». Згідно цих роз'яснень, коли особа,
щодо якої було
застосоване звільнення від
відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій
справі інший злочин, за який
вона засуджується до
покарання, що належить
відбувати реально, застосування
принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань
не допускається. За таких умов кожний
вирок виконується самостійно.

Тому
апеляція державно обвинувача у цій частині не підлягає задоволенню.

Разом з
тим, колегія суддів враховує, що відповідно ст.91 КПК до судових витрат
відносяться суми, що мають бути видані експертам та які витрачені слідчими
органами і судом при провадженні у справі на зберігання, пересилання,
дослідження речових доказів. Дані про суми, які мали бути відшкодовані за
проведення комплексної психолого-психіатричної експертизи, а також про те, що
слідчими органами було витрачено зазначені у вироку суми, в матеріалах справи
відсутні, проте цих обставин суд при винесенні вироку не врахував.

Також
незаконною є вказівка суду про стягнення судових витрат із засуджених у
солідарному порядку, оскільки солідарна відповідальність осіб передбачена
ст.1189 Цивільного кодексу України у разі завдання шкоди їх спільними діями або
бездіяльністю. За роз'ясненнями ч.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 7 липня 1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою
Пленуму Верховного Суду України №12 від 3.12.1997 р.), у справі, в якій
засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з
урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

За таких
обставин рішення про стягнення судових витрат із засуджених ОСОБА_1. і ОСОБА_3. з вироку слід
виключити.

На
підставі наведеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

у
х в а
л и л а :

Апеляцію
прокурора задовольнити частково, а - засудженого ОСОБА_1. залишити без
задоволення.

Вирок
Рівненського міського суду від 28 листопада 2007 року щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_3
змінити.

Виключити з
вироку рішення про стягнення із засуджених ОСОБА_1. і ОСОБА_3. судових витрат .

В решті
вирок залишити без зміни.

С
у д д і

підпис О.К.Коробов підпис А.С.Квятковський підпис С.В.Гладкий

Згідно

Суддя-доповідач С.В.Гладкий