Справа № 345/4778/14-к
Провадження № 11-кп/779/197/2015
Категорія ч.3 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 та апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2015 року, по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.286 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , несудимий,з середньою освітою, ніде не працює, одружений, громадянин України, ?

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.286 КК та із застосуванням ст.69 цього ж Кодексу призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_9 залишено попередньо обраний домашній арешт.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 до державного бюджету 1228 грн. 50 коп. за проведення судово-криміналістичних експертиз.

Вирішено долю речових доказів по справі: автомобіль «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходився на зберіганні у Калуському МВ УМВС України в Івано-Франківській області, корпус дзеркала заднього виду автомобіля, що знаходився в камері схову речових доказів УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.51-52) постановлено повернути обвинуваченому ОСОБА_9 ; одяг потерпілих, що знаходився я в камері схову речових доказів УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.52) постановлено знищити.

За вироком суду, ОСОБА_9 засуджений за те, що він 21 вересня 2014 року, приблизно о 09 год. 20 хв., керував автомобілем марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , який не зареєстрований у Державтоінспекції та рухався ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці», що по вул.600-річчя с.Голиня, що у с.Голинь, Калуського району, Івано-Франківської області, у напрямку м.Стрий, зі швидкістю 120 км/год., що значно перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці дороги. Під час руху ОСОБА_9 не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, проявив неуважність, і перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, з`їхав з проїзної частини дороги на праве узбіччя, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_12 . У подальшому, в стані бокового заносу, автомобіль під керуванням ОСОБА_9 виїхав із правого узбіччя та перетнув проїзну частину дороги і з`їхав на ліве ґрунтовне узбіччя, де вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . В результаті порушення ОСОБА_9 п.п.1.2., 2.3. б), 10.1., 12.1., 12.4. Правил дорожнього руху України (далі ПДР), сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП). внаслідок якої пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 померли від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, а потерпілий ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент заподіяння.

У своїй апеляційній скарзі (далі АС) прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 , покликається на незаконність вироку щодо нього, оскільки судом першої інстанції неправильно вирішено долю речових доказів, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Просить вирок змінити в частині вирішення долі речових доказів, а саме: автомобіль «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходився на зберіганні у Калуському МВ УМВС України в Івано-Франківській області, а також корпус дзеркала заднього виду автомобіля, що знаходився в камері схову речових доказів УМВС України в Івано-Франківській області, передати відповідній установі Івано-Франківській митниці Міндоходів.

Обвинувачений ОСОБА_9 у своїй АС також не оспорює свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, однак покликається на незаконність вироку, оскільки суд не врахував усіх обставин, які пом`якшують покарання, а тому призначив йому надто суворе покарання.

Просить вирок змінити та призначити йому покарання, не пов`язане з обмеженням волі.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подану АС, та заперечили доводи АС обвинуваченого, просили вирок суду змінити та вирішити долю речових доказів, а саме: передати автомобіль «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , а також корпус дзеркала заднього виду автомобіля Івано-Франківській митниці Міндоходів; пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які погодились з доводами АС прокурора та підтримали доводи АС обвинуваченого, просять її задовольнити та призначити йому більш м`яке покарання; думку потерпілої ОСОБА_11 , яка не заперечила проти доводів АС прокурора та АС обвинуваченого; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи та мотиви АС прокурора та АС обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що їх слід задовольнити, виходячи із наступного.

Висновки суду про кваліфікацію неправомірних дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.286 КК відповідають встановленим судом обставинам.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судового слідства в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Покликання прокурора в АС на те, що суд неправильно вирішив долю речових доказів, а саме незаконно повернув обвинуваченому ОСОБА_9 автомобіль «BMW» та корпус дзеркала заднього виду автомобіля, є слушними, виходячи із наступного.

У відповідності до вимог п.3 ч.9 ст.100 КПК, майно, що було предметом кримінального правопорушення, і в тому числі вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Згідно ст.37 Закону України «Про дорожній рух», забороняється експлуатація незареєстрованих транспортних засобів.

Положеннями п.п. в) ПДР забороняється водієві керування транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції та з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого від 21 вересня 2014 року автомобіль «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 був визнаний речовим доказом та постановлено зберігати його на території Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.51). Окрім цього, постановою слідчого від 01 жовтня 2014 року речовим доказом, окрім іншого, визнано корпус дзеркала заднього виду, який передано на зберігання в камеру схову речових доказів УМВС України в Івано-Франківській області (а.с. 52).

Прокурор у своїй апеляції вірно зазначає, що ОСОБА_9 керував транспортним засобом автомобілем «BMW», який не зареєстрований в базі даних ДАІ в Івано-Франківській області. Дійсно, державні номерні знаки НОМЕР_1 , які були на цьому автомобілі під час вчинення ДТП, були зареєстровані на автомобіль «Ford Fiesta», власником якого є обвинувачений ОСОБА_9 .

Оскільки на автомобілі «BMW», яким керував ОСОБА_9 на момент вчинення злочину, знаходились номерні знаки, які не належать цьому транспортному засобу, тому обвинувачений фактично не мав права ним керувати. Формально, вищевказаний автомобіль був вилучений із обігу на території України, а тому не має законних підстав вважати, що ОСОБА_9 є власником вказаного автомобіля.

Враховуючи це, суду першої інстанції слід було керуватись вимогами п.3 ч.9 ст.100 КПК при вирішенні долі речових доказів, а саме: автомобіль «BMW» разом із корпусом дзеркала заднього виду передати відповідній установі Івано-Франківській митниці Міндоходів, однак цього не було зроблено. Тому, вирок суду в цій частині є незаконним.

Стосовно покликань обвинуваченого ОСОБА_9 на суворість призначеного йому покарання, то вони є слушними.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, мотивуючи необхідність застосування до покарання ОСОБА_9 положень ст.69 КК, тільки формально зазначив у мотивувальній частині вироку, що ним враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину. Суд не конкретизував, до якої саме категорії тяжкості відноситься інкримінований обвинуваченому злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК, та не взяв до уваги, що ОСОБА_9 вчинив злочин з необережності, тільки внаслідок перевищення швидкості керованим ним автомобілем.

Судом вірно встановлені обставини, які пом`якшують ОСОБА_9 покарання, зокрема повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненому, сприяння у розкритті злочину та думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, оскільки претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають.

Обставин, які обтяжують покарання, судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

Дійсно, судом першої інстанції правильно встановлено дані про особу обвинуваченого, а саме: наявність на утриманні вагітної дружини та постійний догляд за братом-інвалідом 1-ї групи, позитивну характеристику з місця проживання, однак поза його увагою повністю залишились довідки з наркологічного та психоневрологічного кабінетів, які наявні в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням вищеперелічених обставин, ОСОБА_9 призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК. Разом з тим, колегія суддів погоджується, що така міра покарання є для ОСОБА_9 достатньою, однак з урахуванням усіх обставин справи, її не слід відбувати реально.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК, який у відповідності до положень ст.12 цього ж Кодексу, хоч і відноситься до категорії тяжких, однак вчинений з необережності, без обставин, що обтяжують покарання.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність обставин, які пом`якшують ОСОБА_9 покарання, про які зазначено у вироку суду, зокрема: повне визнання ним вини, щире каяття у вчиненому та сприяння у розкритті злочину, і разом з тим бере до уваги факт відшкодування потерпілим завданих збитків ОСОБА_9 , і тяжке матеріальне становище його сім`ї.

Колегія суддів також враховує дані про особу ОСОБА_9 , зокрема, його молодий вік, і що обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах (а.с.55-56). Як вбачається із представленої апеляційному суду копії виписки із протоколу ЛКК, дружина обвинуваченого - ОСОБА_15 , перебуває у стані вагітності. Окрім цього, як вбачається з довідок про отримання допомоги, які обвинувачений представив апеляційному суду, він отримує допомогу по догляду за своїм братом ОСОБА_16 , який є інвалідом дитинства І групи. Окрім цього, суд апеляційної інстанції бере до уваги думку потерпілих, які у своїх заявах, поданих під час розгляду справи судом першої інстанції, просили суворо не карати ОСОБА_9 (а.с.19, 30, 31), і в ході апеляційного розгляду також подали аналогічні заяви про те, що претензій до ОСОБА_9 вони не мають і не наполягають на реальному відбуванні покарання.

Враховуючи всі вищеперелічені обставини, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_9 можливе без відбування ним реального покарання. Тому, апеляційний суд вважає, що окрім застосування до покарання ОСОБА_9 положень ст.69 КК, до нього слід застосувати ще й положення ст.75 КК та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням.

З урахуванням того, що судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, що виразилось у неправильному вирішенні долі речових доказів, а також у призначенні обвинуваченому надто суворого покарання, а тому вирок щодо ОСОБА_9 слід змінити.

За таких обставин, АС прокурора та АС обвинуваченого ОСОБА_9 підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись вимогами ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Залишити призначене покарання ОСОБА_9 за ч.3 ст.286 КК із застосуванням ст.69 цього ж Кодексу у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст.75 КК, звільнити ОСОБА_9 від призначеного основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.76 цього ж Кодексу.

У відповідності до положень п.3 ч.9 ст.100 КПК, речові докази по справі, а саме: автомобіль «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у Калуському МВ УМВС України в Івано-Франківській області, корпус дзеркала заднього виду автомобіля, що знаходиться в камері схову речових доказів УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.51-52) передати Івано-Франківській митниці Міндоходів.

В решті вирок щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2