Ухвала

іменем україни

16 грудня 2014 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_6
суддів:ОСОБА_7., ОСОБА_8
при секретарі судового засідання ОСОБА_9.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000012 щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, такого, що судимості не має,

який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,

за участю особи, щодо якої закрито кримінальне провадження, прокурора ОСОБА_5, ОСОБА_10,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі з доповненнями прокурор, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення кримінального процесуального закону, ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду й призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає необґрунтованими висновки апеляційного суду про відсутність доказів щодо повноважень ОСОБА_5 По суті заперечуючи правильність встановлення фактичних обставин справи, наполягає на тому, що висновки апеляційного суду щодо досліджених доказів носять вибірковий характер.

У поданих запереченнях ОСОБА_5 наполягає на безпідставності доводів прокурора в касаційній скарзі, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 212 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 340 000 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з керівництвом та організаційно-розпорядчими функціями на підприємствах, організаціях, установах усіх форм власності на строк два роки з конфіскацією майна.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 7370 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат за проведення судово-економічної експертизи.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він, обіймаючи посаду директора ТОВ «Квадро», будучи службовою особою, відповідальною за ведення, оформлення звітної документації про фінансово-господарську діяльність товариства та дотримання вимог чинного законодавства, правильність ведення бухгалтерського й податкового обліку з правом першого підпису на всіх фінансових та банківських документах, усупереч вимогам чинного законодавства ухилився від сплати податків, які входять до системи оподаткування, введених у встановленому законом порядку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.

Так, у період із 27 липня 2005 року по 31 грудня 2006 року при ввезенні ТОВ «Квадро» виноматеріалів в якості давальницької сировини відповідно до зовнішньоекономічного контракту № 2-98-3/04/01 від 02 вересня 2004 року, укладеного з ТОВ «Авіонт» (Російська Федерація), на виконання якого виноматеріали було розміщено у митний режим переробки на митній території України відповідно до положень Закону України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах», ОСОБА_5 всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» провів оплату за митне оформлення виноматеріалів в якості давальницької сировини зі сплатою мита та податків шляхом подання простого векселя авальованого банком, у той час як митне оформлення виноматеріалів, які надходили на адресу ТОВ «Квадро» у митному режимі переробки на митній території України повинно здійснюватися зі сплатою до Державного бюджету України податків та зборів на загальних підставах, внаслідок чого ухилився від сплати акцизного збору в сумі 2 767 500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 березня 2014 року обвинувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 скасовано, кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що надані стороною обвинувачення й досліджені судами першої та апеляційної інстанцій докази не дають підстав стверджувати, що в тих або інших діяннях ОСОБА_5 міститься склад кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_10 на підтримання доводів, викладених у касаційній скарзі, ОСОБА_5, який заперечив проти задоволення касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права оцінювати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. Апеляційний суд не має права розглядати обвинувачення, якого не було висунуто в суді першої інстанції.

Статтею 411 КПК України передбачено, що вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні на підставах невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження лише тоді, коли ця невідповідність вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного характеру чи виховного характеру.

Як убачається з матеріалів провадження, у поданій апеляції ОСОБА_5, заперечуючи правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, стверджував про відсутність у його діянні складу кримінального правопорушення. У поданій апеляції прокурор вказував про неправильне застосування кримінального закону в частині призначення покарання, а саме про залишення поза увагою вимог ч. 2 ст. 53 КК України щодо розміру штрафу.

Усупереч доводам, що містяться в касаційній скарзі, апеляційний суд, діючи в межах своїх повноважень, перевірив усі доводи наведені ОСОБА_5 та прокурором у їхніх апеляціях, і виклав свої висновки в ухвалі, які належно аргументував.

Апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції, безпосередньо дослідивши зібрані у провадженні докази, і,навівши мотиви визнання окремих з них недопустимими й неналежними, встановив, що на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_5 діяння він не був суб'єктом цього кримінального правопорушення, а також керувався відповідним діючим законодавством.

За таких обставин підстав вважати, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 березня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_6ОСОБА_7ОСОБА_8