У К Р А Ї Н А
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11- кп/796/1474/2014 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 309 ч.4 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 -

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0014974 ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2014 року.

Цією ухвалою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час підготовчого судового розгляду цього кримінального провадження звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, та кримінальне провадження закрито на підставі частини четвертої цієї статті у зв`язку з тим, що вона як особа, що страждає на наркоманію та потребувала лікування, добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вказаної ухвали як незаконної та необґрунтованої з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції з тих підстав, що обвинувачена, звернувшись до лікарні, у такий спосіб має на меті ухилитися від кримінальної відповідальності.

В поясненнях обвинувачена, не заперечуючи той факт, що судом двічі у 2004 та 2009 році дійсно судом звільнялась від кримінальної відповідальності з цих же підстав, але повернення до вчинення цих же злочинів було пов`язано з тим, що вона мала психічну залежність від вживання наркотичних засобів, бо через свою хворобу, хворіє на ВІЧ та супутні захворювання, а також тяжкі сімейні обставини розлучення з чоловіком, виховує без батька доньку, яка є інвалідом дитинства, не могла самостійно позбавитися залежності від вживання наркотичних засобів.. Проте після вчинення злочину 27 грудня 2013 року, коли була затримана у зв`язку з тим, що знову незаконно придбала та зберігала при собі наркотичний засіб для особистого вживання, під час досудового провадження, усвідомлюючи, що може продовжувати таку протиправну діяльність, бо запобіжний захід не обирався, не побажала цим скористатися, але впевнено вирішила позбавитися такої психічної залежності та не вживати наркотичні засоби, тому з цією метою, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно зверталася до лікувальних закладів, де тривалий час проходила лікування, та на даний час продовжує лікування від ВІЧ- інфекції, у якому має позитивні результаті, крім того, знову почала проживати разом з батьками і у зв`язку з чим має намір працевлаштуватися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача, а також зазначені пояснення обвинуваченої, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

За матеріалами справи, згідно обвинувальному акту ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у тому, що 27 грудня 2013 року, приблизно о 19 год.30 хв., біля будинку №9-а по вулиці Л.Курбаса в м. Києві вона незаконно без мети збуту придбала медичний шприц з 0,035 гр. опію ацетильованого, який зберігала при собі для особистого вживання, але у цей же день була викрита працівниками міліції.

Ці дії обвинуваченої кваліфіковані за ст.309 ч.1 КК України.

Як убачається з журналу підготовчого засідання, надавши суду документальні підтвердження про те, що обвинувачена страждає психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, має синдром залежності, з 3 січня по 13 січня 2014 року пройшла медикаментозне лікування у Київському міському лікувально-консультативному центрі №12. Також згідно довідки з таким же діагнозом обвинувачена двічі перебувала у відділенні НВ-5 на лікуванні у Київській міській наркологічній лікарні «Соціотерапія» з 16 січня по 4 березня 2014 року та з 12 березня по 27 травня 2014 року, вона заявила клопотання про застосування до неї положень, передбачених частиною четвертою ст.309 КК України, та про звільнення її від кримінальної відповідальності, наполягаючи на тому, що зверталась до лікувальних закладів саме з метою позбутися залежності від наркотичних засобів, а не заради ухилення від кримінальної відповідальності.

Піддавати сумніву ці факти як судом першої інстанції, так і колегією суддів не встановлено.

Між тим, прокурором, який у судовому засіданні заперечував проти задоволення такого клопотання обвинуваченої, як і в апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів на підтвердження своєї позиції щодо уникнення обвинуваченою від кримінальної відповідальності у такий спосіб.

Крім того, посилання апелянта на те, що про такий намір обвинуваченої свідчить і той факт, що до лікувального закладу вона звернулася лише через три місяці після вчиненого злочину, не заслуговують на увагу, бо спростовуються даними наданих довідок, з яких убачається, що лікування ОСОБА_7 розпочала майже зразу ж після її викриття у вчиненому злочині, пов`язаному з незаконним обігом наркотичних засобів.

Також за даними, що містяться у кримінальному провадженні, обвинувальний акт був затверджений прокурором та вручений обвинуваченій 30 січня 2014 року, проте який направлений до суду лише 7листопада 2014 року.

За доводами обвинуваченої, за цей час вона неодноразово зверталася добровільно у лікувальні заклади з метою позбутися психічної залежності від вживання наркотичних засобів.

Водночас, у справі відсутні відомості про те, що за цей час вона поверталася до вчинення аналогічних злочинів, і такі дані не надані прокурором.

Отже, доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо прийняття судом незаконного та необґрунтованого рішення про застосування до обвинуваченої положень частини 4 ст.309 КК України та її звільнення від кримінальної відповідальності не ґрунтуються на матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 407 ч.3, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України та закриття кримінального провадження, - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набуває законної чинності з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4