154/362/15-к
1-кп/154/43/15
ВИРОК
іменем України
06 лютого 2015 року м.Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , молодщий сержант
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ч.3 ст.407 КК України,-
в с т а н о в и в:
Відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій підготовці) НОМЕР_2 (на даний час В НОМЕР_3 польова пошта) по стройовій частині № 90 від 22.04.2014 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду старшого механіка водія - номера обслуги 2 - ої зенітно - ракетної батареї зенітного ракетно - артилерійського дивізіону.
Так, 27.06.2014 року, після перебування на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні військового госпіталю військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_6 був виписаний з вказаного лікувального закладу з видачею йому на руки виписного епікриза. Згідно рішення військово - лікарської комісії від 27.06.2014 року на підставі розладу хвороб останній потребував звільнення від виконання службових обов`язків на 15 діб, тобто до 15 липня 2014 року.
Однак, після закінчення вказаного терміну ОСОБА_6 в розпорядження військової частини не повернувся, а залишився вдома проводячи час на власний розсуд.
В подальшому, 01.08.2014 року він подав до військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України заяву щодо забезпечення його направлення до військово - лікарської комісії на предмет придатності для подальшого проходження військової служби. На підставі направлення військової прокуратури ОСОБА_6 з 04.08.2014 - 15.08.2014 року проходив стаціонарне лікування у госпіталі військової частини НОМЕР_5 .
Після визнання придатним для проходження військової служби, повернувся до військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 та продовжив проходити військову службу.
Таким чином, 15.07.2014 року старший механік водій - номер обслуги 2 - ої зенітно - ракетної батареї зенітного ракетно - артилерійського дивізіону ОСОБА_6 без поважних на те причин не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_2 , яка розташована по АДРЕСА_2 , а в період з 15.07.2014 року до 01.08.2014 року проводив час на власний розсуд за місцем проживання своєї сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , до прибуття 16.08.2014 року до військової частини НОМЕР_2 / АДРЕСА_1 .
Цим самим, останній всупереч вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинив нез`явлення вчасно на службу з відпустки без поважних причин тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 ч. 2 КК України.
В подальшому, ОСОБА_6 перебуваючи в військовій частині польова пошта НОМЕР_6 (колишня військова частина НОМЕР_2 та польова пошта НОМЕР_1 ) 28.09.2014 року самовільно, без відповідного дозволу залишив територію вищевказаної військової частини, чим порушив порядок проходження військової служби та до 20.01.2015 року знаходився за місцем свого проживання в с. Череваха Маневицького району, проводячи час на власний розсуд.
Тобто ОСОБА_6 у порушення вимог вищевказаних нормативно - правових актів без поважних причин самовільно залишив військову частину та був відсутній на службі тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 ч. З КК України.
Під час досудового розслідування між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 28 січня 2015 року укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з угодою, ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,ч.3 ст. 407 КК України. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди йому буде призначене покарання: за ч.2 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік, за ч.3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 буде звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст.76 КК України, а саме: не виїжджатиме за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачений визнав себе винуватим, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості.
Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального кодексу України, зокрема, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Речові докази відсутні. Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ч.3 п.1 ст. 314, ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
засудив:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ч.3 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання:
-За ч.2 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;
-За ч.3 ст.407 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити за цим вироком покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Процесуальні витрати та речові докази - відсутні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_1