Справа №488/5721/14-к 25.02.2015 25.02.2015 25.02.2015

Провадження № 11-кп/784/114/15 Категорія: ст. 185 ч. 2 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2014 року обвинуваченого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, що не має місця реєстрації, тимчасово проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимий: 21 липня 2014 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривен, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2014 року покарання у виді штрафу замінено на громадські роботи на строк 50 годин, які відбуті 05 грудня 2014 року; -

- засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, з покладенням передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчій інспекції.
В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Корабельного району м. Миколаєва ОСОБА_6 просить скасувати даний вирок відносно ОСОБА_7 в частині звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок підлягаючим скасуванню через необґрунтоване звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
На думку прокурора суд:
не дав повної оцінки даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного корисного злочину;
не в повній мірі врахував, що потерпілий ОСОБА_10 є особою похилого віку, єдиним джерелом існування якого є державна пенсія, і спричинена ОСОБА_7 шкода у розмірі 2 600 грн. для пенсіонера ОСОБА_10 є значною;
безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання, відшкодування завданого збитку, посилаючись на повернення потерпілому лише 1 000 грн.
вважає, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме його виправленню і не буде запобігати вчиненню ним нових злочинів.
Водночас, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, вважає, що ОСОБА_7 заслуговує на більш м`яке покарання ніж призначене судом, і просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
08 жовтня 2014 року приблизно о 12.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку № 22 на вул. Артема в м. Миколаєві, побачив ОСОБА_10 1937 року народження, який сидів на лаві поблизу. Дізнавшись під час розмови від своїх знайомих, що ОСОБА_10 щойно зняв гроші з депозитного рахунку, ОСОБА_7 підсів до нього. Побачивши у сумці ОСОБА_10 гроші, керуючись раптово виниклим корисливим умислом, спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном, діючи непомітно для останнього та своїх знайомих, ОСОБА_11 , просунувши руку до сумки потерпілого, повторно таємно викрав належні тому гроші в сумі 2 600 грн.
З викраденим майном ОСОБА_7 з місця події зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0003173, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини прокурором не оспорюються.

Згідно вимог ст. 369 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначеним вимогам вирок суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 65, 66, 67 КК України належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочин аналогічної спрямованості, за місцем проживання характеризується посередньо; обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину відносно особи похилого віку; пом`якшуючі покарання обставини повне визнання вини та щире розкаяння у вчиненому, часткове відшкодування потерпілому спричиненої шкоди.
За таких обставин є необґрунтованими доводи прокурора про неналежне врахування судом ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, даних про особу обвинуваченого та обтяжуючої покарання обставини.
Твердження апелянта про безпідставність врахування судом такої пом`якшуючі покарання обставини, як часткове відшкодування потерпілому спричиненої шкоди, не ґрунтується на законі, оскільки за матеріалами справи потерпілому дійсно добровільно частково відшкодована шкода в сумі 1 000 грн. Так, з реєстру матеріалів досудового розслідування № 0003173 в розділі «Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» під № 1 зазначено «Добровільна видача грошових коштів в сумі 1 000 грн. потерпілому ОСОБА_10 09.10.2014 року 14.10.2014 року (а. с. 4, 5). І залишати зазначений факт поза увагою, як пропонує прокурор, суперечить вимогам ст. 66 КК України.

Доводи прокурора про те, що єдиним джерелом існування потерпілого ОСОБА_10 є державна пенсія, і що спричинена шкода у розмірі 2 600 грн. для нього є значною, є голослівними і, по суті, є припущеннями та міркуваннями апелянта, оскільки справа розглядалася судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України у відсутність потерпілого ОСОБА_10 (згідно його заяви від 04.12.2014 року (а. с. 18)), а тому ці міркування та припущення не можуть бути підставою для погіршення становища обвинуваченого.

Що стосується посилання прокурора на те, що обвинувачений не працює і не вживає заходів до працевлаштування та отримання законного прибутку, то вони також носять характер міркувань та припущень і тому теж не можуть бути підставою для погіршення становища обвинуваченого. Крім того, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_7 , що містяться на технічному носії інформації, на якому зафіксовано розгляд справи в суді першої інстанції, ОСОБА_7 пояснював, що працює за усними договорами. Зазначене стороною обвинувачення не спростовано.

Окрім врахованих судом першої інстанції пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставин, апеляційний суд враховує і таку пом`якшуючу його покарання обставину, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки саме обвинуваченим повідомлено органу досудового розслідування про фактичні обставини справи, які були відомі лише йому, і який добровільно видав частину викрадених грошей.
Про наявність даної пом`якшуючої покарання обставини, до речі, зазначав в судових дебатах суду першої інстанції і сам апелянт - прокурор ОСОБА_6 , мотивуючи свою позицію щодо доцільності звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Доводи прокурора щодо не виконання ОСОБА_7 попереднього вироку на момент вчинення даного злочину є безпідставними, оскільки на момент постановлення даного вироку, а саме - 05 грудня 2014 року ним відбуте покарання у виді 50 годин громадських робіт. За такого, зазначена апелянтом дана обставина жодним чином не впливає на суть прийнятого судом першої інстанції рішення в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, що і оспорює апелянт.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильність застосування ст. 75 КК України, то вони також є безпідставними та непереконливими.

Суд першої інстанції, зваживши на сукупність вищезазначених пом`якшуючих покарання обставин та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовано прийшов до переконання про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення із зазначенням, що досягти мети його виправлення та запобігти вчиненню ним нового злочину можливо без його ізоляції від суспільства.
Також безпідставними є і доводи апелянта про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, оскільки саме таке покарання і призначено судом першої інстанції.
З огляду на вищевикладене відсутні підстави для скасування вироку суду та погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 , і відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Корабельного району м. Миколаєва ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3