У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.

суддів

Жука В.Г., Заголдного В.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 14 червня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 на постановлені щодо ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 судові рішення.

Вироком
Петрівського районного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше
не судимого, -

засуджено:

- за ч. 3 ст.
186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст.
15, ч. 5 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю;

- за ч. 5 ст.
185 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю;

- за ч. 5 ст.
186 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
його власністю;

- за ч. 4 ст.
187 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю;

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 остаточно визначено 8
років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше судимого:

1. 18.07.2001р.
Дніпропетровським

обласним судом за ч. 2 ст. 141 КК України

на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою

виконання вироку на 2 роки;

2. 09.12.2001р.
Жовтневим районним судом

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 71 КК України

на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого

від відбування покарання з випробуванням з

іспитовим строком 3 роки, -

засуджено:

- - за ч. 4 ст. 186 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч. 3 ст.
187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
його власністю.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3 визначено 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_3 остаточно визначено 8
років 6 місяців позбавлення волі.

Цим
же вироком засуджені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судові рішення щодо яких у касаційному
порядку не оскаржені.

Вирішено
питання про стягнення із засуджених різних сум на користь потерпілих та
цивільних позивачів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою
Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 червня 2006 року вирок щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 змінено.

Дії ОСОБА_1 перекваліфіковано: з ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК
України на ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання 3
роки позбавлення волі; з ч. 5 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України і
призначено йому покарання 4 роки позбавлення волі; з ч. 5 ст. 186 КК України на
ч. 3 ст. 186 КК України і призначено йому покарання 4 роки позбавлення волі; з
ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 187 КК України і призначено йому покарання
7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 остаточно
визначено 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Дії ОСОБА_3 перекваліфіковано з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 3 ст.
186 КК України і призначено йому покарання 4 роки позбавлення волі, яке є його
власністю; за ч. 3 ст. 187 КК України призначено йому покарання 7 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі
ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3. визначено 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 71
КК України за сукупністю вироків йому остаточно визначено 7 років 6 місяців
позбавлення волі.

Крім того змінено вирок в частині вирішення цивільних
позовів.

У решті цей вирок залишено без зміни.

За
викладених у вироку обставин, зі змінами, внесеними апеляційним судом, ОСОБА_1
та ОСОБА_3 визнані винними у вчиненні на територіях Дніпропетровської та
Кіровоградської областей у квітні - травні 2004 року таких злочинів:

- ОСОБА_1 у
таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою
групою осіб, з проникненням у приміщення; у замаху на таємне викрадення чужого
майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у
приміщення; у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке
не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілих, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення; у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством,
небезпечним для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, та погрозою
застосування такого насильства, вчиненому за попередньою змовою групою осіб,
поєднаному з проникненням у приміщення, особою, яка раніше вчинила розбій;

- ОСОБА_3 у
відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є
небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення; у нападі з
метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя
та здоров'я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою
осіб, поєднаному з проникненням у приміщення.

У
касаційних скаргах:

- засуджений
ОСОБА_1 стверджує, що злочини вчинив під тиском і погрозами особи на ім'я
ОСОБА_6, умислу на заволодіння чужим майном не мав, лише перевозив викрадене,
про наміри інших засуджених по справі не знав, за першим епізодом намагався
запобігти вчиненню злочину, зазначає, що справа за ч. 3 ст. 187 КК України
сфальсифікована, потерпілі давали суперечливі показання, посилається на
неправильне застосування кримінального закону та необґрунтованість визнання
автомобіля ЗІЛ-130 знаряддям злочину, просить, як убачається зі змісту скарги,
вирок та ухвалу щодо нього скасувати, а справу направити на нове розслідування,
чи змінити судові рішення, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст.
186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України та пом'якшити призначене покарання;

- захисник
ОСОБА_2 зазначає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні злочинів не доведена, оскільки той
на здогадувався, що вчиняв злочини, інші засуджені обмовили ОСОБА_3 під тиском
працівників міліції, їх показання є суперечливими, посилається на
невідповідність вимогам закону вироку та ухвали й на інші порушення
кримінально-процесуального закону, вказує на неврахування судом при призначенні
покарання даних про особу підзахисного, просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_3
скасувати, а справу закрити на підставі ст. 6 п. 2 КПК України.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки
суду про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів за обставин,
викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, зокрема,
показаннях засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інших засуджених, які під час
досудового слідства давали показання, в яких повністю визнавали свою вину у
вчиненні злочинів та детально і узгоджено розповідали про обставини їх
вчинення. За деякими епізодами засуджені визнали свою вину і в судовому
засіданні. Їх вина підтверджується також показаннями потерпілих ОСОБА_7,
ОСОБА_8., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_15, ОСОБА_15., ОСОБА_16, ОСОБА_17 даними протоколів
огляду місця події, відтворення обстановки та обставин події, очних ставок та
іншими доказами по справі.

Доводи
в касаційних скаргах засудженого ОСОБА_1 про неправильність кваліфікації його дій та захисника ОСОБА_2 про необґрунтованість засудження ОСОБА_3 є безпідставними. Вони
перевірялися судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи.

Ці
доводи спростовуються детальними та послідовними показаннями засуджених ОСОБА_1
та ОСОБА_3 та інших, які вони давали
під час досудового слідства, у тому числі і при відтворенні обстановки та
обставин події. Зазначені показання засуджених
повністю узгоджуються з показаннями потерпілих, про обставини вчинення злочинів
щодо них та іншими здобутими по справі доказами.

Зміна
засудженими показань у судовому засіданні правильно оцінена судом як бажання
уникнути відповідальності.

Доводи у
скарзі ОСОБА_1 про необґрунтованість
визнання автомобіля ЗІЛ-130 знаряддям злочину також перевірялися апеляційним
судом і правильно визнані необґрунтованими, оскільки, згідно
вірно встановлених судом фактичних обставин справи, оскільки саме цим автомобілем
засуджені перевозили викрадену з місць вчинення злочинів худобу.

Аналіз
усіх доказів по справі дає підстави касаційному суду зробити висновок про
правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст.
185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_3. за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст.
186 КК України.

При
перевірці матеріалів справи не знайшли свого підтвердження викладені в скарзі
захисника ОСОБА_2 доводи про застосування щодо засуджених під час досудового
слідства недозволених методів ведення слідства.

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону України, які тягли б за собою
зміну чи скасування вироку та ухвали, не виявлено.

Покарання
засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зі змінами,
внесеними апеляційним судом, призначено з додержанням вимог ст.
65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ними злочинів, даних про
особу винних та конкретних обставин справи. Обране засудженим покарання є
необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи
наведене та керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

У
задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2
відмовити.

С у д д
і :

Редька А.І. Жук
В.Г. Заголдний
В.В.