Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гандзюка В.П.,

суддів Томенчука Б.М., Дячука В.М.,

з участю: прокурора Іліки Д.І.,

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

обвинуваченого ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляцією прокурора Іліки Д.І., який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Коломийського міськрайонного суду від 24 лютого 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

Вказаною постановою кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.368 КК України повернуто прокурору Чернівецької області для організації додаткового розслідування.

Органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що займаючи посаду судді Садгірського районного суду м. Чернівці, одержав хабара в сумі 1000 євро та талони на бензин від громадянина ОСОБА_4 за прийняття позитивного рішення у справі про адміністративне правопорушення щодо останнього.

Повертаючи справу на додаткове розслідування, суд мотивував своє рішення тим, що досудове слідство по справі проведено неповно, і ця неповнота не може бути усунута в судовому засіданні, оскільки їх обсяг та характер дій, які необхідно виконати, виходять за межі судового слідства. Крім цього, без встановлення додаткових даних, суд не має можливості дати оцінку зібраним та дослідженим доказам та прийняти обґрунтоване і законне рішення про винність чи невинність підсудного. Разом з тим, суд вказав і на грубі, на його погляд, процесуальні порушення, допущені органами досудового слідства, що унеможливлювало направлення справи щодо ОСОБА_3 до суду.

У поданій апеляції прокурор вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою.

Зокрема, в апеляції вказується на те, що суд першої інстанції вдався до аналізу та оцінок доказів, що є недопустимим на стадії попереднього розгляду кримінальної справи. Разом з тим, прокурор вважає неправильним та немотивованим висновок про невиконання органами досудового слідства вказівок заступника Генерального прокурора України, а також посилається на неправильне тлумачення судом норм КПК України та постанов Пленуму Верховного Суду України.

Просить постанову суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_3 подав заперечення на апеляцію прокурора, у яких вважає, що вказана апеляція не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставною. Просить постанову Коломийського міськрайонного суду від 24 лютого 2012 року залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію та просить її задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисників, які просять відхилити апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши викладені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст.246 КПК України при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

За клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника суддя вправі повернути справу на додаткове розслідування для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, якщо окремий розгляд справи щодо них неможливий.

Таким чином, суд у ході попереднього розгляду справи діяв підставно та в силу закону повинен був вирішити відповідні клопотання захисників, які вказали на неналежне розслідування кримінальної справи органами досудового слідства, грубі порушення вимог процесуального закону, явну неповноту та однобічність слідства, що на їх погляд є перешкодою для призначення справи до розгляду по суті. Крім цього, вказали на неможливість дотримання принципів обєктивності судового розгляду через невстановлення та невирішення ряду обставин, які мають безпосереднє та визначальне значення для справи відносно підзахисного ОСОБА_3 ОСОБА_3 таких, відсутність остаточного рішення про наявність чи відсутність в діях працівників міліції, зокрема ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також ОСОБА_4, складів ряду злочинів, в тому числі і провокації хабара, оскільки таке рішення прямо впливає на висновок щодо наявності в діях обвинуваченого обєктивної сторони кваліфікуючої ознаки злочину вимагання хабара.

Вирішуючи заявлені клопотання суд першої інстанції прийшов до переконання про необхідність повернення справи саме зі стадії попереднього розгляду та виходив з ряду тверджень, на які послалися захисники, а саме:

-невиконання вказівок заступника генерального прокурора України ОСОБА_8 від 9 вересня 2011 року №06/1-36228-11, лист якого було скеровано Прокурору Чернівецької області (т.3 а.с.30) та вказано на ряд процесуальних порушень, які були допущені слідством при розслідуванні кримінальної справи;

-відсутність кінцевих рішень щодо законності діянь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4;

-неповнота та суттєві суперечності щодо обставин фіксування та документування дій обвинуваченого;

-необхідність проведення слідчих та процесуальних дій.

Основні висновки суду з приводу заявлених клопотань є слушними та належним чином обґрунтованими.

Насамперед, суд, даючи оцінку обґрунтованості клопотань, змушений аналізувати певні обставини, на які вказують учасники. При цьому, суд не повинен давати юридичну оцінку зазначеним обставинам у плані встановлення дійсних обставин справи, що характеризують діяння як злочин, доведеність чи недоведеність вини обвинуваченого та кваліфікації його протиправних діянь.

Як слідує зі змісту постанови, суд першої інстанції вказав на певні обставини, що хоч і можуть бути доказами в справі, однак не дав оцінки їх конкретної ролі в доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого. Тобто, на думку колегії суддів, суд вдався тільки до процесуальної оцінки в плані зясування чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. Цей обовязок випливає з правил п.5 ч.1 ст.237 КПК України.

Таким чином, апеляційне покликання прокурора на те, що суд на стадії попереднього судового розгляду дав юридичну оцінку певним доказам, не в повній мірі відповідає матеріалам справи.

Зокрема, прокурор вказує в апеляції, що суд першої інстанції безпідставно вказав про обставини здійснення ОСОБА_4 підприємницької діяльності. Однак таке твердження не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з постанови, питання факту здійснення підприємницької діяльності заявника ОСОБА_4 суд окреслив лише з точки зору відсутності належного дослідження та усунення протиріч на стадії досудового слідства, що було покладено в завдання слідству обовязковими вказівками Генеральної Прокуратури (у листі ГПУ вказано, що належним чином не з'ясовано чи дійсно ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення та чи вилучались у нього кошти).

Те саме стосується і обставин звернення ОСОБА_4 в ДДСБЕЗ МВС України та його попередньої «співпраці» з працівниками УДСБЕЗ, законність заведення оперативно-розшукової справи, правомірність аудіозапису розмов на диктофон, його належність та подальше розшифрування, невідповідність підписів понятих, наявність фактів отримання скетч-карток АЗС та їх кількості, які суд оцінив як такі, що містять ряд протиріч і, всупереч наполегливим вимогам ГПУ, не були належним чином усунені.

Безпідставним є і твердження прокурора про те, що суд у тій чи іншій мірі розтлумачив ці суперечності на користь обвинуваченого, оскільки будь-яких висновків про недоведеність вини ОСОБА_3 чи недостатність певних доказів суд не висловлював.

Разом з тим, слід погодитися з доводами прокурора про те, що в окремих випадках суд некоректно висловився про недопустимість використання конкретного аудіозапису як доказу, що здобутий незаконно, так як це можна вважати оцінкою доказу по суті. Неправильним є і покликання суду на необхідність дослідження наявності конфлікту серед суддів Садгірського районного суду м. Чернівці та проведення з цього приводу слідчих дій.

Таким чином, ці посилання суду, які суттєво не впливають на правильність прийнятого рішення, слід виключити з постанови.

Не є правильним висновок апелянта, що суд в постанові не повинен був посилатися на прийняті попередні рішення судів, що вступили в законну силу, оскільки в такий спосіб суд підкреслив уже встановлені обставини, які мають певну юридичну преюдицію і не можуть отримувати іншої оцінки слідчими органами та і самим судом.

Так, Постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.11.2011року, 29.12.2011 року, 26.10.2011 року, 29.12.2011 року, які вступили в законну силу, констатують процесуальну необхідність одночасного розгляду справ відносно ОСОБА_9, оскільки одне рішення істотно впливає на правильність другого (звільнення від відповідальності того, хто дав хабар, неможливе без доведеності вини того, хто такий хабар вимагав). У зв'язку з цим, суд першої інстанції не оцінив докази по суті, як про це апелює прокурор, а вказав на процесуальні порушення органів досудового слідства, в тому числі і нехтування ними юридичною силою нескасованих рішень суду.

Що стосується тверджень апелянта про те, що органами досудового слідства були виконані прямі вказівки заступника генерального прокурора України В. ОСОБА_8, то вони не відповідають дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи, заступником генерального прокурора України ОСОБА_8, після вивчення матеріалів кримінальної справи та проведення оперативної наради у Генеральній прокуратурі, листом від 9 вересня 2011 року №06/1-36228-11, який було скеровано прокурору Чернівецької області (т.3 а.с.30), вказано на ряд процесуальних порушень, які були допущені при розслідуванні кримінальної справи, а саме: під час попереднього слідства допущено істотну неповноту, необ'єктивність, грубе порушення норм кримінально-процесуального законодавства, проігноровані вказівки Генеральної прокуратури. У листі вказано, що належним чином не з'ясовано чи дійсно ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення, чи вилучались у нього кошти, чи спілкувався він раніше з працівниками правоохоронних органів, на підставі чого записував розмову з ОСОБА_3, не надано правової оцінки діям працівників міліції, які приймали участь в оперативно-розшукових заходах стосовно ОСОБА_3, дозвіл суду на використання оперативно-технічних заходів отримано раніше, ніж надійшла заява ОСОБА_4, не перевірено належним чином відсутність обліку вилучених коштів тривалий час до ВФРЕ УМВС, не ініційоване службове розслідування з цього приводу, відсутні дані про вимагання ОСОБА_3 скетч-карток на заправку автомобіля, не проведено очної ставки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не перевірено належним чином наявність неприязних відносин між ОСОБА_3 та головою суду ОСОБА_10, не встановлено чому копія протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 від 18.12.2010 року різниться від його оригіналу, належним чином не перевірено причини, з яких грошові кошти, вилучені у ОСОБА_4 18 грудня 2011 року, фактично були передані до УМВС лише 24 та 31 січня 2011 року, наявність в матеріалах справи двох різних постанов про передачу коштів до ВФРЕ від 20.12.2010 року та 18 січня 2011 року.

Цим же листом було зазначено, що ГПУ вже звертала увагу на такі ж упущення, однак слідством вони не усуваються, а натомість проводяться слідчі дії, які не стосуються предмету доказування у справі.

12 вересня 2011 року строк досудового слідства був продовжений до шести місяців. Як слідує з матеріалів кримінальної справи, за цей період тільки були додатково допитані окремі особи, які підтвердили раніше дані показання (а.с.63-102 т.3). Жодних додаткових даних, слідство не встановило та матеріалів справи, крім процесуальних рішень, не долучило. Суд першої інстанції правильно вказав на те, що вказівки в повному обсязі не були виконані, а допущені процесуальні порушення не виправлені.

Покликання прокурора в судовому засіданні на те, що вказівки в зазначеному обємі не можуть бути виконані та його сумнів щодо відповідності таких вказівок, є безпідставними і прямо суперечать закону.

Колегія суддів погоджується і з висновком про те, що розгляд кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 не можливий без остаточного вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності працівників міліції, зокрема ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та працівників ВФРЕ УМВС України в Чернівецькій області, причетних до оприбуткування та повернення коштів ОСОБА_4, а також ОСОБА_4, тобто остаточного з'ясування зазначених обставин у вищевказаних судових рішеннях, які є частиною об'єктивної сторони злочину, що ставиться в вину ОСОБА_3

Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції» №6 від 30.05.2008 року - правильною є практика тих суддів, які розцінюють як суттєві такі порушення, допущені прокурором при виконанні ним вимог ст.ст. 228-232 КПК України, як направлення справи до суду за наявності невирішених письмових вказівок прокурора органу дізнання або слідчому про проведення додаткового розслідування. При цьому, у відповідності до ч.3 ст.227 КПК України, вказівки прокурора органам дізнання і досудового слідства у звязку з порушенням і розслідуванням ними кримінальних справ, дані в порядку, передбаченому КПК, є для цих органів обовязковими. Вказівка апелянта, що такі положення Постанови Пленуму не повинні братися до уваги, явно суперечить законодавству.

Таким чином, суд приходить до висновку, що під час досудового слідства по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 за ст.368 ч.2 КК України допущено ряд істотних процесуальних порушень вимог КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до слухання.

Перераховані вище істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону можуть бути усунені тільки в межах нового розслідування, оскільки суд, в силу положень ст.16-1 КПК України щодо змагальності сторін у кримінальному процесі, не вправі перебирати на себе функції обвинувачення та здійснювати повноваження органу розслідування.

Апеляційні покликання прокурора на те, що суд при попередньому розгляді припустився процесуальних порушень та неправильно розтлумачив норми процесуального законодавства, є необґрунтованими, а тому його апеляційні вимоги з цих підстав до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366,367, 379, 382 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Постанову Коломийського міськрайонного суду від 24 лютого 2012 року про повернення кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.2 ст.368 КК України прокуратурі Чернівецької області для організації додаткового розслідування змінити.

Виключити з постанови суду посилання про необхідність допиту всіх працівників апарату суду, суддів Садгірського районного суду м. Чернівці з приводу конфлікту між заступником голови цього суду та обвинуваченим, а також твердження про недопустимість аудіозапису розмов з ОСОБА_3 як доказу.

В решті постанову залишити без зміни.

Головуючий В.П. Гандзюк

Судді Б.М. Томенчук

ОСОБА_11

Згідно з оригіналом

Суддя В.П. Гандзюк