Справа № 457/60/15-к
провадження №1-кп/457/27/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Трускавецький міський суд Львівської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Трускавці матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, гр. України, українки, офіційно непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Згідно обвинувального акту від 5 січня 2015 року ОСОБА_4 , діючи з корисливим мотивом, маючи, умисел на отримання незаконного прибутку вступила в злочинну змову із ОСОБА_5 (матеріали стосовно якої виділили в окреме провадження) метою якої була організація забезпечення зайняття проституцією іншими особами. Реалізуючи свій злочинний умисел, з весни 2014 року ОСОБА_4 винаймала у ОСОБА_6 приміщення 3-го поверху нічного клубу «Міленіум», що розташований в м. Трускавці, вул. Стебницька, 29, де знаходився топлес-клуб « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Перебуваючи в топлес-клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаді адміністратора ОСОБА_4 , в період з весни 2014 року по 10.12.2014 року організувала зайняття проституцією ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які працювали в топлес-клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » стриптизерками та, згідно попередньої домовленості, надавали послуги сексуального характеру за відповідну грошову винагороду, яка становила 800 гривень за одну годину надання сексуальних послуг.
Після чого, ОСОБА_4 літом 2014 року залучила до зайняття сутенерством ОСОБА_5 , яка працювала в топлес-клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаді бармена. При цьому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на отримання прибутку від зайняття проституцією іншими особами, неодноразово приймали замовлення від клієнтів щодо надання платних послуг сексуального характеру, при необхідності організовували транспортування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для зайняття проституцією, контролювали час початку та закінчення замовлення вищевказаних дівчат, пересвідчувались про відсутність перешкод для зайняття ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проституцією, отримували грошові кошти від клієнтів та дівчат за надання платних послуг сексуального характеру, розподіляли між собою прибутки, отримані внаслідок зайняття проституцією іншими особами. При цьому, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, отримувала від ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошову винагороду в сумі 400 гривень за кожну годину надання останніми сексуальних послуг за винагороду.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 303 КК України, а саме забезпечення зайняття проституцією іншої особою, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.
5 січня 2015 року між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні молодшим радником юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000630 та підозрюваною у цьому провадженні ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно даної угоди прокурор та підозрювана ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваної за ч.2 ст. 303 КК України. Підозрювана в повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.
При цьому сторони досягли порозуміння щодо призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання в межах санкції ч.2 ст.303 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, визначивши іспитовий термін 2 (два) роки та згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, праці або навчання.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, в обсязі підозри, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції ч. 2 ст. 303 КК України.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинила злочин передбачений ч.2 ст. 303 КК України, а саме забезпечення зайняття проституцією іншої особою, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, за яким обвинувачуваній належить призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання.
Судом роз`яснено ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до відповідальності, встановленої законом.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
Затвердити угоду від 5 січня 2015 року про визнання винуватості укладену між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні молодшим радником юстиції ОСОБА_3 та підозрюваною у цьому провадженні ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, визначивши іспитовий термін 2 (два) роки.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, праці або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити без змін домашній арешт.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1