Справа № 1-61/2010 р.
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2010 року Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі : головуючого-судді Ставнійчука В.С.

при секретарі Усатій Т.Є.

з участю прокурора Швець А.І.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Томашпіль справу по обвинуваченню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, пенсіонера по інвалідності третьої групи загального захворювання, раніше не судимого, у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 172 ч.1, 191 ч.2, 366 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В період 2008 року ОСОБА_2 працюючи директором ПТУ-24 Крижопільського району Вінницької області, будучи наділений організаційно-розпорядчими обовязками, щодо керівництва трудовим колективом навчального закладу, грубо порушуючи законодавство про працю 27 серпня 2008 року, незаконно звільнив з посади майстра училища ОСОБА_3 на підставі п.4 ст. 20 КЗпП України.

Крім того, в порушення вимог пунктів 1, 3 ст. 42, ст. 13, ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_4 наказом № 69-1 від 28.09.2008 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України незаконно звільнив викладача зарубіжної літератури ОСОБА_5, яка на час звільнення являлась членом профспілкового комітету, та як працівник зі стажем роботи понад 20 років та спеціаліст вищої категорії, мала переважне право на залишення на роботі, а наказом №87-1 від 27.10.2008 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України незаконно звільнив викладача училища ОСОБА_6, яка на момент звільнення являється головою профспілкового комітету училища, в своїй сім»ї була єдиною особою з самостійним заробітком, на її утриманні перебувало двоє малолітніх дітей віком до шести років та чотирнадцяти років. Звільнення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проведено без попередньої згоди виборчого органу первинної профспілкової організації.

Крім того, ОСОБА_2, працюючи на вищевказаній посаді, будучи наділений правом оперативного управління майном навчального закладу, в 2008 році грубо порушив організаційно-розпорядчі функції, директора училища та зловживаючи службовим становищем, всупереч інтересам служби здійснив незаконне відчуження та розтрату бюджетних коштів для виплати стипендії студентам, які навчались в Городківському ПТУ-24 без відриву від виробництва.

Так, вимогами підпункту 1 п.1 « Порядку призначення і виплати стипендії» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року № 882 визначено, що стипендія виплачується учням професійно-технічних закладів денної форми навчання, яка є основною формою здобуття первинного рівня освіти або кваліфікації з відривом від виробництва.

Проте, всупереч вищенаведеного визначеного порядку та вимог п.6.2 «Положення про організаційно навчального процесу у вищих навчальних закладах», затвердженого наказом Міністерства освіти України від 2.06.193 року № 161 ОСОБА_2 зловживаючи службовим становищем всупереч інтересам служби, видав наказ від 1.09.2008 року про зарахування учнями Городківського ПТУ-24 осіб, які працювали на виробництві та установах або одночасно навчались на денній формі навчання у вищих учбових закладах.

В подальшому, порушуючи повноваження директора професійно-технічного закладу ОСОБА_2 всупереч інтересам служби, двічі видав накази № 26 від 28.01 2008 року та № 128 від 2.07.2008 року про призначення стипендій учням Городківського ПТУ-24, які продовжували працювати на виробництві та установах або одночасно навчались у вищих навчальних закладах. Внаслідок цих дій були безпідставно нараховані і виплачені стипендії таким учням ОСОБА_7 805,68 грн., ОСОБА_8-828.80 грн., ОСОБА_9 -1989 грн., ОСОБА_10 925,17 грн., ОСОБА_11- 1354 грн., ОСОБА_12 1520,50 грн., ОСОБА_13 714 грн., ОСОБА_14 937,70 грн., ОСОБА_15 1134, 01 грн., ОСОБА_16 728,80 грн., ОСОБА_17 1182,70 грн., ОСОБА_18 909,69 грн., ОСОБА_19 1180, 50 грн., ОСОБА_20 1594,40 грн., ОСОБА_21 1594, 40 грн., ОСОБА_22 848,80 грн., ОСОБА_23 -828, 80 грн., а всього на загальну суму 20171, 96 грн.

Крім того, ОСОБА_2, як директор училища, будучи наділений правом оперативного управління майном навчального закладу, протягом 2008-2009 років грубо порушив свої повноваження та використав організаційно-розпорядчі функції директора училища всупереч інтересам служби, для привласнення бюджетних коштів, які були виділенні для навчання слухачів курсів водіїв в училищі.

Так, з метою незаконного привласнення бюджетних коштів ОСОБА_2 порушуючи вимоги ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» , незаконно розпорядився отримувати плату за навчання від слухачів курсів водіїв готівкою, чим не забезпечив надходження грошових коштів на спеціальний реєстраційний рахунок училища. Для цього протягом тривалого часу незаконно отримував готівкою гроші за навчання слухачів курсів водіїв в сумі 5626 грн., які на спеціальний рахунок училища не повернув, привласнив та звернув на власну користь.

Окрім цього, з метою незаконного заволодіння коштами, які надходили готівкою від слухачів курсів водіїв ОСОБА_2 використав фіктивний документ про ремонт службового автомобіля, а за закуплені за бюджетні кошти запчастини до автомобіля та автошини привласнив та звернув на власну користь.

Так, з отриманих за готівку коштів від слухачів курсів водіїв, як плату за навчання, купив у приватних підприємців запчастини та автошини до автомобіля ГАЗ 83 на загальну суму 6256 грн., які маючи на меті не передавати до службового закладу та звернути на свою користь, навмисне підробив комісійний акт про списання вищевказаних куплених запчастин, а саме і редуктора заднього мосту вартістю 2340 грн.; двох піввісей заднього мосту вартістю 360 грн.; поршневої груші вартістю 480 грн.; диска зчеплення вартістю 120 грн.; первинного валу вала вартістю 56 грн.; трьох автошин 240/508 вартістю 2670 грн.; автошину 175/75 Р 13 вартістю 230 грн.;для чого неправдиво інформував майстрів виробничого навчання ОСОБА_24, ОСОБА_25, викладача курсів ОСОБА_26 про здійснений ремонт автомобіля, які повіривши директору училища та на його прохання підписали підроблений останнім комісійний акт, в якому містилася інформація про ремонт автомобіля ГАЗ -53 в період з 2 по 12 серпня 2008 року.Вказаний акт ОСОБА_2,як директор училища затвердив своїм розпорядчим підписом та передавдо бухгалтерії,підтверджуючи фіктивним документом використання бюджтних коштів в сумі 6256 грн.

Всього за період з 2008 року по квітень 2009 року ОСОБА_2 зловживаючи службовим становищем привласнив бюджетних коштів та майна на загальну суму 11882 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2 в інкримінованому йому злочинах визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому й по суті предявленого обвинувачення пояснив, що при звільненні з роботи ОСОБА_3, ОСОБА_27, ОСОБА_6 із-за незнання законодавства , ним було грубо порушено законодавство про працю, а саме не дотримано процедури для звільнення, хоча підстави для звільнення існували. Порушення процедури звільнення є не отримання попередньої згоди профспілкового комітету училища. Будь-яких інших особистих мотивів при звільненні не існувало. Про порушення законів про працю при звільненні йому стало відомо з рішень Крижопільського районного суду, яким ОСОБА_3, ОСОБА_27, ОСОБА_6 було поновлено на попередніх посадах.

Щодо призначення і виплати стипендій учням училища, які зараховані на навчання, однак при цьому працювали на виробництві чи в бюджетних установах або навчались на денній формі навчання у вищих навчальних закладах, то він керувався положенням Статуту учбового закладу, яким дозволенно таку форму навчання. Також врахував й те, щ така практика призначення стипендії таким учням існувала і до його призначення директором училища, тобто директорами навчально закладу ОСОБА_28 та ОСОБА_29. Накази про призначення стипендій він видав на підставі рішень спільного засідань адміністрації, майстрів виробничого навчання і викладачів училища на нарахування стипендії, тобто це не його одноособове рішення. Щоби впевненості у правомірності своїх дій, оскільки у ньому існували сумніви щодо правильності своїх дій, оскільки у нього існували сумніви щодо правильності нарахування стипендій учням, які фактично працювали фактично без відриву від виробництва, тобто по індивідуальних графіках у вільний від роботи час, дирекція училища звернулася за розясненнями у вищестоящі органи, редакцію газети «Праця і зарплати», однак будь-якої відповіді так і не отримали. Виплачені стипендії повернуті, як в процесі досудового слідства, як самими учнями, частково за його рахунок, а також за рахунок ОСОБА_28, ОСОБА_29, щодо яких у даній справі вирішується питання про можливість їх звільнення від кримінальної відповідальності.

Дійсно, за його розпорядженням було дано вказівку головному бухгалтеру училища про можливість зарахування коштів від слухачів курсів водіїв, а саме отримання їх готівкою. Так як училище хронічно недофінансовується, то частину цих коштів він особисто, використовував для закупівлі автозапчастин у приватних підприємців району, так як централізоване їх постачання відсутнє. Крім того, до призначення на посаду директором училища, він працював в цьому училищі майстром виробничого навчання та викладачем курсів водіїв. Для потреб училища, а саме для практичного навчання їзди передав свій власний легковий автомобіль, а тому вважав, взята ним сума в розмірі 5626 грн. є компенсацією за його власний автомобіль.

Крім повного визнання вини самим підсудним, винність ОСОБА_2 у вчиненні злочинів стверджується сукупністю інших доказів по справі та перевірених судом.

Так, потерпілий ОСОБА_3 суду пояснив, що на його думку підставою для звільнення стали особисті мотиви ОСОБА_2 через неприязні стосунки, які виникли між ними задовго до призначення підсудного на посаду директора, тобто коли останній працював ще на посаді старшого майстра училища і потерпілий вказував на недоліки у його роботі. Тому, коли ОСОБА_2 спочатку призначили виконуючим обовязків директора, а згодом і директором, між ними почали виникати конфлікти , що й стало підставою видачі наказу від 27.08.2008 року про звільнення потерпілого з роботи, який він оскаржив до суду і рішенням Крижопільського районного суду був поновлений на посаді.

Потерпілі ОСОБА_27, ОСОБА_6 суду пояснили, що на їх думку, підставою для їх звільнення з роботи викладачів училища стало упереджене ставлення до них з боку підсудного, яке було викликане тим , що ОСОБА_27 ,як член профкому училища , а ОСОБА_6,як голова цього профкому були ініціаторами тому, щоб профком не надав згоди дирекції училища на звільнення з роботи ОСОБА_3 Для здійснення своєї мети на їх звільнення з роботи , не заперечуючи при цьому факту скорочення педагогічного навантаження через недобір на 2ОО8/2009 навчальний рік контингенту учнів, у червні 2008 року ОСОБА_2 видав наказ про зміну істотних умов праці та скорочення чисельності працівників, без погодження з профкомом училища, яким безпідставно визначив ОСОБА_27, як викладача зарубіжної літератури, та ОСОБА_6, як викладача іноземної мови, такими що підлягають звільненню в зв»язку скороченням чисельності штату. Однак, при звільненні з роботи, підсудний не врахував те,що на момент звільнення ОСОБА_27 мала стаж роботи в училищі понад 20 років, вищу категорію, являлась членом профкому училища, а ОСОБА_6 головою останнього, була єдиним членом сім»ї з самостійним заробітком та мала на утриманні двоє малолітніх дітей віком від шести до чотирнадцяти років. Так як звільнення потерпілих було проведено без попередньої згоди профкому училища та райкому профспілки працівників освіти, без врахування переважного права на залишення на роботі, накази про своє звільнення з роботи потерпілі оскаржили в суді і рішеннями Крижопільського районного суду були поновлені на попередніх посадах.

Заявлені цивільні позови про відшкодування заподіяної незаконним звільненням моральної шкоди в розмірі 2000 грн. кожним, потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_27, ОСОБА_6 0.М .підтримують в повному обсязі.

Свідки ОСОБА_30, ОСОБА_31 суду пояснили, що вважають звільнення ОСОБА_3В з роботи проведено ОСОБА_2 з особистих мотивів, оскільки останній прискіпливо ставився до потерпілого. ОСОБА_6 і ОСОБА_27 звільнено лише з тих підстав, що вони, як члени профкому училища, не надали згоди дирекції училища на звільнення ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_32 суду пояснив, будь-якого упередженого ставлення з боку директора училища ОСОБА_2 до потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_27 він не помічав. Винними у звільненні у рівних долях, як колишній директор училища, вважаю як підсудного, так і потерпілих, оскільки постійні скарги останніх до різних інстанцій призвели до ліквідації училища.

Свідок ОСОБА_33 суду пояснила, що вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, як майстра виробничого навчання, були правомірними, так як останній своєчасно не здав звіти про проходження виробничої практики його учнями. Випадків, коли б директор на педрадах училища когось принижував чи утискав не було.

Свідок ОСОБА_34 суду пояснив, що він працює охоронником в училищі і бачив, як сам директор училища ОСОБА_2 особисто ремонтував автомобіль «ГАЗ-53». Також у присутності свідка директор мав мову з потерпілим ОСОБА_3 з приводу запізнення останнього на роботу на що той відповів: «Всі запізнюються і я теж».

Свідок ОСОБА_35, працююча на посаді старшого майстра училища, суду пояснила, що у директора училища ОСОБА_2 не було упередженого ставлення до потерпілих, а правомірні вимоги з приводу того, що ОСОБА_3 своєчасно не здав звіти про проходження виробничої практики його учнями. Потерпіла ОСОБА_6 в зв»язку із зменшенням педагогічного навантаження сама відмовилася читати уроки, не виходила на роботу, в зв»язку з чим заступник директора училища ОСОБА_36 писала на ім»я директора доповідні про невихід потерпілої на роботу.

Аналогічні пояснення з приводу невиходу потерпілої ОСОБА_6 на роботу дала суду свідок ОСОБА_36

З огляду на вищенаведені показання підсудного, свідків, частково й самих потерпілих ОСОБА_27 та ОСОБА_6 про те, що конфлікт між ними та підсудним виник ще у червні 2008 року при виданні ним наказу про їхнє звільнення з роботи в зв»язку із зменшенням педагогічного навантаження, тобто задовго до видання наказу про звільнення з роботи ОСОБА_3, в ході судового слідства не знайшла свого підтвердження кваліфікуюча ознака пред»явленого ОСОБА_2 обвинувачення за ч. 2 ст. 172 КК України, як незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів. Такий висновок суду грунтується й на сукупності інших доказів у справі та перевірених судом, а саме: рішеннях Крижопільського районного суду від 19.11.2008 р.. (т.1 а.с. 60), 23.12.2008 р. (т.1 а.с. 129), 26.09.2009 р. (т. 1 а.с. 261) відповідно до яких поновлено на роботі ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_27 з підстав відсутності згоди на звільнення виборних профспілкових органів; доповідними заступника директора училища ОСОБА_36 від 21 та 27.10.2008 р. про відмову ОСОБА_6 в період з 1 по 23 жовтня 2008 р. читати уроки (т. 1 а.с. 41, 42); комісійними актами посадових осіб училища від 24.09.2008 p., 20.10.2008 p., 23.10.2008 р.про відмову ОСОБА_6 читати уроки згідно розкладу занять (т.1 а.с. 43-45), графіком заміни уроків (т.1 а.с. 46).

Як убачається із вищезазначених рішень Крижопільського районного суду, задовольняючи позови ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_27 про поновлення їх на роботі, судом одночасно з вирішенням питання про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, було й вирішено питання про відшкодування незаконним звільненням й моральної шкоди, Зокрема на користь ОСОБА_37 - 1000 грн., на користь ОСОБА_6 - 2000 грн., на користь ОСОБА_27 - 800 грн.

Крім вищенаведених доказів, вина ОСОБА_2 у незаконному звільненні потерпілих з роботи стверджується заявами потерпілих (т.1 а.с. 4-8), актом перевірки №02-15-25/100 від 09.02.2009 р. територіальною державною інспекцією праці у Вінницькій області, якою

встановлено грубі порушення ОСОБА_2, як посадовою особою, законодавства про

працю (т. 1 а.с. 10-18), колективним договором між дирекцією та трудовим колективом

Городківського ПТУ-24, зареєстрованим Крижопільського райдержадміністрацією за №24 від

26.04.2006 р. (т. 1 а.с. 129), актом перевірки Вінницької обласної організації профспілок

працівників освіти і науки в Городківському ПТУ-24 (т. 1 а.с. 27-28, 69-72), відмовою

Крижопільського райкому профспілки працівників освіти і науки від 02.09.2008 р. про надання

згоди на звільнення ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 32) та іншими матеріалами справи.

За епізодом незаконного призначення і виплати стипендій учням училища, які навчалися за індивідуальними графіками без відриву від виробництва та під час навчання на денній формі у вищих учбових закладах, обвинувачені ОСОБА_38, ОСОБА_29, щодо яких до суду надійшли постанови про можливість їх звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст. 48 КК України, суду пояснили, що під час того як вони виконували обов»язки директора училища, ними також видавалися відповідні накази про призначення за результатами навчання стипендій таким учням. Про те, що виплачувати стипендій цим учням не можна, вони не знали. Тому ОСОБА_2 й продовжив цю практику. Безпідставно виплачені стипендії таким учням в ході досудового слідства частково повернули самі учні, частково відшкодували обвинувачені. Тому просять суд погодитися з постановами органів досудового слідства й звільнити їх від кримінальної відповідальності в зв»язку із зміною обстановки, так як на даний час вони не працюють на посадах пов»язаних з організаційно-розпорядчими функціями й, крім того, училище розформовано.

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_10, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_8, ОСОБА_43 суду пояснили, що вони навчалися у різний період у Городківському ПТУ-24 без відриву від виробництва за індивідуальними графіками і при цьому їм призначалась і виплачувалась стипендія., яку вони повернули в училище під час досудового слідства.

Аналогічні показання на досудовому слідстві дали свідки ОСОБА_44, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_45, ОСОБА_46 (т. З а.с. 26, 27, 30, 32, 34, 35).

Свідок ОСОБА_47 суду пояснила, що в училищі працювала на посаді головного бухгалтера і як самій їй, а також дирекції училища було відомо, що в училищі навчаються учні без відриву від виробництва або ж одночасно на денній формі навчання у вищих учбових закладах і цим учням призначалися і виплачувалися стипендії. Оскільки на призначення цих стипендій були накази директора, а тому свідок, як головний бухгалтер проводила нарахування і виплату стипендій згідно цих наказів.

Свідок ОСОБА_48 суду пояснила, що вона працювала в училищі на посаді бухгалтера і приймала участь в засіданні стипендіальної комісії. За результатами засідання цієї комісії приймалося рішення на підставі якого директори видавали накази про нарахування і виплату стипендій учням, які навчалися в училищі без відриву від виробництва або ж на денній формі навчання у вищих учбових закладах.

Відповідно до запитів УСБУ у Вінницькій області встановлено, що ОСОБА_45 та ОСОБА_17 станом на 16.03.2009 р. були студентами денної форми навчання Вінницького Національного технічного університету, а ОСОБА_46 - Вінницького Державного аграрного університету (т. 2 а.с. 140-141).

Відповідно до висновку проведеної контрольно-ревізійним управлінням у Вінницькій області документальної перевірки фінансово-господарської діяльності Городківського ПТУ-24 за період 2005-2008 років встановлено незаконне використання бюджетних коштів на загальну суму 31055,14 грн. та незаконного призначення і виплати стипендії 18 учням училища, які навчались без відриву від виробництва або навчались на денній формі навчання у вищих навчальних закладах (т. 2 а.с. 145-283).

За епізодом незаконного заволодіння чужим майном та службового підроблення свідок; ОСОБА_26 суду пояснив, що у його присутності підсудний купляв автозапчастини до належного училищу автомобіля «ГАЗ-53». Акт на ремонт і списання автозапчастин свідок підписав, однак участі в ремонті цього автомобіля не приймав, а допомагав лише в ремонті автомобіля «Москвич».

Свідок ОСОБА_49, приватний підприємець, суду пояснив, що три роки тому назад директор Городківського училища ОСОБА_26 купляв у свідка за готівку автозапчастини до вантажного автомобіля про що свідок видав накладну.

Свідок ОСОБА_50 суду пояснив, що влітку 2008 року він знаходився у відпустці, а коли вийшов у серпні на роботу директор училища сказав, що потрібно підписати акт на ремонт автомобіля «ГАЗ-53» та списання запчастин, що свідок й зробив. Однак коли прочитав зміст цього акту, то порвав його. Другого акта свідок не складав й не підписував.

Свідок ОСОБА_51 суду пояснив, що з 2003 року працює в училищі на посаді майстра виробничого навчання. Влітку 2008 року він участі в ремонті вантажного автомобіля «ГАЗ-53» не приймав, однак підписав акт про проведення ремонтних робіт і списання автозапчастин на прохання директора училища ОСОБА_26.

Свідок ОСОБА_47 суду пояснила, що як головний бухгалтер училища ознайомилася з актом позапланової ревізії проведеної в училищі за поданням прокуратури Крижопільського району. Вказаний акт підписала, так як погодилася з ним. Свідок неодноразово наголошувала директору про те, що кошти за курси водіїв надходять не у повному обсязі на спеціальний рахунок училища і ці кошти готівкою отримує директор, що суперечить інструкції ведення бухгалтерського обліку. На це останній відповідав, що готівкові кошти йому необхідно для придбання паливно-мастильних матеріалів, запчастин. Влітку 2009 року директор безпідставно намагався списати вартість придбаних ним запчастин до автомобіля «ГАЗ-53», як на здійснений ремонт, однак вона відмовилася проводити цю операцію по бухгалтерських обліках. Разом з тим, на вимогу ОСОБА_26 виписала накладну на придбання чотирьох автошин до автомобіля «ГАЗ-53», проте цю накладну не провела по бухгалтерських обліках.

Свідок ОСОБА_52 суду підтвердив факт придбання у нього ОСОБА_26 запчастин до вантажного автомобіля.

Відповідно до акту проведеної контрольно-ревізійним управлінням у Вінницькій області документальної ревізії щодо законності використання бюджетних коштів посадовими особами Городківського ПТУ-24 в період 2008-2009 років, встановлено нестачу бюджетних коштів на загальну суму 31,5 грн., які не надійшли на спеціальний рахунок училища, однак в ході досудового слідства документально підтверджено надходження таких коштів на загальну суму 19618 грн. (т. 4а.с. 72-100).

Відповідно до бухгалтерської довідки від 16.06.2009 p., підтверджується факт ненадходження на спеціальний рахунок училища коштів в сумі 5626 грн., які готівкою від слухачів курсів водіїв отримав від останніх ОСОБА_2, не відзвітувавши перед бухгалтерією про їх використанні (т. 4 а.с. 328).

Відповідно до вилученої в ході досудового слідства накладної від 01.06.2009 p., виписати яку підсудний примусив головного бухгалтера ОСОБА_47 про передачу водієві ОСОБА_24 чотирьох автошин на суму 2760 грн., яку остання по бухгалтерських обліках не провела (т. 4 а.с. 388).

Як убачається з вилученого в ході досудового слідства акту про списання на ремонт автомобіля ГАЗ-53 автозапчастин на загальну суму 6256 грн., останній є фіктивним про що зазначили в судовому засіданні, особи, які його підписали (т. 4 а.с. 108-109).

Таким чином, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому діянь за обставин викладених в обвинувальному висновку, які відповідають фактичним обставинам справи, встановлених з урахуванням усіх обставин справи, що мали бути взяті до уваги при з»ясуванні дійсних обставин подій, грунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв»язку.

Тому дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 191 КК України, як привласнення і заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем; за ч.І ст. 366 КК України, як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, складання та видача завідомо неправдивого документу; за ч. 2 ст. 172 КК України, як грубе порушення законодавства про працю, незаконне звільнення працівника з роботи, вчинене щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років, виключивши з пред»явленого в цій частині обвинувачення кваліфікуючу ознаку «з особистих мотивів», з підстав зазначених вище у вироку суду при дослідженні доказів у справі за даним епізодом.

Призначаючи покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу підсудного, який повністю визнав вину і щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності притягується вперше, являється інвалідом третьої крупи, позитивно характеризується за місцем проживання, на момент розгляду справи в суді училище реорганізоване і приєднане до Крижопільського будівельного ліцею, що суд визнає обставинами, які пом»якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_2 можливе в умовах застосування покарання не пов»язаного з ізоляцією від суспільства. При цьому, при обранні міри покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 191 КК України, суд вважає за можливе із застосуванням ст. 69 КК України перейти до більш м»якого виду основного покарання, а саме штрафу, без позбавлення права займати посади, пов»язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

Розв»язуючи цивільний позов потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_27, ОСОБА_6 про відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч.І ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо набрали законної сили рішення суду ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як уже зазначалося вище, Крижопільський районний суд, вирішуючи в порядку цивільного судочинства позовні заяви потерпілих про поновлення їх на роботі та задовольнивши останні, одночасно вирішив й питання про стягнення моральної шкоди, визначивши їх розмір на користь ОСОБА_3 в сумі 1000 грн., ОСОБА_6 - 2000 грн., ОСОБА_27 - 800 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним за ст.ст. 172 ч.2, 191 ч.2, 366 ч.І КК України і призначити покарання: за ст. 172 Ч.2КК - п»ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу; за ст. 192 ч.2 із застосуванням ст. 69 КК - шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу без позбавлення права займати посади, пов»язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій; за ст. 366 ч.І КК - тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, а на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно за сукупністю цих злочинів визначити покарання шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 1020 грн., без позбавлення права займати посади, пов»язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов»язків.

Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу ОСОБА_2 залишити попередній підписку про невиїзд.

В задоволенні цивільних позовів ОСОБА_3, ОСОБА_27, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, відмовити.

Вирок може бути оскаржений протягом 15 днів з дня проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд.

Суддя