Справа № 715/4/15-к
Провадження № 1-кп/715/6/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.2015 смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_7 23 вересня 2014 року о 19 години 50 хвилин в АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, вчинила суперечку з ОСОБА_6 під час якої, ударила ногою в область живота ОСОБА_6 та заподіяла їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на животі, на рівні пупка дещо справа, а також взяла в руки поліно та нанесла ним удар по лівій руці ОСОБА_6 , спричинивши їй тілесні ушкодження у виді зламу променевої кістки без зміщення відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчинені інкримінованого їй злочин не визнала та пояснила суду, що 23 вересня 2014 року біля 19 години приїхала до дому до ОСОБА_6 для того, щоб з`ясувати чому остання оговорює її перед чоловіком та намагається їх розлучити. Вказувала на те, що ніяких тілесних ушкоджень вона не завдавала ОСОБА_6 , вважала, що тілесні ушкодження, які були в ОСОБА_6 виникла в результаті побиття її чоловіком ОСОБА_9 . Цивільний позов потерпілої не визнала, просила відмовити в його задоволенні, вказувала, що вона її не била, а потерпіла оговорюючи її таким чином вирішити заробити грошей.
Незважаючи на не визнання вини обвинуваченою, її вина в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій повністю підтверджується доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 23 вересня 2014 року біля 20 години вона перебувала вдома, до неї на таксі приїхала ОСОБА_7 , яка зайшла до будинку та покликала її, вона вийшла в коридор, тоді ОСОБА_10 схопила її за волосся та потягнула на подвір`я, де нанесла їй удар ногою в область живота, після якого вона присіла, ОСОБА_7 взяла в руки поліно та замахнулася, щоб нанести їй удар по голові, в цей час вона підклала ліву руку та отримала удар по ній. Вказувала на те, що весь конфлікт відбувався в присутності її неповнолітньої дитини, а також свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 23 вересня 2014 року ввечері біля 20 години, він перебував у себе вдома, до них на подвір`я прийшла ОСОБА_7 , яка кричала та питалася де його дружина ОСОБА_12 , після того, як остання підійшла в будинку до вхідних дверей ОСОБА_13 схопила її за волосся та потягнула на подвір`я, він намагався їх розвести, в цей час ОСОБА_7 нанесла удар ногою ОСОБА_6 в область живота, після чого вона присіла. Вказував на те, що він відвернувся, щоб заспокоїти їх неповнолітню дитину, яка перелякалася та дуже сильно плакала, коли повернувся головою в бік жінок, то побачив як ОСОБА_10 нанесла його дружині удар поліном по лівій руці.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що 23 вересня 2014 року ввечері біля 20 години, він почув крики із господарства ОСОБА_6 , він підійшов туди, зайшов на подвір`я та побачив, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 нанесла удар ногою в живіт ОСОБА_12 , після чого остання присіла, тоді ОСОБА_10 замахнулася поліном та хотіла вдарити Дойну по голові, однак та підставила руку і удар прийшовся саме по ній.
Крім показів потерпілої та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому також підтверджується іншими зібраними по справі доказами:
- протоколом усної зави (повідомлення) про злочин від 24 вересня 2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 повідомила про те, що 23.09.14 року біля 19 години 50 хвилин ОСОБА_7 вчинила із нею суперечку в ході якої заподіяла їй тілесні ушкодження;
-висновком судово-медичної експертизи № 96-г від 26.09.2014-01.10.2014 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синців на животі, на рівні пупка дещо справа та по задній поверхні в середній третині лівого плеча, які згідно даного висновку відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості і можуть відповідати вказаним обставинам. Також закритий злам променевої кістки без зміщення відламків, які згідно висновку відносяться до тілесних ушкоджень - середнього ступеню важкості;
-додатковим висновком експерта № 115 Г від 15 грудня 2014 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у виді синця на животі на рівні пупка дещо справа, які виникли від дії тупих, твердих предметів або ударів об такі, можуть відповідати строку та обставинам вказаних у матеріалах справи та мають ознаки легких тілесних ушкоджень та цілком ймовірно могли виникнути в наслідок удару ногою в ділянку живота, а також тілесні ушкодження у виді зламу променевої кістки без зміщення відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я та цілком ймовірно могли виникнути в наслідок удару дерев`яною палицею по лівій руці;
-протоколами проведення слідчого експерименту, з потерпілою ОСОБА_6 , свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Суд визнає усі зазначені докази належними, допустимими та достатніми, які в своїй сукупності доводять вину обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Суд вважає, що невизнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому злочині є вибраний нею спосіб захисту, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки, дані нею покази повністю спростовуються показами потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є послідовними та узгодженими в ході судового розгляду справи.
Посилання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника на відсутність достатніх доказів, які б вказували на заподіяння нею тілесних ушкоджень потерпілій є необґрунтованими з урахуванням вищенаведених доказів.
Проаналізувавши всі обставини справи, оцінивши всі докази по справі, суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад злочину передбачений ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент заподіяння, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченої судом не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків, а також те, що вчиненню злочину передували неприязні відносини між обвинуваченою та потерпілою, що конфлікт відбувся на подвір`ї потерпілої в присутності малолітньої дитини, особу обвинуваченої, зокрема, те що вона до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утримання двох малолітніх дітей.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства і вважає можливим призначити їй міру покарання із застосуванням ст. ст. 75 КК України, тобто із звільненням їх від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
У відповідності до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Щодо вирішення питання визначення розміру моральної шкоди, судом враховується те, що як вказано у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зокрема, у п. 3 вказаної Постанови зазначається: «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Серед основних обставин, що впливають на розмір компенсації моральної шкоди, зазначена Постанова Пленуму в п.9 та ч.3 ст.23 ЦК України визначають: характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Враховуючи все вищевикладене, те, що по кримінальному провадженню доведено вину обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ст.122 ч.1 КК України і внаслідок її дій потерпілій ОСОБА_6 завдано моральні та фізичні страждання, порушено нормальні життєві зв`язки та стосунки з оточуючими людьми, в сім`ї, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 гривень підлягає частковому задоволенню, а саме сумі 3 500 гривень.
Також, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди на лікування, на оплату послуг таксі та надання правової допомоги є недоведеним, оскільки такі витрати нічим не підтверджені, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-
Ухвалив :
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року і 6 (шість) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину, та на підставі ст. 76 КК України зобов`язати її: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень завданої моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
На вирок суду може бути подано апеляцію в апеляційний суд Чернівецької області через Глибоцький районний суд Чернівецької області на протязі 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.

Суддя: