У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 року
м.Київ

Колегія суддів Військової судової колегії Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Пилипчука П.П.,

суддів

Волкова О.Ф., Пінчука М.Г.

за участю прокурора Бобровницького А.Е., розглянувши в судовому засіданні кримінальну
справу стосовно ОСОБА_1 за касаційним поданням заступника військового прокурора
Центрального регіону України на вирок військового місцевого суду Житомирського
гарнізону від 3 липня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком військового суду Житомирського гарнізону від 3 липня
2007 року, колишній начальник сховища відділу зберігання (ракетного озброєння)
військової частини А 2365

прапорщик

ОСОБА_1, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Підлісівки Ямпільського району Вінницької
області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні
двох малолітніх дітей, на посадах прапорщика з травня 2001 року,

засуджений:

за частиною 3 статті 407 КК України до позбавлення волі
строком на 2 роки;

за частиною 2 статті 410 КК України до позбавлення волі
строком на 5 років.

Із застосуванням статті 70 КК України остаточне покарання
ОСОБА_1 призначено у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_1 позбавлено
військового звання “прапорщик”.

На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнено
від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він
протягом іспитового строку в 3 роки не вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього вироком обов'язки.

Вироком суду на ОСОБА_1 покладено судові витрати і
задоволено частково цивільний позов військового прокурора Житомирського
гарнізону та присуджено стягнути із засудженого на користь військової частини А
2365 100000 гривень на відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Апеляція на вирок суду першої інстанції учасниками
процесу не подавалась.

ОСОБА_1 визнаний
винним у скоєнні злочинів при таких обставинах.

В період з
квітня по липень 2006 року ОСОБА_1, будучи військовою службовою особою -
начальником сховища відділу зберігання (ракетного озброєння) військової частини
А 2365, зловживаючи своїм службовим становищем, вилучив із ввіреного йому сховища
військове майно всього на загальну суму 1612399,76 грн., яке вивозив вантажним
автомобілем військової частини А 2365 до смт. Вакуленчук Чуднівського району
Житомирської області, де передавав невстановленій слідством особі, яка після
реалізації викраденого майна віддавала йому гроші.

Після виявлення
4 серпня 2006 року комісією військової частини А 2365 нестачі майна, що
перебувало на відповідальному зберіганні ОСОБА_1, останній, без відповідного
дозволу командування частини та без поважних причин з 15 серпня 2006 року до
місця служби не прибув і виїхав за межі України.

21 травня 2007
року ОСОБА_1 добровільно повідомив про себе у військову прокуратуру
Житомирського гарнізону.

У касаційному
поданні заступник військового прокурора Центрального регіону України,
посилаючись на неправильне застосуванням кримінального закону, невідповідність
призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, просить вирок
скасувати, а кримінальну справу направити на новий розгляд.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав касаційне подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів Військової судової колегії вважає, що подання задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до
статті 398 КПК України підставами для скасування або зміни вироку, ухвали,
постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне
застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання
тяжкості злочину та особі засудженого.

Статтею 372 КПК
України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості
злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить
за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм
видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м'якості, так і суворості.

Відповідно
до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції
статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений
злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують
та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене
покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею
75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді
виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі,
а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість
виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про
звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Постановляючи
вирок відносно ОСОБА_1, військовий місцевий суд вірно визнав обставинами, які
пом'якшують покарання, щире каяття засудженого, його з'явлення із зізнанням,
активне сприяння розкриттю злочину.

Судом ОСОБА_1
призначене покарання у межах установлених у санкціях
статей Особливої частини КК України, що передбачають відповідальність за
вчинені злочини, при цьому враховано те, що він до кримінальної
відповідальності притягається вперше, по службі характеризується позитивно, має
на утриманні двоє малолітніх дітей та непрацюючу дружину. Звільнення засудженого від відбування основного покарання
з випробуванням мотивоване відомостями про особу винного, його сімейним та
матеріальним станом. За вчинення тяжкого злочину, відповідно до вимог ст. 54 КК
України, ОСОБА_1 позбавлено військового звання
“прапорщик”.

За
таких обставин слід визнати, що покарання, визначене ОСОБА_1, є справедливим і відповідає ступеню
тяжкості злочину та особі засудженого.

Істотного
порушення кримінально-процесуального закону під час провадження у суді першої
інстанції кримінальної справи відносно ОСОБА_1 судом касаційної
інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає, що в даному
випадку, судове рішення постановлене у справі з дотриманням вимог кримінального
та кримінально-процесуального закону, є законними та обґрунтованими, а тому
вважає за необхідне вирок військового місцевого суду Житомирського гарнізону
від 3 липня 2007 року залишити без зміни, а касаційне подання - без
задоволення.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційне
подання заступника військового прокурора Центрального регіону України залишити без
задоволення.

Судді:

П.П. Пилипчук

О.Ф. Волков

М.Г. Пінчук