АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/793/667/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : ч. 3 ст. 289 КК
України Гончарук В.М. Доповідач в
апеляційній інстанції Іваненко І. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2013 року колегія
суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Черкаської
області в складі:

головуючого судді
Іваненка І. В.

суддів
Євтушенка В. Г., Биби Ю. В.

за участю прокурора
Суботіної С. А.

засудженого
ОСОБА_3

захисника
ОСОБА_4

потерпілого
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси матеріали
кримінальної справи за апеляційними
скаргами прокурора, який приймав
участь у розгляді справи в суді першої
інстанції, зі змінами до апеляційної
скарги; захисника ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 на вирок Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 25 вересня 2013 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
та мешканець АДРЕСА_1, українець,
громадянин України, освіта середня, не
одружений, не працює, раніше не судимий,

засуджений за вчинення злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, до
семи років позбавлення волі з
конфіскацією ? частини належного йому
майна; міра запобіжного заходу змінена
ОСОБА_3 з підписки про невиїзд на взяття
під варту у залі суду; початок строку
відбування покарання визначений з 25
вересня 2013 року; з ОСОБА_3 стягнуті на
користь держави судові витрати в сумі
441 грн. 36 коп.; цивільний позов
потерпілого ОСОБА_5 задоволений
частково, й з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
стягнуто 251 796 грн. 27 коп. матеріальної
шкоди і 10 000 грн. моральної шкоди;
відповідно до вимог ст. 81 КПК України
вирішені питання щодо речових доказів,
-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 25 вересня 2013 року ОСОБА_3
визнаний винним та засуджений за те, що
він 09 квітня 2012 року близько 21 години 50
хв., перебуваючи в м. Умань Черкаської
області по вул. Республіканській, 6 на
території приватного підприємства
«Геоплан», де працював охоронцем, маючи
доступ до ключів від автомобіля та до
самого автомобіля «Мерседес Бенц Е 350»,
2006 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5, з метою
використання автомобіля для
прогулянки, незаконно заволодів
вказаним автомобілем. Після цього о 01
годині 41 хв. 10 квітня 2012 року ОСОБА_3
повернув автомобіль на територію ПП
«Геоплан». Він же, продовжуючи свої
злочинні дії, 10 квітня 2012 року близько 03
години 40 хв., перебуваючи в м. Умань
Черкаської області по вул.
Республіканській, 6, з двору ПП
«Геоплан» з метою використання
автомобіля для прогулянки, незаконно
заволодів вищезазначеним автомобілем,
вартість якого згідно з даними
судово-товарознавчої експертизи № 24
від 27 квітня 2012 року складає 299 145 грн.;
під час його неправильної експлуатації
заподіяв матеріальний збиток
потерпілому на вказану суму, що у 557,6
разів перевищує неоподатковуваний
мінімум доходів громадян.

На вказаний вирок були подані
апеляції:

- прокурором, який, не заперечуючи
правильність встановлених судом
фактичних обставин діяння, не
заперечуючи доведеність винуватості
ОСОБА_3, а також не заперечуючи
правильність кваліфікації його діяння
судом першої інстанції, просив
частково скасувати вирок в частині
призначеного покарання та призначити
ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення
волі строком на 7 років та шість
місяців, а в частині задоволення судом
першої інстанції цивільного позову у
справі залишити вирок без змін. Свою
позицію прокурор мотивує
невідповідністю застосування
кримінального закону судом першої
інстанції, оскільки під час розгляду
справи не були враховані всі обставини,
а саме визнання вини ОСОБА_3 носило
формальний характер, жодних дій на
відшкодування шкоди потерпілому не
було, а частина матеріальної шкоди була
відшкодована батьками свідка ОСОБА_7

В подальшому прокурор подав зміни до
апеляційної скарги від 22 листопада 2013
року, висловивши прохання скасувати
вирок суду першої інстанції у зв'язку з
неповнотою судового слідства та
направити кримінальну справу до
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області на новий судовий
розгляд в іншому складі суду. Зміни до
апеляції мотивував тим, що в ході
судового слідства у справі в суді
першої інстанції була призначена, але
фактично не проведена додаткова судова
автотоварознавча експертиза;

- захисником ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3, який, не оспорюючи фактичні
обставини справи, просив вирок суду
першої інстанції скасувати та
постановити свій вирок, пом'якшивши
призначене ОСОБА_3 покарання із
застосуванням ст. 75 КК України, а також
змінити вирок в частині цивільного
позову, зменшивши суму морального
відшкодування та залишивши без
розгляду цивільний позов в частині
матеріального відшкодування. Просив
для розгляду справи викликати ОСОБА_3
до суду з СІЗО № 30. Свою позицію
захисник мотивує тим, що ОСОБА_3
являється студентом Уманського
музичного училища; у ОСОБА_5
працював неофіційно. За скоєне ОСОБА_5
завдав ОСОБА_3 значних тілесних
ушкоджень, незаконно позбавляв його
волі, знущався над ним та його
товаришем ОСОБА_7 Внаслідок таких дій
ОСОБА_3 проходив курс лікування у
нейрохірургічному відділенні
Уманської міської лікарні та в
Маньківській центральній районній
лікарні; в ході досудового слідства та
в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину
визнавав повністю та щиросердно
розкаювався. Також, на думку захисника,
на досудовому слідстві невірно
кваліфіковані дії ОСОБА_3, якому
поставлені у вину два епізоди злочину,
тоді як останній указував, що його дії
були охоплені єдиним умислом. Також
зазначає про порушення експертом під
час проведення судово-товарознавчої
експертизи затвердженої методики
проведення такої експертизи, що
спотворило її результати.

ОСОБА_3 у своїй заяві (Т-2, а.с. 171)
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4
підтримав, хоча власної апеляції не
подавав. Просив змінити вирок суду
першої інстанції та призначити йому
покарання із застосуванням ст. 75 КК
України.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, думку прокурора, який
підтримав подану апеляцію з мотивів,
які у ній зазначені; думку захисника,
який підтримав подану ним апеляцію з
мотивів, які в ній зазначені; думку
ОСОБА_3, який підтримав апеляцію
захисника ОСОБА_4; думку потерпілого,
який просив залишити вирок без змін;
колегія суддів вважає, що апеляції
прокурора підлягає задоволенню, а
апеляція захисника підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 323 КПК України
(1960 р.), вирок суду має бути законним і
обґрунтованим, ґрунтуватися на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, з дотриманням вимог
кримінального та
кримінально-процесуального закону.

Відповідно до ст. 365 КПК, вирок,
ухвала чи постанова суду першої
інстанції перевіряється апеляційним
судом в межах апеляції. Якщо розгляд
апеляції дає підстави для прийняття
рішення на користь осіб, щодо яких
апеляції не надійшли, апеляційний суд
зобов'язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ст. ст. 367, 368, 370 КПК
України (1960 р.) однобічність або
неповнота судового слідства, істотне
порушення вимог
кримінально-процесуального закону є
підставами для скасування вироку.

Однобічним або неповним визнається
судове слідство в суді першої
інстанції, коли залишилися
недослідженими такі обставини,
з'ясування яких може мати істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Зазначені вище підстави полягають у
наступному.

ОСОБА_3 за даними обвинувального
висновку у справі (т-1, а.с. 210) був
інкримінований злочин, передбачений ч.
3 ст. 289 КК України. В подальшому згідно з
вироком суду ОСОБА_3 був визнаний
винним у вчиненні цього злочину й
засуджений за указаною статтею КК
України.

Відповідно до змісту диспозиції ч. 3 ст.
289 КК України, зі змінами, внесеними
згідно з законами України від 22 вересня
2005 року та від 15 квітня 2008 року,
кримінальна відповідальність настає
за незаконне заволодіння транспортним
засобом, якщо такі дії завдали великої
матеріальної шкоди.

Таким чином, вказаний злочин являється
злочином з матеріальним складом, для
встановлення об'єктивної сторони якого
необхідно встановити наявність
передбаченого диспозицією відповідної
частини статті суспільно-небезпечного
діяння; наявність передбачених
диспозицією відповідної частини
статті суспільно-небезпечних
наслідків такого діяння, а також
наявність причинно-наслідкового
зв'язку між таким діянням і такими
наслідками.

Відповідно до змісту вироку суду
першої інстанції, суд дійшов висновку
про доведеність винуватості ОСОБА_3 у
тому що він, незаконно заволодівши
автомобілем потерпілого, під час його
неправильної експлуатації заподіяв
потерпілому матеріальний збиток на
суму 299 145 грн. 00 коп.

Відповідно до зафіксованих у протоколі
судового засідання показів ОСОБА_3
(Т-2, а.с. 78), а також у вироку суду, під
час його поїздок вночі на автомобілі
останній несподівано не завівся, й він
не зміг його завести, зробивши
висновок, що закінчився бензин.
Достеменних причин такої технічної
ситуації з автомобілем ОСОБА_3 не знає.
Зазначив, що автомобіль він не бив, ніде
ним ні об що не чіплявся, їздив зі
швидкістю близько 100-110 км/год, й дійсно
їхав на автомобілі з увімкненим ручним
гальмом лише від ПП «Геоплан» до
музичного училища, а потім помітив
відповідний сигнал автомобіля. Так
само на відсутність бензину як на
причину відмови двигуна автомобіля
указують у своїх показах і свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9 (Т-2, а.с. 83, 86).

Потерпілий ОСОБА_5 відповідно до
зафіксованих у протоколі судового
засідання, а також у вироку суду,
показів зазначив, що причиною поломки
двигуна автомобіля стало те, що ОСОБА_3
катався на автомобілі зі швидкістю 160-180
км/год, не знявши автомобіль з ручного
гальма (Т-2, а.с. 79).

Таким чином, питання щодо достеменного
з'ясування характеру поломки
автомобіля і причин такої поломки
залишилося поза увагою як органів
досудового розслідування, так і суду
першої інстанції. У справі була
проведена лише автотоварознавча
експертиза, якою була встановлена сума
збитків, завданих власникові
автомобіля (Т-1, а.с. 75). Змістовна
частина цієї експертизи не дає
відповіді на питання щодо причин
поломки автомобіля, а лише описує
існуючий технічний стан автомобіля та
визначає суму вартості його
відновлювального ремонту, яка
виявляється більшою ніж ринкова
вартість самого автомобіля на час до
його поломки (Т-1, а.с. 70-89).

Зважаючи на це, в якості суспільно
небезпечних наслідків злочину у
обвинуваченні фігурує саме ринкова
вартість всього автомобіля до поломки.
Тобто відсутнє будь-яке розмежування
виявлених експертом поломок
автомобіля відносно причин їх
виникнення, а також відсутнє
співставлення виявлених поломок і їх
причин з фактичними діями
ОСОБА_3 під час незаконного заволодіння
ним автомобілем потерпілого, які могли
призвести до усіх чи лише до деяких з
виявлених експертом поломок.

Суд першої інстанції своєю постановою
від 11 лютого 2013 року (Т-2, а.с. 88)
призначав у справі ще одну
судово-товарознавчу експертизу, однак
у зв'язку з відсутністю необхідних для
експерта даних (Т-2, а.с. 91) експертиза
проведена не була (Т-2, а.с. 105-106), й це
питання судом першої інстанції більше
не розглядалося.

Однак, саме з'ясування характеру
поломки автомобіля та причин такої
поломки є важливою обставиною для
правильної кваліфікації діяння ОСОБА_3
саме за ч. 3 ст. 289 КК України. Адже для
встановлення наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
фактом незаконного заволодіння
автомобілем і фактом завдання великої
матеріальної шкоди потерпілому
необхідно з'ясувати: якою саме є
поломка автомобіля; що стало причиною
такої поломки, і які фактичні дії
ОСОБА_3 призвели до такої поломки.

Відповідно до ст. 334 КПК України,
мотивувальна частина обвинувального
вироку повинна містити формулювання
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, з зазначенням місця, часу,
способу вчинення та наслідків злочину,
форми вини і мотивів злочину.

Натомість у обвинувальному висновку та
у вироку суду зазначено, що ОСОБА_3
завдав збитки «під час неправильної
експлуатації автомобіля», однак жодним
чином не конкретизовано, у чому полягає
така неправильна експлуатація. Через
це у кінцевому підсумку ОСОБА_3 був
змушений як під час досудового
слідства, так і під час розгляду справи
в суді першої інстанції, захищатися від
неконкретного обвинувачення, що є
порушенням його права на захист, а саме
права знати в чому його обвинувачують.

Крім цього, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що відповідно до
довідок з Маньківської ЦРЛ № 35-р від 29
січня 2013 року (Т-2, а.с. 74), № 234 від 28
травня 2013 року (Т-2, а.с. 139), № 740 від 26
червня 2013 року (Т-2, а.с. 122) ОСОБА_3 з 21 по 29
січня, з 20 по 28 травня та з 07 по 21 червня
2013 року перебував на стаціонарному
лікуванні в неврологічному відділенні
вказаної лікарні, зокрема з діагнозом
«Стійкі наслідки перенесеної
черепно-мозкової травми у вигляді
вогнищевої неврологічної
симптоматики, стійкий ускладнений
синдром гіпертензивно-лікворальними
кризами». Тобто, маючи підтвердження,
що ОСОБА_3 після вчинення
інкримінованого діяння, однак до
ухвалення вироку, мав складну
черепно-мозкову травму, внаслідок якої
перебував на стаціонарному лікуванні у
неврологічному відділенні лікарні, суд
першої інстанції не перевірив, чи міг
ОСОБА_3 за своїм психічним станом на час
проведення досудового слідства та
розгляду справи в суді першої
інстанції розуміти зміст своїх дій і
керувати ними, чи міг брати участь у
судовому засіданні, чи не потребує він
застосування примусових заходів
медичного характеру.

Також, ухвалюючи рішення про
задоволення цивільного позову в
частині матеріальної шкоди, суд першої
інстанції задовольнив його в цій
частині повністю, стягнувши з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 зазначену в
експертизі суму ринкової вартості
автомобіля станом на 09 квітня 2012 року
за виключенням суми коштів, які були
добровільно відшкодовані свідком
ОСОБА_7 Зокрема, така сума у підсумку
склала 251 796 грн. 27 коп. При цьому
автомобіль «Мерседес Бенц Е 350» суд
першої інстанції також вирішив
повернути його власнику ОСОБА_5 Таким
чином, на користь обвинуваченого не
лише стягнута повна вартість
автомобіля станом на дату до вчинення
ОСОБА_3 поставленого йому у вину діяння,
але й повернутий сам автомобіль, який
вочевидь також має певну вартість, яка
не була з'ясована судом. Таке рішення
вбачається колегією суддів
необґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судове слідство у
справі було проведене не повно і
однобоко.

Зазначені підстави відповідно до п. 1 ч.
1 ст. 367, ч. 1 ст. 368, п. 3 ч. 2 ст. 370 КПК
України (1960 р.) є підставами для
скасування вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 374 КПК України (1960
р.) апеляційний суд скасовує вирок
(постанову) і повертає справу на новий
судовий розгляд в суд першої інстанції,
якщо при розгляді справи в суді першої
інстанції були допущені такі істотні
порушення кримінально-процесуального
закону, які виключали можливість
постановлення вироку чи постанови,
зокрема, порушення, зазначені в пунктах
2, 3, 4, 6 - 10, 13 частини другої статті 370
цього Кодексу. У разі скасування вироку
(постанови) внаслідок порушень,
допущених при розгляді справи в суді,
справа направляється для нового
розгляду до суду, який постановив
вирок, але в іншому складі суддів.

Колегія суддів вважає необхідним,
скасувавши вирок, повернути
кримінальну справу на новий розгляд до
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області у іншому складі
суддів, в ході якого необхідно усунути
недоліки, указані у мотивувальній
частині цієї ухвали.

Стосовно запобіжного заходу ОСОБА_3
колегія суддів вважає необхідним,
скасувавши вирок, змінити йому й
запобіжний захід на такий, який був до
нього застосований під час досудового
розслідування та судового розгляду
справи, тобто змінити йому запобіжний
захід з тримання під вартою на підписку
про невиїзд, враховуючи, що ОСОБА_3 був
узятий під варту вироком суду першої
інстанції після його ухвалення, й даних
про порушення ним в ході досудового
розслідування та судового розгляду
справи умов запобіжного заходу у виді
підписки про невиїзд немає.

Керуючись ст. ст. 362, 366 КПК України (1960
р.), колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора
задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Вирок Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 25 вересня 2013
року, яким ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст.
289 КК України до семи років позбавлення
волі з конфіскацією ? частини належного
йому майна, скасувати, а кримінальну
справу направити на новий судовий
розгляд в той же суд, але в іншому
складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_3 змінити з
тримання під вартою на підписку про
невиїзд, звільнивши його негайно з-під
варти у залі апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :