Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
Ухвала іменем україни30 вересня 2014 року

м. КиївКолегія суддів судової
палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Сахна Р. І.,

суддів: Крещенка
А. М., Солодкова А. А.,

при секретарі

судового засідання Зотові О. В.,

розглянувши кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000011 від 01
лютого 2013 року, щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки
України, уродженки м. Горлівки
Донецької області, маючої вищу медичну
освіту, працюючої лікарем-гінекологом,
проживаючої АДРЕСА_1, такої, що
судимості не має,

за ч. 2 ст. 134 КК,

за участю

прокурора Деруна А. І.,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор,
посилаючись на неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність при
призначенні покарання засудженій у
виді обмеження волі, просить вироки
місцевого та апеляційного судів
скасувати та призначити новий розгляд
у суді першої інстанції. При цьому
прокурор вказує на те, що відповідно до
вимог ч. 3 ст. 61 КК обмеження волі не
застосовується до жінок, які мають
дітей віком до чотирнадцяти років.

У касаційній скарзі
засуджена ОСОБА_2, посилаючись на
невідповідність призначеного
апеляційним судом покарання тяжкості
кримінального правопорушення та особі
засудженої, просить вирок апеляційного
суду скасувати та залишити в силі вирок
суду першої інстанції. Обґрунтовуючи
свої вимоги, засуджена вказує на те, що
апеляційний суд, призначаючи їй
додаткове покарання не взяв до уваги
того, що вона не володіє професійними
знаннями в жодній іншій галузі, а тому
на думку ОСОБА_2 таке рішення суду
позбавляє її засобів до існування.

Представник цивільного відповідача
Центральної міської лікарні

м. Дзержинська просить вироки суду
першої інстанції та апеляційного суду
в частині стягнення моральної шкоди на
користь потерпілої ОСОБА_4 скасувати.
При цьому вказує на те, що на час
вчинення кримінального правопорушення
засуджена ОСОБА_2 працювала в міській
лікарні

№ 1 м. Дзержинська.

Вироком Дзержинського міського суду
Донецької області від

21 жовтня 2013 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2
ст. 134 КК до покарання у виді обмеження
волі на строк 2 роки без позбавлення
права обіймати певні посади чи
займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 1 рік з покладенням на неї
обов'язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

Постановлено стягнути в солідарному
порядку з комунального закладу «Центр
первинної медико-санітарної допомоги»
у м. Дзержинську та з Центральної
міської лікарні м. Дзержинська 16 000 грн
на користь

ОСОБА_5 у рахунок відшкодування
моральної шкоди.

17 грудня 2013 року апеляційний суд під
час розгляду справи за апеляційними
скаргами учасників судового
провадження скасував вирок районного
суду в частині призначення додаткового
покарання і постановив свій вирок, яким
призначив ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст. 134
КК у виді обмеження волі на строк 2 роки
з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з лікарською діяльністю, на
строк 1 рік 6 місяців. На підставі

ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнив від відбування
основного покарання з випробуванням з
іспитовим строком тривалістю 1 рік з
покладенням на неї обов'язків,
передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

Вироком суду ОСОБА_2 визнано винною і
засуджено за те, що вона 04 січня 2012 року,
маючи медичну освіту, але не маючи
спеціального дозволу - сертифікату з
надання комплексної допомоги жінкам
при небажаній вагітності, незаконно
зробила ОСОБА_5 медикаментозний аборт,
внаслідок чого у останньої виникли
розвинуті ускладнення, які оцінюються
як тілесні ушкодження середнього
ступеня тяжкості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
державного обвинувача, який касаційні
скарги прокурора і засудженої ОСОБА_2
підтримав частково й вважав, що з
урахуванням положень ст. 437 КПК та ч. 3
ст. 61 КК вирок апеляційного суду щодо
останньої слід змінити, звільнивши
ОСОБА_2 від призначеного покарання за ч.
2 ст. 134 КК у виді обмеження волі, а також
вважав, що касаційну скаргу
представника цивільного відповідача
слід залишити без задоволення,
перевіривши матеріали кримінального
провадження, обговоривши наведені у
скаргах доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК
підставами для скасування або зміни
судових рішень при розгляді справи в
суді касаційної інстанції є істотне
порушення вимог кримінального
процесуального закону, неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність та
невідповідність призначеного
покарання тяжкості кримінального
правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 434 вказаного Кодексу суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального й процесуального права
при ухваленні судових рішень у тій
частині, в якій їх було оскаржено.

Санкція ч. 2 ст. 134 КК, за якою засуджено
ОСОБА_2, передбачає покарання у виді
обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК обмеження
волі не застосовується до жінок, які
мають дітей віком до чотирнадцяти
років.

Як видно з вироку суд першої інстанції
призначив ОСОБА_2, яка має дитину,
ІНФОРМАЦІЯ_4, покарання у виді
обмеження волі на строк 2 роки.

Таке порушення закону України про
кримінальну відповідальність в
частині призначення покарання залишив
поза увагою у своєму рішенні й
апеляційний суд, а тому вирок цього
суду не можна визнати законним та
обґрунтованим.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, засудженої
ОСОБА_2 та представника цивільного
відповідача задовольнити частково.

Вирок Апеляційного
суду Донецької області від 17 грудня 2013
року щодо ОСОБА_2 скасувати і
призначити новий розгляд у суді
апеляційної інстанції.

Ухвала касаційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
оскарженню не підлягає.

Судді:

Р. Сахно А. Крещенко А. Солодков