Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/92/15 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2015 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000086 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2014 року

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розтоки Рахівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, із професійно - технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати по справі в сумі 784, 32 грн. на користь держави.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за наступних обставин.

26 січня 2014 року, близько 18 год. 30 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , в ході сварки із ОСОБА_10 , яка виникла на грунті раптово виниклих особистих неприязнених відносин, за допомогою ножа наніс останній тілесні ушкодження у вигляді ран на 2 та 3 пальцях правої кисті та саден на 4(2) та 5 пальцях правої кисті, по тильній поверхні кисті, в ділянці внутрішнього краю правої брови, на правій щоці, в ділянці нижньої щелепи зліва(2), на шиї зліва(2), та справа(6), які згідно висновку судово-медичної експертизи №98 від 28.01.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, посилаючись на те, що районний суд безпідставно перекваліфікував дії останнього на ч.2 ст.125 КК України, оскільки кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

При цьому зазначив, що вина ОСОБА_9 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_10 , а також показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_14 , висновком судово-медичної експертизи №98 від 28.01.2014 року, відповідно якого тілесні ушкодження у потерпілої утворилися від не менше 18 травматичних впливів, об`єктом, що має ріжучі властивості, що свідчить про цілеспрямованість умислу обвинуваченого, направленого саме на позбавлення життя потерпілої, протоколами огляду місця події, протоколами проведених слідчих експериментів за участю ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими письмовими матеріалами провадження, дослідженими в ході судового розгляду.

В заперечені на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, посилаючись на те, що дії ОСОБА_9 правильно перекваліфіковані районним судом на ч.2 ст.125 КК України, оскільки органами досудового слідства не доведена вина останнього у вчиненні незакінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Вказала, що показання потерпілої ОСОБА_10 , дані нею в судовому засіданні суду першої інстанції не узгоджуються з її показаннями, даними під час досудового слідства. Враховуючи суттєві протиріччя в показаннях наданих потерпілою та свідками захист вважає, що вони не можуть прийматись до уваги як доказ вини підсудного у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, зазначила, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має посередню характеристику, що також дає всі підстави вважати, що останній випадково став учасником вказаних подій.

Провівши під апеляційного розгляду судове слідство в частині допиту обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дослідження висновку судово-медичного експерта №98 від 28.01.2014 року, та дослідження характеризуючи даних на обвинуваченого, заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_10 , яка підтримала апеляцію прокурора разом із тим просила не застосовувати до ОСОБА_9 суворе покарання, захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 , про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що досудове та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Разом із тим, на думку колегії суддів, органами досудового слідства помилково кваліфіковано дії ОСОБА_9 за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а тому судом першої інстанції правильно перекваліфіковані дії останнього на ч.2 ст.125 КК України.

Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про наявність в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в суді першої та апеляційної інстанції вину не визнав та пояснив, що 26 січня 2014 року, близько 12 год., прийшов до свого знайомого ОСОБА_12 , який проживає по АДРЕСА_3 , де разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та її співмешканцем ОСОБА_11 розпивали спиртні напої та грали в карти. Випили приблизно півтора літра горілки. Близько 17 год. він пішов додому, і вже дома помітив, що в нього зник мобільний телефон, а тому вирішив повернутись до будинку ОСОБА_12 з метою дізнатись, де його телефон. Повернувшись до будинку ОСОБА_12 , побачив у кухні ОСОБА_10 , яку запитав, чи не бачила вона його телефон. Через хвилину до приміщення кухні зайшов ОСОБА_11 , якого він також запитав про телефон, ніяких сварок не було, на ОСОБА_10 він не бачив ніяких порізів або інших тілесних ушкоджень. ОСОБА_11 почав йому погрожувати, що посадить його до в`язниці. Потім чи ОСОБА_11 чи ОСОБА_12 вдарили його, хто саме, він не бачив, та заштовхнули його до іншої кімнати. Він, ОСОБА_9 , сказав, щоб вони викликали міліцію, і в цей час знайшов свій телефон. Після чого, виліз у вікно і пішов додому. Ножа у нього під час цих подій не було, нікого він не різав і не погрожував, слідів крові на його одязі не було.

Незважаючи на невизнання вини, вина ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства, проведеного судом першої та апеляційної інстанції і, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді першої та апеляційної інстанції показала, що з ОСОБА_9 перебуває в нормальних стосунках. 26.01.2014 року разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_11 була в гостях ОСОБА_12 , де також були ОСОБА_13 та ОСОБА_9 . Всі разом випивали спиртне, грали в карти, випили приблизно 4 пляшки горілки, і ніяких сварок між ними не відбувалось, ОСОБА_9 поводив себе адекватно. Згодом, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пішли відпочивати до іншої кімнати, а ОСОБА_9 пішов до себе додому, через кілька хвилин ОСОБА_11 також пішов додому. Через деякий час вона почула стук у вхідні двері. Коли їх відчинила, то побачила ОСОБА_9 з ножем в лівій руці, за ОСОБА_9 стояв ОСОБА_11 , ОСОБА_9 викрикнув: «Де мій телефон?» і замахнувся на неї ножем зверху, в цей час ОСОБА_11 схопив рукою за ніж, щоб захистити її. ОСОБА_9 смикнув за ніж та порізав руку ОСОБА_11 . Після того, ОСОБА_9 заштовхав її на кухню, де вона присіла навприсядки, а він махав ножем перед її обличчям та кричав, щоб вона віддала його телефон. Вона закривала обличчя правою рукою та намагалась відвести його руку, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження, в тому числі невеличкі порізи на шиї, на лобі, та на щоці та порізи двох пальців правої руки. Він її не бив, а лише махав перед її обличчям ножем, кричав про телефон. Ніж був невеликого розміру, проте який саме, вона не пам`ятає. Все це тривало хвилин 5-10. ОСОБА_11 в цей час сидів також в кухні на стільці неподалік і намагався зупинити кров на порізаній руці та крикнув щоб вийшов ОСОБА_12 . Після чого з`явився ОСОБА_12 та забрав ОСОБА_9 та заштовхнув до сусідньої кімнати. Чи був в цей момент ніж в руках ОСОБА_9 вона сказати не може так як закривала обличчя руками. Швидку допомогу вони не викликали, кров на руках та обличчі вона витерла рушником і до лікарні після цього не зверталась, а всі нанесені їй тілесні ушкодження оглядались лише судово-медичним експертом. До цього випадку ніяких конфліктів з ОСОБА_9 у неї не було, вона ніколи не бачила, що ОСОБА_9 поводив себе агресивно. Ніяких претензій до ОСОБА_9 вона не має, і взагалі сумнівається в тому, що він мав намір її вбити. Вважає, що він хотів тільки її попугати, помилково думаючи, що вона взяла його телефон. В ході судового слідства потерпілою подано до суду заяву про притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України за фактично нанесені їй тілесні ушкодження.

· показаннями свідка ОСОБА_11 , наданих в суді першої інстанції, який показав, що ОСОБА_9 знає, як мешканця села, ніяких особистих неприязненених відносин між ними не має. 26.01.2014 року перебував в гостях у ОСОБА_12 . Крім нього, там були присутні його колишня співмешканка ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , а також ОСОБА_9 , вживали алкогольні напої та грали в карти, сиділи мирно, ніяких сварок між ними не було. Випили приблизно 2 літра горілки. Близько 17 год. ОСОБА_9 пішов додому, він, ОСОБА_15 , також через деякий час пішов до своєї бабусі і по дорозі зустрів ОСОБА_9 , який сказав, що в нього вкрали телефон, і він іде різати кого-небудь, а потім сказав, що буде різати ОСОБА_10 , дістав з кишені куртки розкладний ніж невеликого розміру. Він не прийняв погрози ОСОБА_9 всерйоз, але пішов за ним. Підійшовши до будинку ОСОБА_16 , він зупинився покурити біля крильця, а ОСОБА_9 почав барабанити у двері. Після чого, ОСОБА_10 відчинила двері і ОСОБА_9 заштовхнув її в будинок, він забіг слідом і побачив, як ОСОБА_9 замахнувся на останню ножем. Він, ОСОБА_11 , намагаючись відхилити ніж, який тримав ОСОБА_9 , підставив свою ліву руку, і в цей момент останній порізав йому руку. Він, ОСОБА_11 , присів і бачив, як ОСОБА_9 намагається порізати ОСОБА_10 ножем, він махав ножем перед її обличчям і кричав, що в нього вкрали телефон, близько 5 хвилин. Потім з іншої кімнати вийшов ОСОБА_12 , ОСОБА_9 кинув ножа на підлогу, а він ОСОБА_11 сказав, щоб той підібрав ножа та поклав собі у кишеню, що останній і зробив. Після чого, ОСОБА_12 та він заштовхнули ОСОБА_9 до іншої кімнати, де той сидів спокійно, а коли приїхали працівники міліції, з`ясувалось, що ОСОБА_9 збіг через вікно. ОСОБА_11 також зазначив, що ОСОБА_9 , коли випиває спиртне, стає агресивним. Сумнівається в тому, що ОСОБА_9 мав намір вбити ОСОБА_10 , оскільки мав для цього часу та можливості. Вважає, що останній хотів тільки попугати ОСОБА_10 , помилково думаючи, що вона взяла належний йому телефон.
В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок частково змінив свої показання та вказав, що коли з іншої кімнати вийшов ОСОБА_12 , ОСОБА_9 в цей час продовжував махати ножем, перед ОСОБА_10 , ОСОБА_12 схопив руками ОСОБА_9 , після чого той кинув ножа на підлогу.

-- показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції, який показав, що працював з ОСОБА_9 близько двох років, стосунки між ними дружні. 26.01.2014 року до нього додому прийшли в гості ОСОБА_11 зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , а пізніше і ОСОБА_9 . Вдома також знаходилась його співмешканка ОСОБА_13 . Вони вп`ятерьох вживали горілку та грали в карти. Після обіду, точного часу не пам`ятає, він та ОСОБА_13 пішли відпочивати в іншу кімнату. Прокинувся він від криків, які лунали з кухні. Коли вийшов на кухню та побачив ОСОБА_11 , у якого була, порізана рука, на полу біля нього була калюжа крові, справа від нього сиділа ОСОБА_10 , прикривала обличчя руками, а ОСОБА_9 сидів в іншому куті кухні на присядках, в руках у нього нічого не було, слідів крові на ньому він також не бачив. Він запитав у ОСОБА_11 , що трапилось, на що той відповів, що їх порізав ОСОБА_9 . Він вдарив пару разів ОСОБА_9 по голові, після чого заштовхнув останнього в іншу кімнату та викликав міліцію. Після того, як приїхали працівники міліції, з`ясувалось, що ОСОБА_9 в кімнаті не має. Ніяких конфліктів між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ні в той день, ні до цього не було, порізів на обличчі та шиї у ОСОБА_10 він не бачив, ножа у ОСОБА_9 він також не бачив. Свідок також зазначив, що ОСОБА_9 нормальний спокійний чоловік, ніколи не влаштовував ніяких сварок та скандалів.

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в суді першої та апеляційної інстанції показала, що перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_9 , знайома з ним по роботі, працювали разом на одній фермі. Взимку 2014 року коли проживала у ОСОБА_12 26.01.2014 року до них додому прийшли ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , і вони всі разом сиділи пили горілку та грали в карти. Випили приблизно 3 літра. У вечорі вона та ОСОБА_12 пішли відпочивати в іншу кімнату. Після чого, прокинулась, як почула крики ОСОБА_10 з кухні, зайшовши на кухню, побачила кров на підлозі, у ОСОБА_10 був порізаний палець і невеличкий поріз на лобі. Запитала у останньої, що трапилось, на що ОСОБА_10 відповіла, що їх порізав ОСОБА_9 . ОСОБА_9 вона не бачила. Характеризуючи ОСОБА_9 , вказала, що він нормальний чоловік, завжди спокійний, навіть, коли випиває, ніяких конфліктів з ОСОБА_10 та взагалі з іншими у нього ніколи не було, ніколи не бачила, щоб він ходив із ножем, того вечора також не бачила у нього ножа. Вважає, що ОСОБА_9 не мав наміру вбивати ОСОБА_10

· показаннями свідка ОСОБА_17 , яка в в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що з ОСОБА_9 вона проживає як чоловік і дружина протягом 6 років. 26 січня 2014 року її співмешканець ОСОБА_9 , близько о 10 год., пішов із дому до ОСОБА_12 , близько 17 год. повернувся додому в стані алкогольного сп`яніння та повідомив, що в нього зник мобільний телефон. Після чого знов пішов до ОСОБА_12 і повернувся через 20-30 хвилин вже з телефоном, нічого їй не розповідав, був в адекватному стані, не збуджений, одяг його не був вимазаний кров`ю, ножа у нього вона не бачила - ні тоді, коли він йшов до ОСОБА_12 , ні тоді, коли повернувся. Також вказала, що ОСОБА_9 спокійний, врівноважений чоловік, який ніколи не проявляв агресії, ніяких конфліктів з іншими у нього не виникало, завжди допомагав їй по господарству. Наскільки їй відомо, у ОСОБА_9 не було неприязних стосунків з ОСОБА_10

· показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_14 , допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції, яка показала, що 28.01.2014 року нею проведено судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Під час проведення експертизи у потерпілій були встановлені тілесні ушкодження у вигляді ран на 2 та 3 пальцях правої кисті, всі інші тілесні ушкодження були у вигляді саден, а саме: були зафіксовані садна на 4 (2) та 5 пальцях правої кисті, по тильній поверхні правої кисті, в ділянці внутрішнього краю правої брові, на правій щоці, в ділянці нижньої щелепи зліва (2), на шиї зліва (2), та з права (6). Рани, які мались на 2 та 3 пальцях правої кисті відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а садна відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Рани, які були у ОСОБА_10 на 2 та 3 пальця правої кисті не ушивались. Після ран залишаються рубці, а після саден ніяких слідів не залишається. Під час проведення експертизи враховуються всі наявні тілесні ушкодження.

Крім того вина обвинуваченого підтверджується, іншими зібраними по справі доказами оголошеними і дослідженими в суді першої інстанції, і, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого 26.01.2014 року ОСОБА_10 заявила про нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_9 /т.2 а.с.13-14/

- протоколом огляду місця події, проведеного 26.01.2014 року за участі експерта НДЕКЦ, згідно якого було оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ,Кіровоградського району. т.2 а.п. 16-20;

- протоколом обшуку, в ході проведення якого 31.01.2014 року в будинку АДРЕСА_3 , було виявлено, оглянуто два складні кухонні ножа./т.2 а.с. 61-64, 65-66/;

- висновком судово-медичної експертизи №98 від 28.01.2014 року, оголошеним і дослідженим судом першої та апеляційної інстанції, згідно якої у ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді ран на 2 пальцях правої кисті, саден на 4(2) та 5 пальцях правої кисті, по тильній поверхні кисті, в ділянці внутрішнього краю правої брови, на правій щоці, в ділянці нижньої щелепи зліва (2), на шиї зліва (2), та справа (6). Вищеописані тілесні ушкодження утворились від не менш 18-ти травматичних впливів, об`єктом який має ріжучі властивості, можуть відповідати вказаному строку та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я (рани такого характеру загоюються в строк більше 6 діб), садна відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію, морфологічні характеристики та взаєморозташування тілесних ушкоджень виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи. Пошкодження не є небезпечними для життя в момент їх нанесення./т.2 а.с. 69-70/;

- висновком судово-медичної експертизи №45, від 30.01.2014 року, згідно якої встановлена група крові ОСОБА_9 /т.2 а.с. 89-90/;

- висновком судово-медичної експертизи №40 від 20.02.2014 року, згідно якої встановлена група крові ОСОБА_11 /т.2 а.п. 95-96/;

- висновком судово-медичної експертизи №39 від 20.02.2014 року, згідно якої встановлена група крові ОСОБА_18 /т.2 а.п. 101-102/;

- протоколами слідчих експериментів від 14.03.2014 року, за участю потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 , в ході яких учасники описали та показали дії кожного з них при обставинах події, яка мала місце 26.01.2014 року в будинк, розташованому в АДРЕСА_3 /т.2 а.п. 117-125; т.2 а.п. 126-140; т.2 а.п. 142-149;. т.2 а.п. 152-158;. т.2 а.п. 159-166/;

- висновком судово-трасологічної експертизи №111 від 20.03.2014 року, згідно якої сліди пальців рук, які виявлено та вилучено в ході огляду місця події 26.01.2014 року в будинку АДРЕСА_3 та області належать ОСОБА_10 /т.2 а.п. 178-183/;

· висновком судово-психіатричної експертизи №111 від 28.02.2014 року, захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст. 19 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення, ОСОБА_9 слід вважати осудним. На час проведення експертизи ОСОБА_9 психічним захворюванням не страждав, заходів медичного характеру не потребував./т.2 а.п.205/.
Дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, зважаючи на надану суду заяву потерпілої про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України, колегія суддів вважає, що органами досудового слідства не доведено вину ОСОБА_9 у скоєнні незакінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а тому суд першої інстанції правильно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При цьому колегія суддів вважає, що при кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на вбивство, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, органами досудового розслідування, залишено поза увагою диспозицію ст. 115 КК України, яка свідчить, що замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено, або особа діяла не з конкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали. Даний висновок визнано обґрунтованим п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я» від 07.02.2003 року.

Так, згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я» питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 наніс потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді саден в область шиї, обличчя та пальців рук, які зважаючи на пояснення потерпілої є незначними та не вплинули на її загальний стан. Докази, які свідчать про наявність умислу на позбавлення життя потерпілої відсутні, що підтверджується показами самої потерпілої, яка вказала, що ОСОБА_9 лише погрожував їй ножем, а дій, які б свідчили про бажання позбавити її життя не вчиняв, вбивати її не хотів, хотів тільки попугати. Про відсутність наміру позбавити життя потерпілу також свідчить характер і локалізація нанесених тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також відсутність жодного проникаючого поранення в будь-які життєво-важливі органи потерпілій, при наявності можливості безперешкодного їх нанесення, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №98 від 28.01.2014 року.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції при з`ясуванні спрямованості умислу обвинуваченого дійшов до правильного висновку, що умисел останнього не був направлений на вбивство потерпілої і що, при цьому слід враховувати причини припинення злочинних дій ОСОБА_9 , так потерпіла ОСОБА_10 показала в судовому засіданні, що момент коли припинив свої дії ОСОБА_9 чітко не пам`ятає, чи був у руках у останнього ніж коли його відштовхував від неї ОСОБА_12 не бачила, так як закривала обличчя руками. Свідок ОСОБА_11 , в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що коли ОСОБА_12 зайшов у кімнату і підійшов до ОСОБА_9 той в цей момент кинув ніж на підлогу, а в судовому засіданні апеляційної інстанції частково змінив свої показання, пояснив суду, що ОСОБА_9 махав ножем перед ОСОБА_10 і припинив його дії ОСОБА_12 , заштовхнувши останнього до сусідньої кімнати, при цьому ніж був у руках ОСОБА_9 , тобто дії ОСОБА_9 були припинені не з власної волі, колегія суддів не приймає вказані показання свідка, як належний доказ в підтвердження цього, оскільки вони є непослідовними та не узгоджуються із дійсними встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, та спростовуються послідовними показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив суду, що в той момент, як він увійшов до приміщення кухні, то побачив обвинуваченого, який сидів на присядках в іншому куті і нічого не робив, а потерпіла сиділа окремо, прикривала обличчя руками, а на пальцях її була кров, що в сукупності свідчить про припинення злочинних дій обвинуваченим з власної волі, а не внаслідок активних дій інших осіб.

На вищевказаних підставах доводи прокурора з приводу неправильної кваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_9 є необґрунтованими і безпідставними.

Разом із тим, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив показання обвинуваченого в частині заперечення причетності до спричинення потерпілій будь-яких тілесних ушкоджень, як обраний спосіб захисту від обвинувачення з метою ухилитися від кримінальної відповідальності, та правильно послався у своєму рішенні на те, що показання обвинуваченого ОСОБА_9 , з приводу того, що він не наносив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , не узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 які пояснили, що ОСОБА_9 накинувся на потерпілу з ножем, яким махав перед її обличчям деякий час та наніс їй тілесні ушкодження та показаннями свідка ОСОБА_13 . Крім того, показання потерпілої та свідків підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №98 від 28.01.2014 року, протоколами слідчих експериментів, проведених за участю потерпілої ОСОБА_19 , та свідків, а також іншими письмовими доказами по справі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, по місцю проживання характеризується посередньо. Врахував обставини, що обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та відсутність пом`якшуючих обставин, а тому обґрунтовано дійшов висновку, призначивши ОСОБА_9 покарання у виді арешту, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у межах санкції ч.2 ст.125 КК України, що цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2014 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_20 ОСОБА_4