Справа №580/392/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/362/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2015 р. колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Лебединського районного суду Сумської області, від 17 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 28.10.2014 р. за вироком Лебединського райсуду Сумської обл. за ст. ст. 395; 190 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин;

2) 20.02.2015 р. за вироком Лебединського райсуду Сумської обл. за ст. 389 ч. 2 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці 10 днів

обвинувачений за ст. 185 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, ОСОБА_9 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Лебединського райсуду Сумської обл., від 28 жовтня 2014 року, більш суворим, призначеного цим вироком, визначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ст. 71 КК України, ОСОБА_9 за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Лебединського райсуду Сумської обл., від 20 лютого 2015 року, і остаточно до відбуття визначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці 10 днів.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_9 обвинувачений за вчинення таких кримінальних правопорушень.

ОСОБА_9 в період часу з 12.12.2014 року по 20 год. 00 хв. 13.12.2014 року перебував в гостях у своєї знайомої ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_9 , будучи обізнаним про місце зберігання в будинку грошових коштів, а також банківської картки, вирішив ними заволодіти.

Реалізовуючи свій умисел, спрямований на протиправне збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_9 о 20 год. 00 хв. 13.12.2014 року, скориставшись відсутністю потерпілої ОСОБА_10 в кімнаті будинку, переконавшись у непомітності своїх дій, із серванту викрав належні ОСОБА_10 130 грн. та банківську картку Райффайзен Банк Аваль після чого пішов з будинку.

Продовжуючи реалізацію свого умислу, спрямованого на викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , використовуючи викрадену в ОСОБА_10 банківську картку Райффайзен Банк Аваль, № карткового рахунку НОМЕР_1 та знайдений ним в чохлі до цієї картки пін код, через банкомат ПАТ КБ Приват Банк, що розташований на вул. Першогвардійська, 34 в м. Лебедин Сумської обл., викрав з даного рахунку належні ОСОБА_10 300 грн.

Внаслідок вищезазначених банківських операцій, пов`язаних із зняттям через банкомат ПАТ КБ Приват Банк належних потерпілій ОСОБА_10 грошових коштів з цього ж рахунку були списані кошти в якості комісії та за перевірку балансу рахунку на загальну суму 17 грн. 50 коп.

Своїми діями ОСОБА_9 завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 447 грн. 50 коп.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від прокурора у кримінальному провадженні, який, не оспорюючи висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненому та кваліфікації його дій, ставить питання про скасування вироку в частині призначення ОСОБА_9 покарання у зв`язку з порушенням судом вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону.

Прокурор мотивує свої апеляційні вимоги тим, що суд, призначаючи відносно ОСОБА_9 покарання за вчинене у виді арешту на строк 3 місяці, не в повній мірі врахував особу ОСОБА_9 .

Прокурор вказує, що ОСОБА_9 , будучи раніше судимим, продовжує вчинювати кримінальні правопорушення, що свідчить про небажання ОСОБА_9 стати на шлях виправлення та перевиховання.

Прокурор також мотивує свої апеляційні вимоги і тим, що суд, призначаючи відносно ОСОБА_9 покарання, також порушив вимоги закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. ст. 70 ч. 4; 71 ч. 1 КК України.

Прокурор вказує, що ОСОБА_9 раніше засуджувався за вироками від 28.10.2014 р. та 20.02.2015 р.

Покарання у виді громадських робіт, визначене за вироком від 28.10.2014 р., враховано судом при постановленні вироку від 20.02.2015 р. за сукупністю вироків, а тому суд незаконно призначив ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів з урахуванням призначеного покарання та покарання за вироком від 28.10.2014 р.

Також прокурор вказує, що суд незаконно призначив ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків, оскільки судом було встановлено, що крадіжку майна потерпілої ОСОБА_10 вчинено ОСОБА_9 13.12.2014 р., тобто до постановлення вироку від 20.02.2015 р.

Прокурор, прохаючи скасувати вирок за наведених підстав, в той же час ставить питання про ухвалення нового вироку, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ст. 185 ч. 2 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, а на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком суду від 20.02.2015 р., більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_9 до відбуття покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора про підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про її заперечення, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що суд, піддавши аналізу досліджені докази в їх сукупності, обґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненому і вірно кваліфікував його дії за ст. 185 ч. 2 КК України.

Вказані висновки суду ніким з сторін кримінального провадження не оспорюються, в тому числі і прокурором в його апеляційній скарзі.

В той же час суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання за вчинене у виді арешту на строк 3 місяці, в порушення вимог ст. 65 КК України, не врахував, що ОСОБА_9 негативно характеризується, притягуючись до кримінальної відповідальності за вчинення інших кримінальних правопорушень, продовжує вчинювати суспільно небезпечні діяння.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_9 щиро розкаявся у вчиненому та має незадовільний стан здоров`я, призначене судом Жиліну покарання у виді арешту на строк 3 місяці колегія суддів знаходить таким, що є явно несправедливим, оскільки таке покарання за своїм розміром не буде сприяти виправленню та перевихованню ОСОБА_9 , внаслідок м`якості такого покарання.

Вказану обставину колегія суддів знаходить такою, що у відповідності з ст. ст. 409; 414 КПК України, є підставою для скасування вироку.

Крім цього, судом були допущені порушення вимог ст. ст. 70 ч. 4; 71 ч. 1 КК України, що тягнуть за собою визнання вироку суду незаконним в частині призначення судом покарання ОСОБА_9 , як за сукупністю злочинів, так і за сукупністю вироків.

Так, судом було встановлено, що за вироком Лебединського районного суду Сумської обл., від 28.10.2014 р., ОСОБА_9 був засуджений за ст. ст. 395; 190 ч. 1; 70 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин, а за вироком цього ж суду, від 20.02.2015 р., за ст. ст. 389 ч. 2, 71 ч. 1 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці 10 днів.

Не дивлячись на те, що покарання за вироком суду, від 28.10.2014 р., було приєднано, на підставі ст. 71 ч. 1 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за вироком суду, від 20.02.2015 р., суд повторно врахував покарання за вироком суду, від 28.10.2014 р., поглинувши його покаранням яке він призначив за ст. 185 ч. 2 КК України, чим порушив вимоги ст. 70 ч. 4 КК України, оскільки не врахував, що покарання за вироком, від 28.10.2014 р., вже приєднано до покарання визначеного судом при ухваленні вироку, від 20.02.2015 р., за сукупністю вироків на підставі ст. 71 ч. 1 КК України.

Крім того суд, встановивши, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч. 2 КК України, до ухвалення відносно нього вироку, від 20.02.2015 р., в порушення вимог ст. 71 ч. 1 КК України, незаконно призначив ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків, оскільки, у відповідності з ст. 70 ч. 4 КК України, мав би вирішити питання про призначення ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів, керуючись при цьому вимогами ст. 70 ч. 4 КК України.

Вказані порушення закону України про кримінальну відповідальність, що були допущені судом при призначенні покарання ОСОБА_9 , колегія суддів знаходить такими, що у відповідності з ст. ст. 409; 413 КПК України, є підставою для скасування вироку і в цій його частині.

Колегія суддів, скасовуючи вирок з підстав призначення судом покарання ОСОБА_9 за ст. 185 ч. 2 КК України яке за своїм розміром є явно несправедливим через його м`якість, та у зв`язку з порушенням судом закону України про кримінальну відповідальність, в той же час, керуючись ст. ст. 407; 420 КПК України, вважає необхідним ухвалити новий вирок, враховуючи при цьому, що ухваленням нового вироку не порушується право на захист ОСОБА_9 .

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання за ст. 185 ч. 2 КК України, колегія суддів, у відповідності з ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, його особу, та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, будучи судимим, знову вчинив кримінальне правопорушення, характеризується негативно. В той же час ОСОБА_9 щиро розкаявся у вчиненому, має незадовільний стан здоров`я.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що відносно ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у виді арешту, яке за санкцією ст. 185 ч. 2 КК України, є найм`якішим, але в максимальному його розмірі на строк 6 місяців.

Колегія суддів вважає, що таке покарання буде сприяти виправленню ОСОБА_9 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За наявності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, враховуючи, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч. 2 КК України, до ухвалення відносно нього 20.02.2015 р. вироку Лебединським райсудом Сумської обл., колегія суддів, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, вважає необхідним остаточно визначити йому покарання шляхом поглинення призначеним покаранням покарання за вироком Лебединського райсуду Сумської обл., від 20.02.2015 р.

Колегія суддів, скасовуючи вирок суду в частині призначення ОСОБА_9 покарання за наведених підстав та, ухвалюючи новий вирок в цій частині, в той же час вважає необхідним в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 409; 413; 414; 418; 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області, від 17 квітня 2015 року, відносно ОСОБА_9 , в частині призначення покарання, скасувати, у зв`язку м`якістю призначеного покарання та у зв`язку з порушенням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку.

ОСОБА_9 вважати обвинуваченим за ст. 185 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, ОСОБА_9 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеним покаранням покарання за вироком Лебединського районного суду Сумської області, від 20.02.2015 р., остаточно визначити до відбуття покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

.