№1-1/2007р.
В И Р О К

іменем України

19 листопада 2007 року.
м. Пирятин

Пирятинський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого -
судді Кругляк В.Г.

при секретарі -
Івженко Н.І.

з участю
прокурора Богомола І.О.

та адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду справу про обвинувачення

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця
м.Мілітополя, Запоріжської області, росіянина,

громадянина
України, освіта вища, одруженого, мешканця м.Лубни, АДРЕСА_1,Полтавської
області, працюючого в ТОВ «Лаваль» м.Лубни, раніше не судимого:

у скоєнні злочину, передбаченого ст.215 ч.2 КК України (в
ред.1960 р.),

в с т а н о в и
в :

Підсудний
ОСОБА_2. 20.07.2001 року близько 7.30год.,
керуючи автомобілем ІЖ-2125 держ. номер НОМЕР_1 по автодорозі
Київ-Харків в напрямку м.Києва, де на
163 км в с.Велика Круча, Пирятинського району, рухався зі швидкістю 85,5
км/год., чим перевищив максимальну швидкість дозволену дорожнім знаком 5.45
Правил дорожнього руху України. На зустріч на велосипеді їхала потерпіла
ОСОБА_3., яка почала виконувати лівий поворот, перетинаючи смугу руху
автомобіля. Підсудний ОСОБА_2. своєчасно не вжив заходів до зупинки автомобіля
і допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_3., в результаті чого вона отримала тяжкі
тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Причиною
ДТП та наслідки, що настали від неї було порушення підсудним ОСОБА_2. вимог
п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якому у разі виникнення перешкоди
або небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен
негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного
засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Та
порушення п.12.4 цих Правил, згідно якому в населених пунктах рух транспортних
засобів дозволяється зі швидкістю не більше ніж 60 км/год.

У
судовому засіданні підсудний ОСОБА_2. свою вину у скоєнні злочину не визнав і
пояснив, що він дійсно рухався на
автомобілі в сторону м.Києва. В с.Велика Круча на зустріч їхала велосипедистка,
яку він замітив метрів за 10-15. В цей момент велосипедистка різко повернула
ліворуч і виїхала на його сугу руху, він повернув вправо і загальмував, але
зіткнення уникнути не вдалося. Вважає, що якби потерпіла не змінила напрямку
руху, то зіткнення б не було.

Незважаючи
на невизнання вини, вина підсудного у скоєному злочині повністю
підтверджується:

- показаннями
потерпілої ОСОБА_4, яка пояснила, що самої аварії вона не бачила, їй пізніше
повідомили про неї. Підсудний приїжджав потім. Більше їй нічого не відомо;

- показаннями свідка ОСОБА_5, яка пояснила,
що вранці вона йшла по господарству і дійшовши до перехрестя побачила жінку,
яка їхала на велосипеді та стала повертати в цей момент її збив автомобіль;

- показаннями свідка ОСОБА_6., який пояснив,
що 20 липня він з підсудним їхали на Київ. Він сидів спереду на пасажирському
місці. Швидкість по трасі була близько 80 км/год., а в'їхавши в
с.Велика Круча, швидкість була зменшена. На зустріч по осьовій лінії їхала
велосипедистка, яка метрів за 10 стала повертати і в цей момент сталось
зіткнення. Потерпіла була жива і вони їй надавали допомогу;

- аналогічними показами свідка ОСОБА_7;

- показаннями свідка ОСОБА_8, яка пояснила,
що вона йшла з дачі і побачила на трасі потерпіло, яка лежала на трасі перед
автомобілем. Потім під'їхала
швидка допомога. Вона назвала прізвище потерпілої, так як вони раніше разом
працювали;

- показаннями свідка ОСОБА_9, який пояснив,
що 20.07.2001 року сталось ДТП і він живе навпроти, де воно сталось. Коли він
прийшов потерпілої вже не було і він допомагав працівникам міліції робити
заміри;

- показаннями свідка ОСОБА_10., яка пояснила,
що вона вийшла на балкон коли вже сталась ДТП. Вона туди близько не підходила.
Бачила, що жінка лежала на дорозі, головою до Пирятина, ногами до автомобіля;

- показаннями свідків ОСОБА_11. і ОСОБА_12,
які пояснили, що їм повідомили, що автомобіль збив ОСОБА_3., коли вони поїхали
в прийомне відділення лікарні, куди вона була доставлена і там їм повідомили,
що вона померла;

- протоколом огляду місця пригоди (т.1
а.с.3-8), згідно якому було оглянуто місце зіткнення, складена схема;

- висновком судово-медичної експертизи (т.1
а.с.53-54), згідно якому у потерпілої ОСОБА_3. маються тілесні ушкодження у
вигляді перелому кісток правої гомілки, крововиливів гомілки, крововиливів під
тверду і м'яку мозкову оболонку, саден кінцівок, забитої рани правої гомілки,
саден і крововиливів обличчя, які виникли від дії тупих предметів, якими є частини
транспортного засобу і шляхове покриття і які за ступенем тяжкості відносяться
до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.
Причиною смерті стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під
оболонки і речовину мозку;

- висновками судово-автотехнічних експертиз
(т.1 а.с.58-61,111-118,195-203), згідно яким дії підсудного не відповідають вимогам
п.п.12.3,12.4 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору
знаходяться в причинному зв'язку д виникненням даної дорожньо-транспортної
пригоди;

- протоколами відтворення обстановки та
обставин події (т.1 а.с.84-86,95-98,105-107, т.2 а.с.26-27,51-54) згідно яким
встановлено місце зіткнення, здійснено заміри;

- іншими
матеріалами справи.

Оскільки санкція ст.215 ч.2 КК України в редакції 1960 року передбачає
більш суворе покарання, тому ОСОБА_2. повинен нести кримінальну
відповідальність за ст.286 ч.2 КК України в редакції 2001 року.

Підсудний ОСОБА_2. керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки
дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило смерть
потерпілого і тому повинен нести кримінальну відповідальність за ст.286 ч.2 КК
України.

Суд не
приймає до уваги покази підсудного про його невинність у скоєному злочині,
оскільки вони не відповідають висновкам судово - авто технічних експертиз,
зібраним доказам і вважає його покази як спосіб обраного ним захисту.

При
призначенні підсудному міри покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого
злочину.

Враховується
також особа підсудного, який вперше скоїв злочин, позитивно характеризується за
місцем проживання, на час скоєння злочину мав на утримання неповнолітню
дитину.

З
урахуванням обставин справи, суд не находить підстав позбавляти підсудного
права керувати транспортним засобом.

На
досудовому слідстві потерпіла ОСОБА_4 пред'явила позов і в судовому засіданні
уточнила свої позовні вимоги і просить стягти з відповідача 6000 грн. за
відшкодування моральної шкоди.

Підсудний
ОСОБА_2. не заперечує проти стягнення за виключенням 1000 грн., яку він уже
сплатив.

За
таких обставин суд вважає, що оскільки потерпіла перенесла моральну страждання
у зв'язку з загибеллю матері, з підсудного необхідно стягти моральну шкоду з
урахуванням, що він уже сплатив 1000 грн., а тому стягненню підлягає 5000 грн.
за відшкодування моральної шкоди.

Підсудний ОСОБА_2. скоїв злочин до набрання чинності Закону України «Про
амністію» від 5.07.2001 року, на час скоєння злочину, мав на утриманні
неповнолітню дитину, а тому він підлягає звільненню від кримінальної
відповідальності на підставі п.«б» ст.1 Закону України «Про амністію». Сам
ОСОБА_2. проти застосування щодо нього Закону України «Про амністію» не
заперечує.

Керуючись
ст.ст.323,324 КПК України, суд -

з а с у д и в:

ОСОБА_2
визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді
чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними
засобами.

У
відповідності до ст.1 п. «б» Закону України «Про амністію» від 5.07.2001 року
ОСОБА_2 звільнити від призначеного покарання.

Оскільки
ОСОБА_2. звільнений від призначеного покарання залишити колишнім запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягти
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 5000 грн. за відшкодування моральної шкоди.

На
вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області через
Пирятинський районний суд протягом 15 діб.

Головуючий: