Справа № 1-1528/11
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника /адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання про зміну запобіжного заходу підсудному у рамках кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, -
На розгляді у Дніпровському районному суді м. Києва на стадії судового слідства перебуває дана кримінальна справа.
У судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на альтернативний, оскільки його матір перебуває в тяжкому стані за станом здоровя, у нього самого за час перебування у слідчому ізоляторі суттєво погіршився стан здоровя. Крім того, останній перебуваючи на волі хоче відшкодувати завдану ним шкоду потерпілим у справі.
Прокурор у судовому засіданні заперечували проти зміни запобіжного заходу, оскільки встановлені судом при обрані даного заходу ризики на цей час є триваючими, а саме клопотання являється передчасним, на даному етапі.
Захисник просила суд клопотання задовольнити та змінити підсудному запобіжний захід, вказавши на те, що прокурором не було доведено підстав, які б вказували на необхідності збереження такої міри запобіжного заходу.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ст. 148 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підсудний, буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.
З матеріалів кримінальної справи, а саме постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2010 року, слідує, що запобіжний захід підсдуному у вигляді тримання під вартою було обран, враховуючи наявність ризиків регламентованих КПК України, а саме: може ухилятися від слідства та суду, виконання процесуальних рішень, перешкодити встановленню істини, впливати на потерпілих та свідків даних про особу останнього, який є уродженцем Луганської області, громадянином України, освіта середня, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, та з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.
Главою 13 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування/продовження запобіжних заходів, сторони у справі повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, якими відповідно до ст. 65 КПК України є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також, відповідно до ст. 150 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.
Однак, стороною захисту у судовому засіданні не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені ризики та обставини, які характеризують підсудного за період його перебування у СІЗО змінилися в ліпшу сторону, а особа останнього перестала бути суспільно небезпечною.
Аналізуючи доводи клопотання в частині наявності у обвинуваченого тяжкого захворювання, яке виключає доцільність його перебування в СІЗО, оскільки останнє може призвести до погіршення його стану, суд сприймає критично, враховуючи наступне.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок дбати про фізичний добробут осіб, яких позбавлено волі.
Як зазначає Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях: Пєтухов проти України, Ухань проти України, Віслогузов проти України, державний орган, повинен забезпечити ув`язненій особі достатній медичний нагляд для вчасного діагностування та лікування хвороб.
Згідно ст. 21 Закону України Про попереднє ув`язнення, адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.
Таким чином, обов`язок по збереженню здоров`я особи, яка перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятору покладається на керівника слідчого ізолятору. Із цього випливає, що керівник слідчого ізолятору в силу своїх обов`язків, зобов`язаний забезпечити належне здійснення лікувально-профілактичних заходів відносно підсудного, а наявність хвороби у останнього не може бути підставою для зміни запобіжного заходу, за відсутності для цього підстав, передбачених Главою 13 КПК України.
При цьому, даних з медичної частини Київського СІЗО про неможливість перебування підсудного в місцях попереднього ув`язнення, або ж неможливість надання йому належної медичної допомоги, встановлено не було.
Доказів передбачених ст. 65 КПК України про те, що матір підсудного хворіє також надано не було.
В свою чергу, суд вважає, що обраний відносно підсудного запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 148, 150, 165, 165-1, 165-2 КПК України, статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд, -
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу підсудному у рамках кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, - відмовити.
Постанова окремому оскарженню не підлягає.
С у д д я: ОСОБА_1