АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого
суддів секретаря ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Черкаси апеляційну скаргу старшого прокурора відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 6 січня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про обрання міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою за його відсутності, -

в с т а н о в и л а :
4 листопада 2014 року заступник начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області за погодженням з прокурором звернувся з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий послався на те, що ОСОБА_8 згідно наказу з 5.08.2013 року (наказ № 697 ос) по 24.02.2014 року (наказ № 125 ос) перебував на посаді начальника Управління МВС України в Черкаській області. Під час проходження служби згідно наказу МВС України № 1252 від 31.12.2013 р. йому присвоєне чергове спеціальне звання генерал-майор міліції.

Відповідно до ст. 20, ст. 2, ст.ст. 10, 11, 12 та 14 Закону України «Про міліцію», ст.ст. 1, 7 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ», ч.2 ст.19 Конституції України він як керівник міліції був представником державного органу виконавчої влади, законні вимоги якого є обов`язковими для виконання; зобов`язаний як працівник органу державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На нього покладався обов`язок дотримуватись службової дисципліни; дотримуватись законодавства; Присяги працівника органів внутрішніх справ України; забезпечувати особисту безпеку громадян, захищати їх права і свободи, законні інтереси. У своїй службовій діяльності він повинен був керуватися принципами законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, виконувати свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом, ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не могли бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності. Як працівник міліції ОСОБА_8 був зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, застосовувати передбачені законом заходи примусу. Відповідно до розподілу обов`язків між керівництвом УМВС був уповноважений здійснювати на основі єдиноначальності і колегіальності керівництво діяльності Управління, відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про міліцію» у межах повноважень, наданих законодавством України, самостійно приймати рішення і нести за свої протиправні дії або бездіяльність кримінальну чи дисциплінарну відповідальність.

Зважаючи на обсяг своїх повноважень, ОСОБА_8 як працівник міліції, здійснюючи функції представника влади, всупереч інтересам служби, діючи умисно, з метою застосування надмірної фізичної сили до учасників мирних акцій протесту, які проходили в м.Черкаси, задля їх припинення, незважаючи на свій обов`язок служити закону, бути відданим народові України, 23.01.2014 року, в період часу з 20 год. 30 хв. по 22 год. перебуваючи в приміщенні Черкаської облдержадміністрації по бул. Шевченка 185 в м. Черкаси, явно перевищуючи надану йому владу, безпосередньо, в категоричній формі віддав наказ щодо затримання осіб, які приймали участь у акції в підтримку «Євромайдану» в м.Києві та знаходились біля приміщення Черкаської ОДА, підпорядкованим йому начальникам та працівникам підрозділів УМВС України в Черкаській області.

В ніч з 26 на 27 січня 2014 року, перебуваючи в приміщенні Черкаської ОДА по бул. Шевченка, 185 в м. Черкаси, явно перевищуючи надану йому владу та службові повноваження, вчинив дії, безпосередньо віддавав накази працівникам та командирам спецпідрозділів УМВС, які знаходились в складі резервної групи та здійснювали заходи щодо затримання учасників акції «Автомайдан».

При цьому, в порушення принципів законності та поваги до особи, в порушення норм Конституції, особисто наголошував на жорстокому застосуванні фізичної сили та спеціальних засобів до учасників мирних акцій протесту; контролював їх поміщення до автозаків та подальшу доставку до відділів міліції з метою затримання та проведення слідчих дій.

Таким чином ОСОБА_8 , використовуючи надану йому владу та службові повноваження, всупереч інтересам служби організував безпідставне і незаконне застосування підрозділами УМВС насильства та спеціальних засобів до протестувальників, чим завдано шкоду законним правам та інтересам громадян України, передбачених ст.ст. 33, 34, 39 Конституції України на свободу пересування, свободу слова та мирних зібрань.

ОСОБА_8 23.06.2014 року оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_8 на неодноразові виклики до прокуратури не прибув, згідно даних УСБУ встановити його місцезнаходження не представилось можливим, згідно інформації Держприкордонної служби України 25.06.2014 року він перетнув кордон України у пункті пропуску «Нові Яриловичі» (на кордоні з Республікою Бєларусь), ОСОБА_8 оголошено в розшук 24.06.2014 року.

В клопотанні наведені докази для підозри, мета застосування запобіжного заходу тримання під вартою, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 6.11.2014 року розгляд клопотання зупинено до розшуку підозрюваного ОСОБА_8 та доставлення його в суд для участі в судовому засіданні.

21.11.2014 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про відновлення розгляду застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 , посилаючись на те, що останній 12.11.2014 року оголошений в міждержавний розшук.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 6 січня 2015 року в задоволенні клопотання про обрання міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, за його відсутності, відмовлено.

Приймаючи рішення суддя вказав, що об`єктивних доказів про вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру суду надано не було; що ніякими доказами не обґрунтовані ризики, передбачені ст.177 КПК України; що оголошення ОСОБА_8 в міждержавний розшук на території СНД не може визнаватись міжнародним розшуком, який оголошується через Національне центральне бюро Інтерполу в Україні, чого в даному випадку немає.

Прокурор ОСОБА_6 , який брав участь в розгляді клопотання в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить ухвалу слідчого судді скасувати і задовольнити клопотання слідчого. Прокурор наводить ті ж доводи, що і в клопотанні про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та вказує, що факт зникнення підозрюваного свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України; він підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років та що суд безпідставно не врахував оголошення в міждержавний розшук.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляції, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання з інших підстав.

Відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі і переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим, іншим обставинам в сукупності.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст.193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю підозрюваного. Слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, буде доведено, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.

Вагомість наявних доказів про висунення ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 365 ч.2 КК України свідчать показання керівних працівників, командирів спецпідрозділів УМВС України в Черкаській області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , затвердженим Міністром внутрішніх справ України «Висновком про результати службового розслідування за фактами перевищення службових повноважень, зловживання службовим становищем окремими керівниками ГУМВС, УМВС та ДТМ».

Встановити місце знаходження ОСОБА_8 не представилось можливим, згідно даних Держприкордонслужби України він 25.06.2014 року перетнув кордон з Республікою Бєларусь, наявність ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду має місце.

Повідомлення про підозру ОСОБА_8 здійснено в порядку ч.1 ст.278 КПК з урахуванням неможливості встановити його місцезнаходження.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про відсутність доказів повідомлення ОСОБА_8 про підозру, відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, ненадання слідчим доказів обставин, на які він посилається, являються безпідставними і необґрунтованими.

По питанню доводів судді, що Міжнародний розшук може бути оголошено лише через Національне центральне бюро Інтерполу в Україні, чого в даному випадку немає, колегія суддів вказує наступне.

Міжнародний розшук осіб, так само і міждержавний, це комплекс оперативно-розшукових, пошукових, інформаційно-аналітичних заходів, які проводяться за межами території держави де було вчинене правопорушення, у відповідності з нормами міжнародного права, на підставі міжнародного договору, конвенції, уставу, тощо, в рамках сучасних міжнародних організацій (не тільки Інтерполу).

Процесуальний порядок такого розшуку встановлений розділом ІХ КПК України (Міжнародне співробітництво під час кримінального провадження).

Міжнародний (міждержавний) розшук осіб може здійснюватись у відповідності з Мінською Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 7.10.2002 року. Такий розшук проводиться у межах міжнародного співробітництва під час кримінального провадження.

Згідно ст.ст. 545, 551 КПК України прокурор або слідчий за погодженням з прокурором надсилає до Генеральної прокуратури України запит про міжнародну правову допомогу у кримінальному провадженні, яке він здійснює. Рішення про направлення запиту приймає Генеральна прокуратура України.

Між тим, прокурор не надав доказів про звернення органу досудового розслідування в установленому законом порядку з запитом про міжнародний розшук.

Наявна в матеріалах справи постанова оперуповноваженого Соснівського РВВС УМВС України в Черкаській області від 12.11.2014 року про оголошення ОСОБА_8 в міждержавний розшук не відповідає вимогам закону про міжнародний розшук.

Так як в ухвалі слідчого судді наведені необґрунтовані підстави відмови в задоволенні клопотання слідчого, вона підлягає скасуванню.

А оскільки колегія суддів встановила інші підстави для відмови слідчому в триманні під вартою підозрюваного, в задоволенні клопотання слід відмовити з підстав, встановлених апеляційним судом.

Керуючись ч.3 ст. 407 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляцію прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 6 січня 2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати і постановити нову ухвалу.

Відмовити в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, за його відсутності, з підстав, викладених в мотивувальній частині цієї ухвали.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :