Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/282/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000147 за апеляцією ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.12.2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нєфтєюганськ Тюменської області Російської Федерації, громадянина України, освіта середня спеціальна, проживаючого АДРЕСА_1 , не працюючого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 2014 року народження, раніше судимого:

- 10 жовтня 2002 року Знам`янським міським судом за ч.3 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 29 червня 2006 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 29 листопада 2011 року Знам`янським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений 13 лютого 2013 року умовно-достроково на 11 місяців 16 днів;

- засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (троьх) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . уродженця с. Жовтневе Новомиргородського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України, поклаено на ОСОБА_12 , на період іспитового строку, обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Суботці Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, проживаючого АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

- засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_13 , на період іспитового строку, обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Доля речових доказів по справі вирішена.

Апеляції щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не надходили.

Вироком місцевого суду обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнані винним та засуджені за те, що скоїли таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, а ОСОБА_7 також скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно, за таких обставин.

ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 01 лютого 2014 року, приблизно о 00.10 годині, перебували у стані алкогольного сп`яніння, поблизу житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де у них виник спільний умисел на

таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_7 - також повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вступили у злочинний зговір між собою, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_12 через незачинену калитку, проникли до огородженої загороди для домашньої птиці, розташованої на подвір`ї житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 та через незачинені двері, проникли до сараю, де утримувалась домашня птиця, звідки таємно, а ОСОБА_7 - також повторно, викрали належні ОСОБА_14 5 гусок вартістю 120,00 грн. кожна, загальною вартістю 600,00 грн. Під час цього ОСОБА_13 знаходився біля під`їзду № 1 будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , та спостерігав за навколишньою обстановкою, з метою подачі сигналу про наближення сторонніх осіб, які б могли перешкодити здійсненню злочину.

Після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з місця скоєння злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 600,00 грн.

Крім того, ОСОБА_7 06 березня 2014 року, приблизно о 19.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився у житловому будинку ОСОБА_15 , розташованому по АДРЕСА_3 , де у нього раптово виник умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно. Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_16 , усвідомлюючи, що його дії помічені указаною особою, повторно, відкрито викрав належну ОСОБА_15 постільну білизну, вартістю 196,00 грн., 3 мотки шерстяних ниток для в`язання, вартістю 25,00 грн. кожен, загальною вартістю 75,00 грн., які знаходились у приміщенні вказаного будинку.

Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 271,00 грн.

У апеляції обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити покарання, не позбавляти його волі, оскільки він відшкодував потерпілим збитки і вони претензій до нього не мають, просять суд не позбавляти його волі.

Свої доводи мотивує тим, що має на утриманні п`ятеро дітей, четверо з яких прийомні. Розкаюється у скоєному та зазначає, що сприяв розкриттю злочину.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про необхідність залишення вироку суду без зміни, обвинуваченого - ОСОБА_12 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого - ОСОБА_13 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 , потерпілої - ОСОБА_15 , котрі підтримали думку прокурора, обвинуваченого - ОСОБА_7 , котрий просив пом`якшити покарання та не позбавляти його волі, його захисника - адвоката ОСОБА_8 , котрий підтримав апеляцію свого підзахисного, дослідивши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, визнаний обвинуваченим та ніким не оскаржуються.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, а вину в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав частково. Суду показав, що дійсно, 01.02.2014 року вони разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 після розпиття горілки вирішили викрасти гусей у ОСОБА_14 , з цією метою вони прийшли до сараю потерпілої, через калитку проникли загорожу, а згодом- у сарай, з якого викрали 5 гусей.

З приводу обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України суду показав, що 06.03.2014 року він разом з потерпілою ОСОБА_15 та ОСОБА_17 в домоволодіння ОСОБА_15 розпивали спиртні напої. Коли ОСОБА_15 та ОСОБА_17 вийшли, він залишився в кімнаті сам, вирішив викрасти постільну білизну та нитки. Визнав себе винним в скоєнні крадіжки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 України визнав повністю і надав суду показання про те, що 01.02.2014 року за пропозицією ОСОБА_7 прийшли до сараю потерпілої, звідки викрали 5 гусей. В скоєному щиро кається, просив суд його суворо не карати.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнав повністю і суду також показав, що 01.02.2014 року вони разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_7 розпивали спиртні напої і ОСОБА_7 запропонував скоїти крадіжку гусей. Вони погодились та викрали із сараю потерпілої 5 гусей, яких наступного дня продали, розрахувались за таксі та самі вжили в їжу. В скоєному щиро каявся просив суд його суворо не карати.

Обвинуваченому ОСОБА_7 та іншим учасникам судового провадження були роз`яснені та зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження. Як показав ОСОБА_7 у судовому засіданні він давав покази правдиво та добровільно, оскільки повністю визнавав провину у вчиненні кримінальних правопорушень. У зв`язку з цим після роз`яснення всім учасникам судового провадження наслідків, передбачених ч.3 ст.349 КПК України, та за їх згодою при дослідженні доказів у кримінальному провадженні суд обмежився допитом обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , так як не було жодного сумніву в добросовісності та істинності його позиції, а також усі учасники судового провадження були згодні та не оспорюваності обставин вчинення кримінальних правопорушень та їх кваліфікацію, вказані в обвинувальному акті.

Відповідно до вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим.

Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування у ньому матеріального закону та дотримання при проваджені справи кримінально - процесуального закону. Вимога законності вироку означає, що вирок за своєю формою відповідає закону, та за своїм змістом ґрунтується на матеріалах справи, попереднє розслідування і судовий розгляд якої проведені у точній відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону. При постановленні вироку суд повинен дати оцінку всім доказам по справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції виконані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України за обставин, встановлених у вироку є правильним, оскільки ґрунтується на доказах, зібраних у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку і належно оцінених судом, ніким з учасників процесу не оскаржується.

Дії засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України КК України кваліфіковані правильно, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, а також відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які класифікуються як тяжкі злочини, особу ОСОБА_7 , що він раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, нає на утриманні малолітню дитину, потерпілі до нього претензій не мають.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд обґрунтовано визнав щире каяття в скоєному.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_7 суд визнав вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

На думку судової колегії, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_7 , особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення будучи раніше судимим, тобто належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став, знову скоїв умисні, корисні, закінчені кримінальні правопорушення, суд вірно прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і можливості застосування до обвинуваченого положення ст.75 КК України не вбачається. Однак, оскільки ОСОБА_7 відшкодував збитки, потерпілі до нього претензій не мають, він щиро кається, має на утриманні малолітню дитину, посередньо характеризується, суд призначив йому мінімальне покарання.

Так, судом враховано, що характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного умисного, закінченого злочину який є тяжким, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює.

Із врахуванням всіх обставин справи, враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_7 , особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи всі обставини справи, колегія суддів також вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а призначене йому покарання у виді позбавлення волі на визначений судом термін буде справедливим, необхідним та достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи апеляції засудженого щодо пом`якшення покарання, можливості не позбавляти його волі, оскільки він відшкодував потерпілим збитки і вони претензій до нього не мають, наявність у нього п`ятьох дітей матеріалами справи не підтверджені, а має лише одну дитину, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції в достатній мірі враховано всі обставини справи, особу винного, та прийнято законне та обгрунтоване рішення, а тому не можуть бути підставою для пом`якшення покарання чи звільнення обвинуваченого від покарання, оскільки ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, злочин вчинив тяжкий, корисливий, повторно, що на думку колегії суддів, свідчить про стійке небажання ставати на шлях виправлення та стійку антисоціальну спрямованість особистості винного.

Підстав для пом`якшеняння покарання та зміни чи скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, колегія суддів порушень процесуального закону під час досудового та судового слідства не встановила.

Вирок суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 376,405, 407, 418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_19 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2