У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Кліменко М.Р. і Гриціва М.І.,

за участю
прокурора

Вергізової Л.А.,

засудженої

ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні 22 січня 2008 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - ОСОБА_4
на вирок Турківського районного суду Львівської області від 8
грудня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 30
березня 2007 року,

встановила:

зазначеним вироком
засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

- за ч.2 ст.125 КК України на 150 годин громадських
робіт;

- за ч.1 ст.125 КК України до
штрафу у розмірі 700 грн.;

- за ч.1 ст.162 КК України до
штрафу у розмірі 1000 грн..

На підставі ст.70, ч.3 ст.72 КК
України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у виді 150 годин
громадських робіт та 1000 грн. штрафу.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше не судиму,

- за ч.2 ст.125 КК України із застосуванням ст.69 КК
України до штрафу у розмірі 1500 грн.;

-
за ч.1 ст.162 КК України до
штрафу у розмірі 1000 грн.;

-
за ст.386 КК України до штрафу у розмірі
900 грн..

На
підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 1500 грн.

За
ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_2 виправдано.

За вироком суду ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано винуватими у
вчиненні злочинів за таких обставин.

26.05.2005 року у період з 18 до 19 год. у селі Ільник Турківського району Львівської
області ОСОБА_2 і ОСОБА_3 разом з особою, матеріали щодо якої виділені
в окреме провадження, зірвавши гачок з вхідних дверей будинку, де жили ОСОБА_5 і ОСОБА_6, незаконно проти їх волі проникли до житла,
де на ґрунті особистих неприязних стосунків нанесли чисельні удари руками, ногами
та невстановленими предметами в різні частини тіла ОСОБА_5, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження,
що потягли короткочасний розлад здоров'я, а коли ОСОБА_6 почала захищати свого чоловіка, ОСОБА_3 вдарив її та штовхнув до печі, об яку вона
вдарилася, в результаті чого отримала легкі тілесні ушкодження без короткочасного
розладу здоров'я.

Крім того, в червні 2005 року ОСОБА_2 за місцем роботи
ОСОБА_6, яка була свідком у даній справі, погрожувала їй та її чоловікові, що у
разі, якщо та буде свідчити в міліції проти неї, то піде із села. Внаслідок
погроз ОСОБА_6 спочатку не хотіла давати офіційних свідчень по справі. Ці дії
ОСОБА_2 судом кваліфіковано за ст. 386 КК України.

Ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 30 березня 2007 року вирок щодо ОСОБА_2 змінено:
в частині її засудження за ст.386 КК України
вирок скасовано, а справу в цій частині закрито у зв'язку з відсутністю
в її діях складу цього злочину. У решті вирок
щодо неї та в цілому щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 доводить незаконність засудження ОСОБА_2 і ОСОБА_1.
Стверджує про фальсифікацію матеріалів кримінальної справи, про те, що алібі
ОСОБА_1 не спростовано, що судом достовірно не встановлено, хто саме спричинив
ОСОБА_5М. легкі тілесні ушкодження (ОСОБА_7, щодо якого відмовлено в порушенні
кримінальної справи, чи ОСОБА_2 з синами). Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_2, прийшовши до
ОСОБА_5, діяла в стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною
поведінкою потерпілого щодо її чоловіка ОСОБА_7. Посилається на те, що справа
за ч.1 ст.125 КК України порушена слідчим прокуратури незаконно, а за ч.2
ст.125 КК України не порушувалася взагалі. Просить судові рішення щодо ОСОБА_2
і ОСОБА_1 скасувати, а справу провадженням закрити.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, пояснення
засудженої ОСОБА_2 на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який
просив касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 задовольнити частково, скасувати
вирок щодо ОСОБА_1 в частині його засудження за ч.1 ст. 125 КК України, а в решті судові рішення щодо ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Твердження в касаційній скарзі, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 необґрунтовано засуджено за ч.1 ст. 162 КК України та ч. 2
ст. 125 КК України (за епізодом заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5),
є безпідставними.

Як убачається зі справи, такі ж, як
і в касаційній скарзі, твердження засуджені висловлювали у судах першої та
апеляційної інстанції. Ці суди визнали їх безпідставними. Свої висновки, з
якими погоджується колегія суддів, із цих питань зазначені суди належно
умотивували у постановлених ними судових рішеннях. Вони підтверджені доказами,
які ретельно перевірені й належним чином
оцінені. У касаційній скарзі не наведено інші, не досліджені докази, якими б
спростовувались висновки судів.

Отже, оцінивши в сукупності докази
по справі, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано дійшли висновку
про доведеність винуватості засуджених у вчиненні злочинів, передбачених ч.2
ст. 125, ч. 1 ст.162 КК України, і правильно кваліфікували їх дії.

Та обставина, що кримінальна справа щодо
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була порушена прокурором за ч. 2 ст. 162 КК України за ознакою незаконного
проникнення до житла, вчиненого із застосуванням насильства до ОСОБА_5, а в подальшому при судовому розгляді справи і постановленні
вироку дії цих засуджених було перекваліфіковано судом з ч. 2 ст. 162 КК України: на ч. 1 ст. 162 КК України - в частині
незаконного проникнення до житла та на ч. 2 ст. 125 КК України - в частині умисного з мотивів особистої неприязні
заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 після проникнення до його житла, не є порушенням кримінально-процесуального закону і не
вимагало обов'язкового порушення кримінальної справи за ч. 2 ст. 125 КК
України, як на це посилається захисник у касаційній скарзі.

Крім того, у справі міститься заява
(скарга) ОСОБА_5 з проханням порушити кримінальну справу та притягнути до
кримінальної відповідальності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за заподіяння йому тілесних
ушкоджень, які він вважав ушкодженнями середньої тяжкості, і які за
результатами судового розгляду справи було визнано легкими тілесними
ушкодженнями.

Разом з тим, заслуговує на увагу посилання
захисника в касаційній скарзі на незаконність засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст.
125 КК України за епізодом заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6.

Згідно зі ст.ст. 27, 251 КПК
України справи про злочини, передбачені ст.125 КК України, порушуються не
інакше як за скаргою потерпілого, дізнання та досудове слідство в цих справах
не провадиться. Право порушення справи
належить судді, який здійснює це за наявності підстав при зверненні
потерпілого зі скаргою до суду. При відсутності скарги потерпілого справа може
бути порушена і прокурором, якщо вона має особливе громадське значення, а також
у виняткових випадках, коли потерпілий через свій безпорадний стан, залежність
від обвинуваченого чи з інших причин не може захистити свої законні інтереси.

Таким чином, за
вимогами закону слідчий прокуратури не є особою, яка вправі порушувати
кримінальну справу за ст. 125 КК України.

Однак, як видно з матеріалів справи,
кримінальна справа за цим обвинуваченням
за ч. 1 ст. 125 КК України була порушена щодо ОСОБА_1 06.02.2006 року
слідчим прокуратури, тобто не повноважною на це особою (т.2 а.с. 75-76).

Крім того, у матеріалах справи відсутня скарга
потерпілої ОСОБА_6 з проханням порушити кримінальну справу і притягнути
винуватих до кримінальної відповідальності за заподіяння їй легких тілесних
ушкоджень. Такого прохання потерпіла не заявляла і в судовому засіданні.

Таким чином, порушення кримінальної
справи за ч. 1 ст. 125 КК України
неповноважною особою та за відсутності скарги потерпілої є істотними
порушеннями кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування
постановлених за цим обвинуваченням судових рішень.

За таких обставин засудження
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України за епізодом заподіяння легких тілесних
ушкоджень ОСОБА_6 не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому в цій
частині вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_1 підлягають скасуванню із
закриттям кримінальної справи.

Покарання засудженим призначено
відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчинених
злочинів, даних про їх особу.

Призначене покарання є необхідним
та достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Турківського районного суду Львівської області
від 8 грудня 2006 року
та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Львівської області від 30 березня 2007 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а щодо ОСОБА_1 в частині його
засудження за ч. 1 ст. 125 КК України (по епізоду заподіяння тілесних ушкоджень
ОСОБА_6) - скасувати і справу в цій
частині провадженням закрити. Вважати ОСОБА_1 засудженим за ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України, до
покарання у виді громадських робіт на 150 годин та штрафу на суму 1000 грн.

судді:

Синявський О.Г. Кліменко М.Р. Гриців М.І.