АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/647/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 3 ст. 185 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0007474 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_14 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цхалтубо (Республіка Грузія), грузина, громадянина Республіки Грузія, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Галі (Республіка Грузія), грузина, громадянина Республіки Грузія, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Цхалтубо (Республіка Грузія), грузина, громадянина Республіки Грузія, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

які обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України , -

встановила:
Згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки, ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки, ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

По справі вирішено питання щодо речових доказів, цивільного позову та судових витрат.

Згідно з вироком, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням в житло за попередньою змовою групою осіб, при таких обставинах.

ОСОБА_15 за попередньою змовою з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , вирішили здійснити таємне викрадення чужого майна, пов`язане з проникненням в житло. Так, 31.08.2014 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин, ОСОБА_15 , діючи спільно з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , приїхали на автомобілі марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_16 , і на автомобілі марки «Чері Амулет», д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого був ОСОБА_15 , до будинку АДРЕСА_6 . Далі, перебуваючи біля під`їзду вищевказаного будинку, ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , взявши з собою заздалегідь заготовлену викрутку, увійшли в під`їзд вищевказаного будинку.

Перебуваючи на третьому поверсі вищевказаного будинку, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, пов`язаного з проникненням у житло, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, переконавшись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_15 , згідно відведеної йому ролі, здійснив дзвінок в квартиру АДРЕСА_7 вищевказаного будинку та, переконавшись в тому, що в квартирі нікого немає, за допомогою викрутки пошкодив замок вхідних дверей квартири АДРЕСА_7 вищевказаного будинку. В свою чергу, ОСОБА_16 і ОСОБА_17 продовжували стояти біля вищевказаної квартири і спостерігати за навколишнім оточенням, щоб в разі небезпеки, попередити про це ОСОБА_15 . Після того, як вхід у вищевказаній квартирі став безперешкодним, ОСОБА_15 , діючи в групі спільно з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , проникли у вказану квартиру звідки таємно викрали речі, які належать потерпілому ОСОБА_18 , а саме: шубу норкову жіночу коротку бежевого кольору, вартістю 32000 грн.; куртку чоловічу шкіряну чорного кольору марки «Баліті», вартістю 11500 грн.; ноутбук марки «SONY», вартістю 12000 грн.; чорний шкіряний портфель, вартістю 3000 грн.; праску «Tefal», вартістю 1500 грн.; тканинну сумку «Поленд Шарк», вартістю 1500 грн.; парфум «Версаче мен», вартістю 1500 грн.; комплект одноразових бритв, вартістю 20 грн.; чоловічі брюки чорного кольору, вартістю 800 грн.; намисто жіноче «Max Mara» бежевого кольору, вартістю 4000 грн.; пальто Lagerfeld чоловіче, чорного кольору, вартістю 2000 грн.; і майно, яке для потерпілого матеріальної цінності не представляє. Викрадені речі ОСОБА_15 разом з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 помістили в автомобіль марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , і автомобіль марки «Чері Амулет», д.н.з. НОМЕР_2 , чим завдали потерпілому ОСОБА_18 майнову шкоду, на загальну суму 69 820 гривень.

Після цього, ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , вирішили продовжити свої злочинні дії і знову попрямували до вищевказаної квартири. Перебуваючи вдруге у вищевказаній квартирі, ОСОБА_15 помітив через вікно, що у двір вищевказаного будинку в`їжджає автомобіль з працівниками міліції і повідомив про це ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Побоюючись можливості бути поміченими ОСОБА_15 разом з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 попрямували до виходу з вищевказаного під`їзду будинку, де і були затримані працівниками міліції.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання і постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченим ОСОБА_11 покарання у виді 3 років позбавлення волі, ОСОБА_12 покарання у виді 3 років позбавлення волі, ОСОБА_13 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на неправильне застосування кримінального закону, що суд при призначенні обвинуваченим із застосуванням ст.75 КК України недостатньою мірою врахував особу обвинувачених, тяжкість злочину, суспільну небезпечність, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, допитавши обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , за згодою сторін визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

В зв`язку з цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та правова кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб, учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому, у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

При обранні покарання обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд врахував, що обвинувачені вчинили умисний, корисливий злочин.

Враховані судом дані про особу кожного з обвинувачених свідчать про те, що ОСОБА_15 за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, не працює, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває;

ОСОБА_17 за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, не працює, має на утриманні 2 (двох) неповнолітніх дітей, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває;

ОСОБА_16 за місцем постійного проживання в Україні характеризується позитивно, одружений, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває.

Суд врахував як пом`якшуючі покарання обвинуваченим обставини - щире розкаяння у вчиненому та добровільне відшкодування завданої шкоди, та відсутність обставин, що обтяжували б покарання обвинувачених, і призначив покарання обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Міра покарання обвинуваченим, визначена судом, прокурором не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невмотивованість рішення суду про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням та безпідставність такого рішення, то ці доводи не грунтуються на матеріалах справи.

Судом враховані і наведені у вироку всі обставини, на які прокурор посилається в апеляційній скарзі.

Крім того, вирішуючи питання про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, суд врахував їх відношення до вчиненного, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених зі сторони потерпілого, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, думку потерпілого, який просив не позбавляти останніх волі.

Доводи прокурора в апеляції про відсутність реєстрації ОСОБА_13 на території України суперечить матеріалам справи, адже, згідно паспортним даним він має постійне місце проживання в с. Боромики Чернігівського району Чернігівської області з 28.12.2013 року.

ОСОБА_11 та ОСОБА_19 дійсно на території України проживають без постійної реєстрації.

Проте, за змістом ст.75 КК України, дана обставина не може бути беззаперечною перешкодою для звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на них обов`язків, передбачених п.п.2,3 і 4 ст.76 КК України, направлених на здійснення за кожним з них контролю з боку кримінально - виконавчої інспекції при зміні місця проживання.

Наведене свідчить про можливість виправлення обвинувачених без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4