Справа № 456/4901/14-к
Провадження № 1-кп/456/48/2015
ВИРОК
"24" квітня 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стрий Львівської області, громадянки України, українки, з середньою освітою, не одруженої, не працює, син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає:
АДРЕСА_1 , раніше не судимої, в порядку ст.89 КК України,
обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 18 вересня 2014 року близько 02.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_11 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час чергового словесного конфлікту, який виник між нею та її співмешканцем ОСОБА_11 , на грунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на вбивство останнього, з метою його реалізації, взяла у праву руку кухонний ніж, клинком якого нанесла один удар потерпілому ОСОБА_11 в ділянку між грудною кліткою та шиєю справа, спричинивши йому, згідно із висновком судово-медичної експертизи №152 від 17.10.2014 р. наскрізне колото-різане поранення з ушкодженням підключичної артерії та передньо-бокової стінки трахеї з подальшою масивною зовнішньою крововтратою та розвитком геморагічного шоку, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення і перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Таким чином ОСОБА_8 , з метою умисного позбавлення ОСОБА_11 життя, нанесла йому несумісні з життям тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події, тобто умисно вбила останнього.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 вину визнала частково та пояснила, що вона не мала умислу на вбивство потерпілого, що вона любила його, і не розуміє чому так вчинила. Зазначила, що вони проживали з потерпілим в громадянському шлюбі з січня 2012 року, на той час в неї вже був син та вона була вагітна другою дитиною. Потерпілий любив її та дітей, однак часто зловживав алкогольними напоями, неодноразово влаштовував сварки та провокував конфлікти, вона двічі зверталася в правоохоронні органи на його неправомірну поведінку. Повідомила суду, що вранці потерпілий пішов на роботу на пилораму, де працював неофіційно, та повернувся в обідній час випивший, пообідав та знову пішов на роботу. О 18.00 год. потерпілий повернувся з роботи, приніс пляшку горілки і вона, її брат ОСОБА_12 та потерпілий розпили цю пляшку горілки і пішли дивитися телевізор. Потім прийшла з роботи її мати, повечеряла і пішла до кімнати дивитися телевізор. В цей час потерпілий запропонував випити ще, і вона взяла 50 грн., зайшла за ОСОБА_13 і вони вдвох пішли в магазин, де придбали 1 л. пляшку горілки і пішли до неї додому. Вдома вона, її брат, ОСОБА_14 та потерпілий розпили цю пляшку та її брат ОСОБА_15 пішов проводити ОСОБА_14 додому, а вони з потерпілим залишилися вдома. В цей час її мати та молодший син вже спали в кімнаті. В 01 год. ночі потерпілий почав просити її посмажити деруни, вона відмовилася і він почав ображати її нецензурною лайкою. Потім потерпілий почав кидати в неї картоплею, схопив за волосся і почав тягнути до підлоги, а згодом відпустив, вилаявся та пішов в кімнату. Вона пішла в іншу кімнату, а згодом повернулася в ту кімнату, де вже спав потерпілий, її мати та молодший син, ввімкнула світло і звернулася до потерпілого зі словами: «Раз я не сплю, то і ти спати не будеш» та пішла на кухню. Потерпілий пішов за нею на кухню, взяв ножа і почав їй погрожувати, і при цьому нецензурно лаявся, говорив, що приріже. Вона втекла до кімнати, де спала її мати з сином, де потерпілий її наздогнав, та продовжив свої погрози і вона, вихопивши ножа з його рук, нанесла йому ножем удар в область шиї. Всіх подій вона не пригадує. Після удару потерпілий впав на підлогу, в нього з шиї почала текти кров, вона намагалася надати йому медичну допомогу, просила викликати карету швидкої медичної допомоги. Коли приїхали лікарі, потерпілий вже був мертвий. Визнає, що могла спровокувати конфлікт, однак звертає увагу суду, що потерпілий погрожував їй та нецензурно лаявся. Потерпілий вперше напав на неї з ножем. Вона реально сприймала його погрози та намагалася захиститися від нього, для цього вихопила ніж, проте чому в подальшому нанесла удар не пригадує. Шкодує про вчинене, зазначає, що не хотіла позбавляти потерпілого життя і жодного умислу на вбивство в неї не було. Вона просила вибачення у батька потерпілого.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_8 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, винність ОСОБА_8 в кримінальному правопорушенні, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:
даними в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_7 про те, що дійсно його син потерпілий ОСОБА_11 часто зловживав алкогольними напоями і обвинувачена скаржилася йому на це, він не раз пропонував їй вигнати його з дому, і коли приїжджав до них додому на телефонні дзвінки обвинуваченої, то постійно заставав їх в стані алкогольного сп`яніння. Він залучав сина до праці, хотів, щоб той працював, заробляв кошти і утримував сім`ю. Був випадок, коли син та обвинувачена намагалися винести чугунку ванну з його квартири для продажу. 18 вересня 2014 року о 03.00 год. ночі до нього подзвонили працівники міліції, коли він приїхав за місцем проживання сина, то побачив, що син лежав в кімнаті на підлозі і був весь в крові, на його запитання «Що сталося?», обвинувачена відповіла: «Він мені вже надоїв», а її мати, яка була на кухні назвала обвинувачену вбивцею. Він поховав сина самостійно, ніхто йому не допомагав, обвинувачена навіть не попросила у нього вибачення. Коли він підходив до будинку, то брат обвинуваченої стояв біля під`їзду і говорив, що йому нічого невідомо. Вважає, що син мав намір покинути обвинувачену і тому вона скоїла його вбивство;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_16 матері обвинуваченої про те, що 18 вересня 2014 року вона повернулася з роботи додому близько 17.00 год., повечеряла і з онуком ОСОБА_10 пішла дивитися телевізор, потерпілий приліг біля них на дивані. Близько 20.00 год. до доньки передзвонила товаришка ОСОБА_13 , і донька попросилася до неї в гості. Коли донька пішла, потерпілий почав питати, куди поділася ОСОБА_17 , обурювався, вона намагалася його заспокоїти. Потім заснула і прокинулася від дикого крику ОСОБА_17 , побачила, що потерпілий лежить на підлозі і в нього з шиї тече кров і біля нього сидить ОСОБА_17 і гірко плаче. Вона вхопила дитину і вибігла на вулицю, почала кликати сина ОСОБА_18 , і коли той підбіг, просила його викликати карету швидкої медичної допомоги. Зазначила, що близько 25 років хворіє і погано чує на ліве вухо. Коли вона прийшла додому з роботи, потерпілий був випивший. Він не раз в її присутності ображав доньку та підіймав на неї руку. Між ним та донькою часто виникали конфлікти, потерпілий зловживав алкоголем, донька випивала хіба на свята, вона забороняла вживати алкоголь вдома. Донька просила вибачення у батька потерпілого. Між потерпілим та донькою виникали конфлікти з приводу коштів, оскільки вони жили, як правило, на її заробітки та на допомогу, яку донька отримувала на дітей. Самого конфлікту вона не бачила, коли прокинулася, то потерпілий вже лежав на підлозі і стікав кров`ю, а донька голосно кричала та кликала на допомогу;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_19 брата обвинуваченої про те, що відносини між потерпілим та обвинуваченою були хороші, він жодного разу не бачив, щоб потерпілий погрожував сестрі, інколи між ними були конфліктні ситуації, які не раз провокувала сама сестра. 18 вересня 2014 року він цілий день був вдома з молодшим сином сестри, ввечері, коли мати повернулася додому, він відлучився. Стверджує, що в той день він спиртні напої з потерпілим, сестрою та ОСОБА_13 не вживав і не бачив, щоб вони вживали спиртне. Пригадує, що сестра прийшла ввечері додому з ОСОБА_14 і потерпілий накинувся на неї та запитував, де вона ходила і при цьому нецензурно лаявся. Потім він пішов проводити ОСОБА_14 , коли повертався, біля під`їзду побачив матір, яка тримала на руках Арсена і просила його викликати карету швидкої медичної допомоги. Він свідком бійки не був, однак коли піднявся до квартири, то побачив, що на підлозі лежить потерпілий, біля нього на колінах сиділа сестра, яка перебувала в шоковому стані і плакала. Біля неї на підлозі лежав кухонний ніж. Коли ОСОБА_17 відпрошувалася в матері, то ОСОБА_20 спав, а коли пішла, то він був незадоволений цим і нецензурно лаявся;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що 18 вересня 2014 року до неї подзвонила обвинувачена, сказала, що йде до неї в гості і щоб вона її зустріла. Вони купили по дорозі до неї додому пляшку горілки і вдома почали її розпивати, випили близько по 150 гр. горілки, і тоді подзвонив брат обвинуваченої і сказав, щоб та йшла вже додому. Вони зібралися, і коли прийшли до ОСОБА_17 додому, то потерпілий почав з нею сваритися та нецензурно лаятися на її адресу, бив її руками. Потім штовхнув її, прокинувся брат ОСОБА_17 ОСОБА_15 і запропонував проводити її додому. Вони в той вечір спиртне вдома в ОСОБА_17 не вживали. Коли вона потім прибігла до ОСОБА_17 додому, то потерпілий лежав на підлозі в крові, а ОСОБА_17 сиділа біля нього і плакала, вона перебувала в шоковому стані, говорила, що не хотіла цього робити;
протоколом огляду місця події від 18.09.2014 р. та фототаблицями до нього, згідно якого оглянуто та описано приміщення квартири АДРЕСА_2 , під час огляду встановлено, що в кімнаті квартири ні підлозі знаходиться труп потерпілого ОСОБА_11 , під час огляду виявлено та вилучено ніж зі слідами РБК, одяг, зі слідами РБК, в якому була одягнута ОСОБА_8 та змиви з рук ОСОБА_8 (Т.1 а.с.23-34);
висновком судово-медичної експертизи №152 від 17.10.2014 р., згідно якого причиною смерті ОСОБА_11 стало наскрізне колото-різане поранення на межі грудної клітки та шиї справа з пошкодженням підключичної артерії з подальшою масивною зовнішньою крововтратою та розвитком геморагічного шоку. Смерть потерпілого настала за 12 год. до моменту експертизи трупа в морзі. При судово-медичній експертизі на тілі трупа ОСОБА_11 було виявлено колото-різане поранення на межі грудної клітки та шиї з ушкодженням підключичної артерії справа та ушкодженням передньо-бокової стінки трахеї. Дане ушкодження утворилось прижиттєво від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух. Напрям раневого каналу проходить справа наліво, дещо зверху вниз, дещо спереду дозаду і простягається на довжину біля 7-8 см. В даному випадку це ушкодження перебуває в прямому причиновому зв`язку із настанням смерті і відповідає тяжкому тілесному ушкодженню по ознаці небезпеки в момент спричинення. Будь-яких захворювань у потерпілого, які б перебували в прямому причинному зв`язку зі смертю не виявлено (Т.1 а.с.36-38);
висновком судово-токсикологічної експертизи №3025/2014-т від 25.09.2014 р., згідно якого в крові трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в кількості 2,83 % проміле, що відносно живої особи відповідає сильному алкогольному сп`янінню (Т.1 а.с.39);
висновком судово-імунологічної експертизи №1312/2014-ім від 22.09.2014 р., згідно якого кров від трупа ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (Т.1 а.с.41-42);
висновком судово-криміналістичної експертизи №270/2014-мк від 17.10.2014 р., згідно з яким при судово-медичній експертизі клаптя шкіри з межі грудної клітки та шиї від трупа ОСОБА_11 було виявлено: одне наскрізне колото-різане ушкодження, яке утворилось від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух (Т.1 а.с.41-45);
лікарським свідоцтвом про смерть №152 від 18.09.2014 р., згідно з яким причиною смерті є ушкодження внаслідок контакту з гострим предметом, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т.1 а.с.50);
висновком судово-цитологічної експертизи №368/2014ц від 17.10.2014 р., згідно з яким кров підозрюваної ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0, при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_8 встановлено, що дана кров походить від особи (осіб), кров якої (яких) відноситься до групи А з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВ0, в тому числі як від трупа ОСОБА_11 , так і від підозрюваної ОСОБА_8 (Т.1 а.с.52-54);
висновком судово-імунологічної експертизи №1329/2014-ім від 08.10.2014 р., згідно з яким у слідах на марлевому тампоні із змивом речовини бурого кольору, вилученого при огляді місця події, виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0, яка може походити від будь-якої особи з такою ж груповою характеристикою, кров за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі як від трупа ОСОБА_11 , так і від підозрюваної ОСОБА_8 (Т.1 а.с.57-60);
висновком судово-імунологічної експертизи №1327/2014-ім від 24.09.2014 р., згідно з яким кров від ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (Т.1 а.с.62-63);
висновком судово-криміналістичної експертизи №272/2014-мк від 24.11.2014 р., згідно якого при судово-медичній експертизі клаптя шкіри з межі грудної клітки та шиї від трупа ОСОБА_11 було виявлено: одне наскрізне колото-різане ушкодження, яке утворилось від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух. Враховуючи результати експериментів можна вважати, що ушкодження на клапті шкіри з межі грудної клітки та шиї могли утворитись від дії клинка ножа, наданого на експертизу (Т.1 а.с.65-68);
висновком судово-імунологічної експертизи №1330/2014-ім від 13.10.2014 р., згідно з яким у слідах на майці (футболці), на штанах виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0, яка може походити від будь-якої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі і від ОСОБА_11 , ОСОБА_8 (Т.1 а.с.70-75);
висновком судово-імунологічної експертизи №1328/2014-ім від 08.10.2014 р., згідно з яким у слідах на марлевих тампонах із змивами з рук ОСОБА_8 виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0, яка може походити від будь-якої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі і від ОСОБА_11 , ОСОБА_8 (Т.1 а.с.77-80);
висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/455 від 17.11.2014 р., згідно з яким у вибіркових змивах з поверхонь руків`я ножа (об`єкт №6) виявлено кров людини та епітеліальні клітини, у слідах на поверхні руків`я ножа (об`єкт №5) виявлено кров людини, епітеліальних клітин не виявлено У слідах на поверхнях клинка ножа (об`єкти №№3,4) виявлено кров людини. Генетичні ознаки слідів крові та епітеліальних клітин людини у вибіркових змивах з поверхонь руків`я ножа (об`єкт №6) є змішаними, містять генетичні ознаки двох чи більше осіб, серед яких присутні генетичні з поверхонь руків`я ножа (об`єкт №6) ознаки зразків крові ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Генетичні ознаки слідів крові на правій та лівій поверхні ножа (об`єкти №№3,4) та на руків`ї ножа (об`єкт №5) збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_11 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 (Т.1 а.с.83-90);
висновком судово-балістичної експертизи №5/1415 від 20.11.2014 р., згідно якого ніж, вилучений під час огляду місця події за фактом вбивства ОСОБА_11 не є холодною зброєю (Т.1 а.с.93-94);
висновком судово-балістичної експертизи №4/1120 від 06.11.2014 р., згідно з яким слід пальця руки, перекопійований на відрізок прозорої липкої стрічки №1 залишений середнім пальцем лівої руки трупа ОСОБА_11 , а слід пальця руки перекопійований на відрізок прозорої липкої стрічки №2 залишений середнім пальцем правої руки вище зазначеного трупа (Т.1 а.с.97-103);
актом судово-психіатричного експерта №180 від 05.11.2014 року, згідно з яким ОСОБА_8 на даний час психічним захворюванням не страждає і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих їй дій вона також психічним захворюванням, недоумством або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, перебувала в стані простого алкогольного сп`яніння, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (Т.1 а.с.111-113);
протоколом та цифровим записом слідчого експерименту від 19.11.2014 р., під час якого ОСОБА_8 в деталях розповіла про події та конфлікт, які мали місце 18.09.2014 р. в квартирі АДРЕСА_2 між нею та потерпілим ОСОБА_11 та вказала, яким чином вона вихопила ніж з руки потерпілого та нанесла удар в шию, куди саме точно пригадати не змогла, в подальшому побачила, що потерпілий впав на підлогу та почала кричати про допомогу (Т.1 а.с.124-129);
протоколом пред`явлення речей для впізнання та фототаблицями до нього від 27.11.2014 р., згідно з яким серед ножів, пред`явлних для впізнання, ОСОБА_8 впізнала ніж під №1, як такий, що перебував в її користуванні і яким вона, ІНФОРМАЦІЯ_4 нанесла удар потерпілому ОСОБА_22 , від якого той помер на місці (Т.1 а.с.130-134);
висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, згідно з яким ОСОБА_8 на момент огляду 18.09.2014 р. о 06 год. 30 хв. перебувала в стані алкогольного сп`яніння (1,6% етанолу) (Т.1 а.с.145);
висновком судово-медичної експертизи №339 від 18.09.2014 р., згідно з яким при проведенні експертизи у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не виявлено (т.1 а.с.146);
протоколом та постановою про визнання речей речовими доказами, згідно з якими оглянуто, описано та долучено до матеріалів досудового розслідування: кухонний ніж зі слідами РБК, одяг ОСОБА_8 (футболку та джинси) зі слідами РБК, змиви з обох рук ОСОБА_8 , зрізи нігтьових пластин обох рук ОСОБА_8 , один змив РБК з підлоги біля трупа ОСОБА_11 , магнітний носій DVD-R, на якому зафіксовано слідчий експеримент (Т.1 а.с.169-177);
висновком комісійної судово-психологічної експертизи №199 від 17.03.2015 р., згідно з яким ОСОБА_8 , на момент інкримінованих їй дій, у стані фізіологічного афекту не перебувала. Не перебувала вона також і в іншому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на її свідомість та діяльність та бути науково-психологічною підставою для юридичного висновку суду про стан сильного душевного хвилювання. Стан фізіологічного афекту не може виникнути у обвинувачених (в тому числі ОСОБА_8 ) в силу їх індивідуально-психологічних особливостей. Стан фізіологічного афекту виникає безпосередньо на агресивні чи образливі дії зі сторони потерпілих. Стан фізіологічного афекту може бути розглянутий у випадку, коли людина на момент інкримінованих їй дій, не перебувала у сильному алкогольному сп`янінні (Т.2 а.с.105-108);
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 , правильно кваліфіковано органом досудового слідства за ч.1 ст.115 КК України, оскільки ОСОБА_8 , вчинила умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 , (умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому) за обставин, викладених у вироку.
Суд не бере до уваги твердження захисту про те, що органом досудового слідства не доведено умислу обвинуваченої на вбивство потерпілого, вважає такі непереконливими, виходячи з наступного.
Відповідно до закону (ст.ст.24, 115 КК України) для обвинувачення в умисному вбивстві необхідно встановити, що винна особа, вчиняючи протиправні дії, передбачала настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажала чи свідомо припускала настання такого наслідку.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» передбачено, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Суд не бере до уваги показання обвинуваченої про те, що умислу на вбивство потерпілого у неї не було, вважає такі показання суперечливими та непереконливими, в судовому засіданні обвинувачена послідовно стверджувала, що дійсно вона нанесла удар ножем потерпілому, однак куди саме вона не пригадує, і мети позбавляти життя потерпілого у неї не було.
Колегія суддів звертає увагу, що показання обвинуваченої про хронологію та перебіг подій, які мали місце 18 вересня 2015 року суттєво відрізняються від тих, про які розповіли свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 в судовому засіданні, зокрема обвинувачена стверджує, що спиртні напої в той вечір (17.09.2014 р.) вона розпивала у себе вдома разом з потерпілим ОСОБА_11 , братом ОСОБА_19 та подругою ОСОБА_21 , і що саме потерпілий відправив її в магазин за горілкою, однак вказані свідки такий факт заперечують і відмічають, що в той вечір спиртні напої за місцем проживання обвинуваченої вони не вживали, а коли ОСОБА_8 повернулася додому з ОСОБА_21 всі вже спали, в тому числі і потерпілий ОСОБА_11 . А тому показання обвинуваченої в цій частині суд вважає неправдивими і до уваги не бере, оскільки такі спростовуються чіткими та послідовними показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 .
Є такими, що спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами по справі показання обвинуваченої про те, що потерпілий напав на неї на кухні, погрожував ножем, і побіг за нею в кімнату, де вона, вихопивши ніж у нього, нанесла йому удар, від якого він впав на підлогу. В ході з`ясування обставин справи судом не встановлено та не підтверджено жодними доказами у справі, окрім показань самої обвинуваченої, того факту, що потерпілий погрожував обвинуваченій вбивством і вона мала реальні підстави боятися виконання таких дій. Суд враховує, що в момент конфлікту в кімнаті, окрім потерпілого та обвинуваченої була мати останньої, яка в судовому засіданні пояснила, що прокинулася від крику обвинуваченої і побачила, що потерпілий в крові лежить на підлозі, і нападу потерпілого на доньку не чула та не бачила. Згідно протоколу огляду місця події обстановка у кімнатах не свідчить про факт боротьби між потерпілим та обвинуваченою, а згідно висновку судово-медичного експерта на тілі обвинуваченої не виявлено жодного тілесного ушкодження. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що брат обвинуваченої був на той час відсутнім за місцем проживання і повернувся вже після вказаних у фабулі подій. А тому показання обвинуваченої про те, що потерпілий застосував відносно неї протизаконне насильство та погрожував фізичною розправою не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і до уваги судом не беруться.
Суд вважає, що умисел на вчинення вбивства потерпілого у обвинуваченої виник під час конфлікту з потерпілим, коли останній ображав її. Той факт, що потерпілий часто зловживав спиртним і перебував в стані алкогольного сп`яніння в цей вечір, часто ображав обвинувачену та неодноразово застосовував до неї силу, посилив злість та лють обвинуваченої і вона, спровокувавши конфлікт та включивши світло у кімнаті, де спав потерпілий, розбудила його, при цьому звернувшись до нього «я не сплю, і ти спати не будеш», після того, як потерпілий підвівся і між ними зав`язався конфлікт, взяла у праву руку кухонний ніж, клинком якого нанесла один удар потерпілому ОСОБА_11 в ділянку між грудною кліткою та шиєю справа, від якого потерпілий впав на підлогу та через деякий час помер.
Той факт, що обвинувачена відразу почала кликати на допомогу та просила викликати карету швидкої медичної допомоги не спростовують висновків суду про те, що умисел у обвинуваченої був спрямований на позбавлення життя потерпілого.
Про наявність у обвинуваченої ОСОБА_8 , прямого умислу на вбивство потерпілого свідчить зокрема, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, а саме нанесення удару ножем в ділянку між грудною кліткою та шиєю справа, від якого потерпілий помер відразу на місці.
Дослідженими в судовому засіданні доказами по справі, зокрема показаннями обвинуваченої, свідків встановлено, що через зловживання потерпілим спиртними напоями, між ним та обвинуваченою не раз виникали конфлікти, а тому відсутні підстави вважати, що між ними були хороші родинні відносини і в обвинуваченої був відсутній умисел на вбивство потерпілого. Навпаки, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла не раз зверталася зі скаргами до правоохоронних органів, в яких скаржилася на неправомірну поведінку потерпілого в побуті, і в судовому засіданні показала, що потерпілий не раз її ображав та наносив тілесні ушкодження.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що вина ОСОБА_8 доведена повністю, і її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України, як вбивтво, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується з твердженням сторони захисту щодо перебування обвинуваченої ОСОБА_8 в момент вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, зважаючи на наступне.
Стан сильного душевного хвилювання, про який йдеться в ст. 116 КК України - це стан фізіологічного афекту, що являє собою короткочасну інтенсивну емоцію, яка домінує в свідомості людини, котра значною мірою втрачає контроль над своїми діями і здатністю керувати ними.
Афект, в стані якого скоюється даний злочин, безпосередньо зв`язується з певною неправомірною або аморальною поведінкою потерпілого: насильством, знущанням або тяжкою образою або іншими протиправними або аморальними діями (бездіяльністю).
Показання обвинуваченої про протизаконне насильство стосовно неї, яке викликало у неї сильне душевне хвилювання, суд визнає неправдивими, і такими, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки дані показання спростовуються висновком судово-медичної експертизи №339 від 18.09.2014 р., згідно з яким при проведенні експертизи у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не виявлено (т.1 а.с.146); даними з протоколу огляду місця події, відповідно до якого загальна обстановка в кімнатах не порушена; також даними у висновку судово-медичної експертизи №152 від 17.10.2014 р. про локалізацію та характер ушкодження на тілі потерпілого і про причини смерті (Т.1 а.с.36-38).
Так, із показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , а також досліджених матеріалів справи, колегією суддів не встановлено жодної підстави, яка б давала можливість стверджувати і прийти до висновку, що умисне вбивство ОСОБА_22 обвинувачена ОСОБА_8 вчинила у стані сильного душевного хвилювання.
Аналізом зібраних і досліджених у справі доказів достовірно встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 під час конфлікту на побутовому ґрунті із своїм співмешканцем ОСОБА_11 , та на грунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на вбивство останнього, з метою його реалізації, взяла у праву руку кухонний ніж, клинком якого нанесла один удар потерпілому ОСОБА_11 в ділянку між грудною кліткою та шиєю справа, спричинивши йому, згідно із висновком судово-медичної експертизи тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, від якого останній помер на місці події, тобто умисно вбила останнього.
Зазначені обставини об`єктивно підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №152 від 17.10.2014 р. (Т.1 а.с.36-38).
Посилання захисника на те, що обвинувачена вчинила злочин у стані сильного душевного хвилювання, не можна визнати переконливими. Вони спростовуються актом комісійної судово -психологічної експертизи №199 від 17.03.2015 р. (Т.2 а.с.105-108), згідно з яким ОСОБА_8 , на момент інкримінованих їй дій, у стані фізіологічного афекту не перебувала. Не перебувала вона також і в іншому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на її свідомість та діяльність та бути науково-психологічною підставою для юридичного висновку суду про стан сильного душевного хвилювання. Стан фізіологічного афекту не може виникнути у обвинувачених (в тому числі ОСОБА_8 ) в силу їх індивідуально-психологічних особливостей. Стан фізіологічного афекту виникає безпосередньо на агресивні чи образливі дії зі сторони потерпілих. Стан фізіологічного афекту може бути розглянутий у випадку, коли людина на момент інкримінованих їй дій, не перебувала у сильному алкогольному сп`янінні.
Наведений висновок комісійної судово-психологічної експертизи проведеної висококваліфікованими експертами, належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні матеріалів кримінальної справи, зроблений на підставі діючого законодавства, містить відповідь на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення. Тому даний висновок можливо покласти в основу прийнятого рішення. Підстав недовіряти висновку комісійної психолого-психіатричної експертизи в суду немає.
Всі мотиви, наведені захисником в обґрунтування позиції про стан сильного душевного хвилювання обвинуваченої були предметом дослідження експертів, які врахували стан здоров`я обвинуваченої, її індивідуально-психологічні особливості, обстановку та обставини події, які мали місце 17-18 вересня 2014 року. Наведене стверджується дослідницькою частиною акту та не спростовано в судовому засіданні стороною захисту, акт експертизи сумнівів в суду не викликає, підстави для призначення іншої експертизи в суду відсутні.
У зв`язку з наведеним, суд вважає, що ОСОБА_8 наносячи удар в життєво важливий орган шию потерпілого, діяла з прямим умислом, і заподіяння обвинуваченою вищевказаного тілесного ушкодження знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .
Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченої, а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_8 дійсно вчинила злочин умисно. Сила та напрям завданого обвинуваченою удару ножем, його раптовість, неможливість адекватного захисту від таких дій, вказують на те, що ОСОБА_8 усвідомлювала суспільно-небезпечний характер своїх дій, тобто діяла з прямим умислом.
Акт судово-психіатричної експертизи №180 від 05.11.2014 року (Т.1 а.с.111-113), на який покликається сторона захисту, і згідно з яким, ОСОБА_8 нанесла ножове поранення потерпілому, коли той напав на неї з ножем, і фактично перебувала у стані сильного страху, колегією суддів до уваги не береться, виходячи з наступного.
Як вбачається з акту, підставою для медичного висновку про стан сильного страху слугувала поведінка потерпілого, який ніби-то напав на обвинувачену та погрожував останній ножем та фізичною розправою (психологічна частина акту). До вказаного висновку експерт ОСОБА_23 прийшов враховуючи показання обвинуваченої на досудовому слідстві та показання свідка ОСОБА_16 матері обвинуваченої про конфліктний характер потерпілого в сімейному житті. Це єдині мотиви, які експерт навів у своєму висновку.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що в судовому засіданні належно дослідженими доказами по справі встановлено, що жодного нападу на обвинувачену зі сторони потерпілого в той вечір не було, навпаки, остання сама спровокувала конфліктну ситуацію та вчинила злочин з мотиву злісті та агресії, які в тому числі, викликав і стан алкогольного сп`яніння, в якому перебувала обвинувачена. Окрім цього, конфліктний характер потерпілого, зі слів матері обвинуваченої, не дає підстав вважати, що потерпілий постійно погрожував обвинуваченій, і вона могла боятися за своє життя. З показань батька потерпілого в судовому засіданні, він не раз приїжджав на телефонні скарги обвинуваченої до них додому, і був свідком ситуацій, коли і син і невістка перебували в стані алкогольного сп`яніння і сварилися між собою, а після вказаних подій, обвинувачена ствердила, що потерпілий їй надоїв, і саме тому вона так вчинила з ним. Заяви, з якими зверталася обвинувачена до правоохоронних органів свідчать лише про конфлікти, які виникали між нею, членами її сім`ї та потерпілим, однак не свідчать про загрозу для її життя зі сторони потерпілого, який, як звертає увагу суд, проживав у обвинуваченої вдома, де окрім них, проживали її мати та брат, працював та матеріально забезпечував сім`ю, спиртні напої вживав разом з обвинуваченою та її братом, перебував в нормальних відносинах з членами її сім`ї.
Проведена на підставі ухвали суду комісійна судово-психологічна експертиза №199 від 17.03.2015 р. повністю спростовує висновки судово-психіатричної експертизи №180 від 05.11.2014 року. Так, згідно висновку комісійної експертизи, така проведена на підставі всіх досліджених в судовому засіданні доказів по справі, під час проведення експертизи комісією враховано окрім показань обвинуваченої, її індивідуально-психологічні особливості, показання свідків про події, які мали місце 17-18 вересня 2014 року, комісією досліджено, як докази, отримані органом досудового слідства, так і докази, здобуті в ході судового розгляду справи (Т.2 а.с.105-108).
Суд бере до уваги, в тому числі і висновок комісії про те, що поведінка обвинуваченої в той вечір носила провокативний характер, особливо провокуючим фактором став її вчинок, коли вона ввімкнула світло в кімнаті, де спав потерпілий і сказала «Я не сплю, і ти не будеш спати», що фактично і призвело до подальшого розгортання конфлікту. Експерти врахували, що обвинувачена знала про те, що потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння був схильний до агресивних дій, а тому могла передбачити його поведінку. Таким чином, досліджуваний конфлікт, був спровокований поведінкою самої обвинуваченої, що не відповідає клінічній характеристиці виникнення стану фізіологічного афекту чи іншого емоційного стану, який суттєво впливає на свідомість та діяльність людини. Заслуговує на увагу і висновок та мотиви комісії про те, що в даному випадку не могла мати місце довготривала психотравмуюча ситуація та відсутність постафективного стану, які в даній ситуації комісією не спостерігаються. Окрім цього, експертами враховано і стан алкогольного сп`яніння, в якому перебувала обвинувачена і який суттєво вплинув на вчинення останньою злочину.
Показання свідка ОСОБА_21 про неправомірні дії зі сторони потерпілого, коли вони прийшли з обвинуваченою додому не дають суду підстави вважати, що потерпілий спровокував конфлікт, суд звертає увагу, що обвинувачена після тривалого вживання з потерпілим спиртного, пішла з дому, що обурило потерпілого, однак, після того, як він з`ясував де вона була і та повернулася додому, потерпілий заспокоївся і ліг спати та конфлікт не продовжував, більше нічого не з`ясовував з обвинуваченою, а прокинувся згодом від того, що його розбудила сама обвинувачена.
Тобто під час другої комісійної судово-психологічної експертизи, яка проведена трьома кваліфікованими експертами-психологами, експерти прийшли до висновку, що обвинувачена ОСОБА_8 , на момент інкримінованих їй дій, у стані фізіологічного афекту чи іншому хворобливому стані, який би давав підстави суду стверджувати про юридичну підставу стан сильного душевного хвилювання не перебувала.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів не погоджується з висновком судово-психіатричної експертизи №180 від 05.11.2014 року, оцінює його критично, оскільки він побудований на матеріалах справи, які не є об`єктивними і не відповідають дійсності.
Зокрема, аналіз психологічної частини експертного висновку свідчить про те, що емоційно-психологічна картина сімейного життя, риси характерів і психоаналітичні портрети потерпілого та обвинуваченої складені таким чином, що відображають потерпілого як агресивного, злобного неврівноваженого, жорстокого чоловіка. І стосовно обвинуваченої, навпаки, як порядної, спокійної та доброзичливої жінки.
Разом з тим, під час безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні і безпосередньому допиті свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 встановлено, що свідки очевидцями події не були, обвинувачена сама часто провокувала конфлікти, була неспокійною та часто вживала алкогольні напої, і саме ці характеристики обвинуваченої можуть вказувати на наявність умислу у неї на вбивство.
Крім того, колегія суддів не бере до уваги показання в судовому засіданні експерта-психолога ОСОБА_23 , який підтвердив акт судово-психіатричної експертизи №180 від 05.11.2014 року, згідно з яким ОСОБА_8 нанесла ножове поранення потерпілому, коли боронилася від останнього, перебуваючи у стані сильного страху, однак суд звертає увагу, що жодними доказами, окрім показань обвинуваченої не підтверджується напад потерпілого на обвинувачену, окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що експерт-психолог ОСОБА_23 на момент проведення експертизи розглядав фактичні обставини події лише так, як на них вказувала обвинувачена, і версію досудового слідства про те, що обвинувачена самостійно вхопила ножа та нанесла удар потерпілому не досліджував, у висновку відсутні будь-які спростування вказаних тверджень. Заслуговує на увагу також і вихід за межі своїх посадових повноважень експертом в частині дослідження ним доказів, які вказували на наявність вини обвинуваченої та спростування ним в судовому засіданні доказів, які підтверджують відсутність нападу потерпілого на обвинувачену, що є неприпустимим з точки зору чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з науковою думкою про те, що до стану сильного душевного хвилювання відносять не тільки афекти, але й інші емоційні стани, які виникли внаслідок неправомірних дій потерпілого та характеризуються особливо великою силою їх прояву, що відрізняє їх від інших емоцій, однак констатує відсутність будь-яких протизаконних дій зі сторони потерпілого для обвинуваченої під час досліджуваних судом фактичних обставин справи, і як наслідок відсутність в останньої такого емоційного стану, як сильний страх.
Отже, аналізуючи зібрані в справі докази в їх сукупності, колегія суддів прийшла до переконливого висновку, що за обставин, встановлених судом умисел у ОСОБА_8 був направлений на умисне вбивство ОСОБА_22 і виник на грунті неприязних стосунків, а реалізований обвинуваченою шляхом нанесення одного удару потерпілому в ділянку між грудною кліткою та шиєю справа із спричиненням тілесного ушкодження не сумісного із життям, від якого на місці злочину настала смерть потерпілого. При цьому ОСОБА_8 не перебувала у стані сильного душевного хвилювання, який раптово виник внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого чи систематичного знущання. В судовому засіданні достовірно встановлено, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченою виник саме з вини обвинуваченої, яка, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, навмисно спровокувала конфлікт та була роздратована поведінкою потерпілого по відношенню до себе, і взявши ніж, несподівано напала на потерпілого та нанесла удар ножем в життєво важливу частину тіла потерпілого, розуміючи, що такими діями може побавити його життя.
Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів не находить підстав для висновку, що в момент нанесення ударів ножем в шию потерпілого, обвинувачена ОСОБА_8 перебувала в стані сильного душевного хвилювання, оскільки на цей момент, протизаконне насильство з боку потерпілого до неї не було. У обвинуваченої не було жодної підстави побоюватися за своє життя та життя матері та сина, які перебували в кімнаті, коли вона взяла ніж і у випадку, якщо вважала, що така загроза для її життя існує, покликати на допомогу, оскільки потерпілий в той час знаходився в кімнаті і в руках останнього не було жодного предмету, яким би він міг заподіяти шкоду обвинуваченій, і окрім цього зі слів обвинуваченої перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. Однак, незважаючи на викладене, обвинувачена ОСОБА_8 раптово нанесла удар ножем потерпілому в шию, від якого той помер на місці.
Аналізуючи безпосередньо досліджені судом докази, суд вважає, що вина обвинуваченої повністю доведена зібраними у справі та безпосередньо дослідженими доказами у справі, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 , вчинила умисне вбивство потерпілого, тобто умисно, протиправно заподіяла смерть потерпілому ОСОБА_11 , тобто вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.
Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, вищезазначені безпосередньо досліджені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Суд не бере до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника про те, що обвинувачена захищалася від нападу потерпілого і діяла в стані необхідної оборони, зважаючи на наступне.
Право захищати своє життя й здоров`я, а також життя й здоров`я інших осіб від протиправних посягань є невід`ємним правом кожної людини й гарантовано ст. 27 Конституції України.
Згідно з положеннями статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право кожного на життя охороняється законом. Позбавлення життя не розглядається як таке, що вчинене на порушення цієї статті, якщо воно є наслідком виключно необхідного застосування сили для захисту будь-якої особи від незаконного насильства (с. 2, ч. 2, п. А Конвенції).
Необхідною обороною згідно з ч.1 ст.36 КК України та згідно з роз`ясненнями, наведеними в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» (далі - Постанова) визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Для з`ясування наявності загрози, внаслідок чого виникає стан, необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність та характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну необхідної оборони.
При цьому, мають бути враховані характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час його нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані, тощо.
Отже, вказаним законом передбачається, що стану необхідної оборони обов`язково має передувати суспільно небезпечне посягання на охоронювані законом права та інтереси, зокрема, громадян, яке потребує свого негайного відвернення чи припинення і це посягання має бути: по-перше, раптовим для особи, яка захищається, по-друге, особа, яка захищається, є неготовою для його відбиття.
Посилання обвинуваченої у своїх показаннях та її захисника на те, що обвинувачена захищалася і діяла у стані необхідної оборони не ґрунтується на матеріалах справи і доказах, які досліджено судом.
З обставин справи вбачається, що обвинувачена самостійно взяла ніж, і зайшовши в кімнату, клинком ножа, який вона тримала в правій руці нанесла один удар потерпілому ОСОБА_11 в ділянку між грудною кліткою та шиєю справа, жодними матеріалами справи не підтверджується той факт, що обвинувачена вихопила ніж у потерпілого, та завдала ним удару, а тому відсутні підстави вважати, що зі сторони потерпілого було небезпечне посягання, яке підлягало відверненню в даній конкретній обстановці.
При наведених обставинах ОСОБА_8 не перебувала у стані необхідної оборони, про що свідчить як відсутність знарядь нападу в руках потерпілого, так і самого нападу зі сторони потерпілого, окрім цього, про наведене свідчить і відсутність тілесних ушкоджень на тілі обвинуваченої, що підтверджується висновком експертизи, а характер і засоби, які вона застосувала в даній ситуації були зумовлені сваркою з потерпілим, жодного небезпечного посягання зі сторони якого не було.
Суд також враховує обставини, що впливали на реальне співвідношення сил, зокрема, те, що на час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому для обвинуваченої не було жодного посягання, обвинувачена, яка згідно експертизи не мала жодних тілесних ушкоджень, самостійно взяла знаряддя посягання, і потерпілий, який знаходився в стоячому положенні та знаходився в кімнаті, і не очікував такий дій зі сторони обвинуваченої, та зважаючи на раптовість нападу, фактично не мав змоги захищатися, коли обвинувачена нанесла йому удар.
На переконання колегії суддів, характер та послідовність дій, вчинених обвинуваченою, у своїй сукупності свідчать про те, що вона мала прямий умисел на позбавлення життя потерпілого, використавши знаряддя злочину, застосування якого призводить до смерті та про відсутність у даній ситуації як суспільно небезпечного посягання, яке вимагало свого негайного відвернення чи припинення, так і обов`язкових його ознак - раптовості та неготовності для його відбиття, у зв`язку з чим правова оцінка скоєного обвинуваченою правопорушення відповідає встановленим фактичним обставинам його вчинення.
Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що потерпілий, в той момент, коли обвинувачена наносила йому удари не посягав на життя обвинуваченої і не вчиняв щодо неї діянь, які б підпадали під дію КК України, а тому перебування обвинуваченої у стані необхідної оборони або у стані перевищення меж необхідної оборони виключається.
Натомість в судовому засіданні встановлено, що мотивом для позбавлення життя потерпілого слугувала сварка, яка виникла між потерпілим та обвинуваченою, яка навмисно ввімкнула світло в кімнаті і спровокувала конфлікт, оскільки її дратував той факт, що потерпілий зловживав алкоголем та ображав її, застосовуючи силу.
Обставини конфлікту між обвинуваченою та потерпілим свідчать про те, що ОСОБА_8 позбавила життя потерпілого саме на ґрунті особистих неприязних стосунків, які раптово виникли під час сварки. Згідно з показаннями свідків між ними часто виникали конфлікти та сварки.
Обвинувачена ОСОБА_8 усвідомлювала характер своїх дій, можливі наслідки в результаті таких дій та свідомо бажала їх настання, що вказує на те, що обвинувачена мала умисел на позбавлення життя потерпілого та не діяла в межах необхідної оборони.
Знаряддя злочину - ніж в руках у обвинуваченої опинився невипадково, удар був нанесений в життєво важливий орган в ділянку між шиєю та грудьми і носив характер небезпечний для життя.
Обвинувачена не заперечувала, що удар ножем, від якого настала смерть потерпілого нанесла вона. Спрямованість ножового удару, значна сила, з якою він був нанесений та локалізація тілесного ушкодження свідчать про те, що обвинувачена діяла з умислом спричинення смерті потерпілому і досягла своєї мети. За таких обставин дії обвинуваченої орган досудового слідства вірно кваліфікував за ч.1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
При призначенні покарання обвинуваченій слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, і це не заперечує сама обвинувачена, що на час вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінують, вона знаходилася в стані алкогольного сп`яніння. На думку суду, цю обставину, згідно зі ст. 67 КК України, слід визнати обтяжуючою, так як підставою для такого рішення є наявність зв`язку відповідної обставини з характером вчиненого злочину.
Обираючи покарання обвинуваченій суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушеннями наслідків, а також те, що обвинувачена вину у вчиненні правопорушення визнала частково, щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, як пом`якшуючі обставини, раніше не судима в порядку ст.89 КК України, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, кримінальне правопорушення вчинила в стані алкогольного сп`яніння, як обтяжуючу обставину, після вчинення правопорушенна висловловила потерпілому свої вибачення, що підтверджує доводи про те, що вона розкаялася у скоєному, однак потерпілий наполягає на позбавленні волі обвинуваченої та вважає, що вона повинна відповісти за скоєне, і вважає за необхідне призначити їй покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК України.
Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченої ст.69 КК України, як про це просить захисник.
Так, положення ст. 69 КК України передбачають, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від нижчої межі, встановленої в санкції статті Особливо частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.
Судом враховано обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Але ж наявність тільки декількох обставин, що пом`якшують покарання, ще не свідчать про можливість застосування наведеної норми, оскільки при цьому необхідно, щоб ці обставини суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи дані про особу винної.
Саме ці дані вчинення кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, часткове визнання вини, а також, що наведені захисником обставини, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не дають можливості застосувати до покарання, призначеного ОСОБА_8 , ст. 69 КК України. Суд вважає, що призначення покарання з застосуванням ст.69 КК України за своїм розміром буде явно несправедливим внаслідок м`якості і його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд
п р и с у д и в :
ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, й призначити їй покарання 7 (сім) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_8 рахувати з 18 вересня 2014 року, тобто з часу її фактичного затримання, згідно з протоколом затримання (Т.1 а.с.143-144).
Запобіжний захід ОСОБА_8 - взяття від варту, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 1995 /одну тисячу дев`ятсот дев`яносто п`ять /грн. 84 коп. за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (Т.1 а.с.82); 245 /двіста сорок п`ять/ грн. 70 коп. за проведення експертизи холодної зброї (Т.1 а.с.92); 393 (триста дев`яносто три) грн. 12 коп. за проведення дактилоскопічної експертизи (Т.1 а.с.96).
Речові докази: кухонний ніж зі слідами РБК, одяг ОСОБА_8 (футболку та джинси) з слідами РБК, змиви обох рук ОСОБА_8 , зрізи нігтьових пластин обох рук ОСОБА_8 , один змив РБК з підлоги біля трупа ОСОБА_11 - знищити, магнітний носій DVD-R, на якому зафіксовано слідчий експеримент залишити при справі (Т.1 а.с.169-177).
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Вирок може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1