У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

ОСОБА_13,

ОСОБА_14, ОСОБА_15,

за участю прокурора ОСОБА_16,
захисника ОСОБА_5,
при секретарі ОСОБА_17

розглянула в судовому засіданні 4 грудня 2014 року в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 22 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2013 року щодо ОСОБА_7

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 22 травня 2013 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

в порядку ст. 89 КК України не судимого,

засуджено за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2013 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 10 серпня 2012 року в період часу з 16 год. до 16 год. 15 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись у квартирі ОСОБА_8 у м. Токмак, під час конфлікту на ґрунті особистих неприязних стосунків із ОСОБА_9, умисно завдав останньому удари руками і ногами в область тулуба, кінцівок, обличчя та голови, спричинивши легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, після чого умисно з метою убивства вдарив ОСОБА_9 ножем в область шиї, чим спричинив йому проникаюче ножове поранення шиї з пошкодженням правої загальної сонної артерії у виді повного її розсічення та з розвитком гострої крововтрати, що потягло смерть ОСОБА_9

Після цього ОСОБА_7, перебуваючи в приміщенні вказаної квартири, в період часу з 16 год. 15 хв. до 16 год. 30 хв., продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на вбивство двох та більше осіб, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних стосунків із ОСОБА_10, умисно завдав останньому удари руками в область обличчя та голови, а невстановленим предметом, що має колючі властивості - в область надпліччя зліва, спричинивши легкі тілесні ушкодження, а також завдав ОСОБА_10 один удар ножем в область шиї, чим спричинив йому проникаюче ножове поранення шиї з пошкодженням лівої загальної сонної артерії у виді повного її розсічення та розвитком гострої крововтрати, що потягло смерть ОСОБА_10

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що на час судового розгляду зібрано недостатньо доказів, щоб визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, достовірно не встановлено знаряддя вбивства, та не спростовано твердження засудженого про те, що він діяв з метою самозахисту. Стверджує, що ОСОБА_7 застосовував прийоми боротьби, а саме, захищаючись, викрутив кожному потерпілому руку, у який той тримав ножа, внаслідок чого потерпілі смертельно себе поранили. Просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у зв'язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на сукупності зібраних і ретельно перевірених судом доказах, яким дана належна оцінка, і є обґрунтованим.

ОСОБА_7 у суді першої інстанції вину у вчиненні злочину не визнав та від дачі показань відмовився. Версія ОСОБА_7, надана ним на досудовому слідстві, про те, що він, захищаючись від нападу спочатку ОСОБА_9, а потім ОСОБА_10, застосовуючи прийоми боротьби, викрутив кожному потерпілому руку, у якій ОСОБА_9 тримав ножа, а ОСОБА_10 - викрутку, внаслідок чого потерпілі завдали себе поранення шиї у виді повного розсічення сонної артерії, перевірялась судом і не знайшла свого підтвердження.

Даних на підтвердження того, що ОСОБА_7 перебував у стані необхідної оборони, тобто вимушений був захищатися від нападу потерпілих, не виявлено.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_8 між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 відбулася сварка, в ході якої саме ОСОБА_7 бив в обличчя ОСОБА_9, після чого свідок побіг викликати міліцію.

Доводи у скарзі захисника про те, що відбитків пальців ОСОБА_7 на ножах не виявлено, знаряддя злочину достовірно не встановлено, а тому достатніх доказів вини засудженого немає, є безпідставними, оскільки з наданих стороною обвинувачення доказів, зокрема із показань ОСОБА_7 як підозрюваного, які він давав у присутності захисника, убачається, що він виходив на кухню, щоб знищити сліди злочину, а саме, запрати свою футболку із плямами крові. Вказані події відбувалися в кімнаті, однак ножі, два з яких згідно висновку експерта від 12.10.2012 року за № 403 могли бути знаряддям злочину, із відсутніми відбитками пальців, було виявлено під час обшуку на кухні.

З показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 убачається, що ОСОБА_7 затримано на місці вчинення злочину, у квартирі, яка була зачинена з внутрішньої сторони, із плямами крові на одязі.

Про спрямованість умислу ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 переконливо свідчать застосовані ним знаряддя злочину, а саме оглянуті у судовому засіданні ножі, при цьому можливість завдання ОСОБА_10 тілесного ушкодження викруткою, як стверджував засуджений, виключається. Також про наявність у ОСОБА_7 умислу на убивство потерпілих свідчать механізм спричинення та локалізація тілесних ушкоджень - поранення шиї, що є життєво-важливим органом.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 діяв свідомо, цілеспрямовано, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і бажав їх настання.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_7 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.

Вивченням матеріалів кримінального провадження істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б скасування судових рішень, не вбачається.

При призначенні покарання судом відповідно до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, обставини справи та дані про особу засудженого. Так, ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп'яніння, що визнано судом обтяжуючою покарання обставиною. Пом'якшуючих покарання обставин не встановлено. Судом узято до уваги, що ОСОБА_7 у вчиненому не розкаявся, перед родичами потерпілих не вибачився, не судимий в порядку ст. 89 КК України, характеризується посередньо, на час вчинення злочину не працював. Крім того, судом враховано думку потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Враховуючи конкретні обставини справи та характер вчиненого злочину, які свідчать про виключну соціальну небезпеку ОСОБА_7, судом не встановлено належних підстав для призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та прийняв законне й обґрунтоване рішення про необхідність застосування покарання у виді довічного позбавлення волі, мотивувавши належним чином у вироку своє рішення, з яким погоджується й колегія суддів.

Апеляційний розгляд проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені захисником в апеляції доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано.

Підстав для скасування чи зміни судових рішень не знайдено.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 22 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2013 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15