Справа № 349/1800/14-к
Провадження № 11-кп/779/152/2015
Категорія ст. 285 ч. 1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Рогатинського районного суду від 02 лютого 2015 року у кримінальному провадженні № 0000151 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,-

в с т а н о в и л а :
вироком Рогатинського районного суду від 02 лютого 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в сумі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів.

Постановлено стягнути ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 3886, 96 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, 2000 грн. судових витрат (всього на загальну суму 15 886, 96 грн.); на користь ДП «Санаторій Черче» 3528 грн. за санаторно-курортне лікування потерпілої ОСОБА_10 ; на користь держави 491, 40 грн. за проведення експертиз.

Не погоджуючись із зазначеним вироком суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в сумі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. В доводах апеляційної скарги прокурор вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини справи, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Як встановлено судом першої інстанції, 06.05.2014 року біля 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-09 Мукачеве-Львів в напрямку по вул. Галицькій у с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області. У цей час у зустрічному напрямку правим узбіччям дороги на велосипеді рухалася малолітня ОСОБА_10 . Під час руху при наближенні до велосипедистки, ОСОБА_7 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не справився з керуванням та виїхав на праве узбіччя дороги, де скоїв наїзд на велосипедистку ОСОБА_10 .

В результаті порушення п.п. 1.7, 2.3, 2.9,10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої малолітня ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у виді закритого уламкового перелому кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням відламків по ширині та довжині, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 40/26-Д від 18.09.2014 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які просили залишити оскаржуваний прокурором вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, так як, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, у апеляційній скарзі прокурором, а також ніким з учасників процесу не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів.

Визначаючи вид і міру покарання щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості та вчинений з необережності, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні має двох малолітніх дітей, дружину, яка не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, стан здоров`я ОСОБА_7 , який визнаний інвалідом ІІ групи загального захворювання.

Зважаючи на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що основне покарання обвинуваченому у виді штрафу в сумі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, призначене судом із врахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Разом з тим, як вбачається з рішення суду, суд першої інстанції, приходячи до висновку про можливість призначення покарання без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення керування транспортними засобами, своє таке рішення мотивував тим, що постановою судді Галицького районного суду від 18.07.2014 року обвинуваченого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування ним 06 травня 2014 року транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., постанова набула законної сили 29.07.2014 року та на неї не було внесено протест прокурором.

Однак, за роз`ясненнями, на які посилається прокурор в поданій апеляційній скарзі, що містяться в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справа про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» та п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку призначення покарання за ст .286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому слід мати на увазі, що таке додаткове покарання можна застосовувати незалежно від того, що винного позбавлено такого права в порядку адміністративного стягнення.

Висновок суду першої інстанції про неможливість призначення до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами із тих причин, що він був судом притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КуПА України із призначенням штрафу є безпідставним, а апеляційні доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище обставини не є достатніми для того, щоб не призначати ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Тому, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 11 від 06.05.2014 року він на момент огляду 06.05.2014 року о 20 год. 30 хв. перебував у стані алкогольного сп`яніння, з місця дорожньо-транспортної пригоди втік, та те, що в результаті вчиненого злочину травмована малолітня дитина, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів зазначених в апеляції прокурора.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок суду, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню згідно зі ст. 414 КПК України - у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого з ухваленням нового вироку у відповідності до ст. 420 КПК України, з призначенням ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407,414,420 КПК України, судова колегія,

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в сумі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту проголошення.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_4