Справа № 361/3123/15-к
Провадження № 1-кп/361/218/15
У Х В А Л А
ПІДГОТОВЧОГО СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ
22 травня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі :
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
представника потерпілого - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
Під час підготовчого судового засідання, прокурор вважає за необхідне призначення кримінального провадження до судового розгляду, матеріали підсудні суду, підстав для закриття та поверненню акту прокурору немає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Захисник ОСОБА_4 заявила, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки обвинуваченому інкримінується правопорушення, які вчинені в період 2007-2009 років, а тому та той час діяла норма закону, коли потерпілим могла бути лише фізична особа, в наданому акті не вказано не зазначено, що потерпілим є конкретна особа. Відповідно до обвинувального акту не встановлено потерпілого, фізичну особу а встановлено юридичну особу, що суперечить вимогам ст.58 Конституції України, застосовуючи зворотну дію у часі норм КПК України. Крім того, від потерпілого виступає особа, яка не має права відповідно до вимог КПК України мати такого статусу, прокурор не надав доступу потерпілому до матеріалів провадження в порушення вимог ст.290 КПК України. Висуне обвинувачення є неконкретним так як обвинувачення посилається на два договори позики, які не визнані речовими доказами. Таким чином, на думку захисника обвинувальний акт необхідно повернути прокурору на до оформлення, дане клопотання, повністю підтримав обвинувачений ОСОБА_6 . Представника потерпілого ОСОБА_5 заявила, про можливість призначення провадження до судового розгляду. Прокурор заперечив, стосовно заявленого захисником клопотання, інших клопотань, заявлено не було.
Суд заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Обвинувальний акт, направлений до суду, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 як того вимагає чинна норма кримінального-процесуального закону, не відповідає вищенаведеним вимогам. На думку суду, в обвинувальному акті слід викласти фактичні обставини провадження, які були встановлені в ході досудового розслідування, а потім зазначити конкретну підозру, щодо кожного з епізодів висунутого обвинувачення, для розмежування дій обвинуваченого, тобто вказати, в чому він підозрюється і вказати кваліфікацію його протиправних дій, згідно з інкримінованими статтями КК України.
Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.364-1 та ч.2 ст.192 КК України, вказує на те, що при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки направлений до суду обвинувальний акт, не містить у собі належним чином сформованого обвинувачення, пред`явлене обвинувачення є не конкретним та не повним. Так як, відповідно до матеріалів обвинувального акту, вказане формулювання обвинувачення не розкриває суті інкримінованого злочину, а саме об`єктивної сторони. В обвинувальному акті викладені відомості, які не відповідають фактичним обставинам, здійснене формулювання обвинувачення всупереч вимог ст. 58 Конституції України та КПК України. Відповідно до обвинувального акту, сторона обвинувачення, покладається на договір позики № 1 від 08.02.2007 року та на договір процентної позики від 24.07.2009 року, однак вказані документи не зазначені як речові докази, чи взагалі як докази. В обвинувальному акті представником цивільного позивача юридичної особи, зазначено особу, яка не може мати такого статусу. Вказані недоліки порушують права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, оскільки обвинувачення не конкретне, фактичні обставини викладені поверхнево і такі обставини позбавляють можливості обвинуваченого належним чином захищатись від такого обвинувачення.
Розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого належного обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а`п.3ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
З урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого конкретного обвинувачення, суттєво утруднює з`ясування судом обставин і робить неможливим здійснення ОСОБА_6 належного захисту, чим грубо порушуються гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого на захист, передбачені п.1 ч.3 ст.42 КПК України.
Ухвалення судового рішення за таких обставин, у будь-якому разі може бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, на думку суду, допущені порушення чинного законодавства, грубо порушили права учасників судового провадження, унеможливлюють суд в послідуючому постановити законний, обґрунтований і вмотивований вирок відповідно вимогам ст. 374 КПК України.
Неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст. 291 КПК України унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, в зв`язку з чим обвинувальний акт слід повернути прокурору, для усунення виявлених недоліків при його складанні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. п.3 ч.3 ст.314, 291, 372, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Зобов`язати прокурора усунути вказані недоліки протягом 30 діб з дня проголошення ухвали.
Ухвала може бути оскаржена, учасниками процесу, до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд, протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1