Дата документу Справа № 336/8946/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1264/15 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №336/8946/14-к ОСОБА_1
Категорія: ст.307 ч.2 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000579, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, цигана, не одруженого, без освіти, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 зазначають, що суд у вироку не зазначив, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно і не врахував вказану обставину під час призначення покарання, також суд безпідставно послався у вироку на попередні вироки відносно ОСОБА_7 , оскільки відповідно до ст.89 КК України він є особою, раніше не судимою. Крім того, обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. З урахуванням зазначеного просять вирок змінити, призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання, передбачене ч.2 ст.307 КК України, а саме у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання обчислюється з 19.02.2015р.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 368 грн. 94 коп.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України;

- прокурор заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 25.09.2014р., приблизно о 18-20 годині, ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне придбання наркотичного засобу з метою збуту, незаконно придбав наркотичний засіб у невстановленої досудовим розслідуванням особи у Шевченківському районі м.Запоріжжя по вул.Куйбишева, який зберігав при собі до того часу, як 25.09.2014р. о 18-25 годині, маючи намір на незаконний збут наркотичного засобу, знаходячись на перехресті вул.Куйбишева та вул.Цитрусова, біля буд.№94, розташованому у Шевченківському районі м.Запоріжжя, незаконно збув ОСОБА_9 , який проводив оперативну закупку, наркотичний засіб за 420 грн., який являється наркотичною речовиною, яка містить у собі особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований», об`ємом 5,0 мл рідини, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0825 г.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу і правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції, журналу судового засідання розгляд справи відносно ОСОБА_7 відбувався відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, тобто за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому головуючий не тільки належним чином з`ясував чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, але й роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступіть тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а його щире каяття, визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину визнано обставинами, що пом`якшують покарання.

Крім цього, судом враховано стан здоров`я як обвинуваченого, так і його родичів.

Доводи обвинуваченого та захисника щодо призначення більш м`якого покарання, передбаченого ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України, а саме у вигляді 5 років позбавлення волі та звільнення від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, оскільки суд незаконно послався на вироки суду від 13.12.2004 року та 23.10.2008 року, так як ці судимості відповідно до ст.89 КК України погашені, при цьому не врахував позитивну характеристику обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, судом у вироку вказав, що обвинувачений раніше не судимий в силу ст.89 КК України, але при цьому суд обґрунтовано зазначив у вироку, що ОСОБА_7 двічі притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини та до нього застосовувались положення ст.75 КК України. Вказані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та про його підвищену суспільну небезпечність.

Доводи обвинуваченого та захисника про неврахування судом обставини, що пом`якшує покарання та істотно знижує суспільну небезпечність скоєного ОСОБА_7 злочину, а саме - позитивної характеристики з місця проживання, є безпідставними, оскільки відповідно до ст.66 КК України, врахування тієї чи іншої обставини, яка пом`якшує покарання, при призначенні покарання винній особі, є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд, призначаючи обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене ст.307 ч.2 КК України, дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, а в апеляційній скарзі не наведено переконливих підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.69,75 КК України, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок суду зміні.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4