Справа № 153/444/14
Провадження №11-кп/772/288/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
судів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
розглянув «15» квітня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0000498 по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженка с. Бабинці Могилів Подільського району
Вінницької області, проживаючої

АДРЕСА_1 ,
в силу ст. 89 КК України раніше не судима,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
захисника-адвоката: ОСОБА_8
обвинуваченої: ОСОБА_6
потерпілої: ОСОБА_9

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від «19» січня 2015 року,
В с т а н о в и в:
Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання за ч.2 ст. 190 КК України вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 ( одна тисяча сімсот) гривень.
На підставі ст. 74 ч.5 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання, на підставі ст. 49 ч.1 п.3 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 99 120 грн. майнової шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, 243 грн. 60 коп. витрат, всього: 109363 грн. 60 коп.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 маючи умисел на збагачення за рахунок чужого майна, в серпні 2006 року в місті Ямпіль Вінницької області, під приводом продажу будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_2 , та належить її чоловікові ОСОБА_10 , що підтверджується довідкою Ямпільського районного бюро технічної інвентаризації від 18.01.2011 року №8, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , отримала від неї гроші в сумі
6 000 (шість тисяч) доларів США, що еквівалентно по відношенню до гривні станом на серпень 2006 року 30 420 (тридцять тисяч чотириста двадцять) гривень, нібито за продаж належного її чоловікові будинку.
08 серпня 2006 року в період часу після 15 години в м. Ямпіль Вінницької області в приміщенні Ямпільської філії КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_11 4000 доларів США, які належали потерпілій ОСОБА_9 , через деякий час літку того ж 2006 року в місті Ямпіль Вінницької області біля території ринку ( більш точний час не встановлено) ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_9 2000 доларів США, які належали потерпілій ОСОБА_9 . Після отримання грошових коштів ОСОБА_6 жодних нотаріальних дій по оформленню будинку не вчиняла. Отримавши грошові кошти, які їй були передані від ОСОБА_9 за продаж будинку, ОСОБА_6 в подальшому повертати їх відмовилась та розпорядилася ними на власний розсуд. Потерпілій ОСОБА_9 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 30420 (тридцять тисяч чотириста двадцять) гривень.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року щодо неї із закриттям кримінального провадження, в зв`язку з істотним порушення вимог кримінально процесуального законодавства та неправильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність.
Свої вимоги мотивувала тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, її винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Як на докази її винуватості суд послався на покази свідка ОСОБА_11 невістки потерпілої ОСОБА_9 та інші письмові докази. Вказує на те, що висновок, про те, що передача 4000 доларів США відбулася саме в серпні( коли була виписана наявна в справі копія квитанції про перевірку банкнот) є безпідставними оскільки суд зробив не з`ясувавши ні в ОСОБА_11 , ні в головного бухгалтера ОСОБА_12 .Ю, ні в касира ОСОБА_13 чи стосується зазначена квитанція саме тих подій . Крім того, ким підписувалась квитанція судом з`ясовано не було. Разом з тим, крім квитанції суду інших письмових доказів представлено не було і в судовому засіданні ніякі докази не досліджувались. Покази ж потерпілої та свідків, на які посилається суд скперечливі, непослідовні, викликають сумнів.
Обвинувачена стверджує, що її покази послідовні і повністю підтверджуються показами свідків : ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , а також письмовими доказами, зокрема квитанціями про оплату послуг МБТІ.
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_20 не погоджуючись з поданою апеляційною скаргою обвинуваченої, подав на неї свої заперечення, в яких просить вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року, яким ОСОБА_6 було засуджено за ч. ст. 190 КК України до штрафу в сумі 1700 грн. та на підставі ст. 74 ч.5, ст. 49 ч.1 п. 3 КК України, звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності залишити без змін.
Вважає вирок щодо ОСОБА_6 законним та обґрунтованим, винесеним на доказах, всебічно перевірених в судовому засіданні, а тому апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 на його думку є безпідставною.
Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_6 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі та вважають вирок незаконним, потерпілу ОСОБА_9 , яка вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, міркування прокурора про законність вироку щодо ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої - підлягає до задоволення.
Як встановлено ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а також вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
У відповідності до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Положеннями п.5 ч.1 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтоване рішення це таке, що достатньо, добре арґуметоване, підтверджене науково, певним досвідом, переконливими доказами, доведеними фактами.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.
Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.
Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону, що призвело до ухвалення незаконного, необґрунтованого та невмотивованого рішення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 190 КК України, шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Як вбачається з вироку ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілому за статтею 190 ч.2 КК України, тобто що вон заволоділа коштами ОСОБА_9 в сумі 6000 доларів США, що в еквіваленті на 2006 рік становить 30 420 гривень.
Висновки суду про вчинення ОСОБА_6 у 2006 році кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин викладених у вироку суду, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені будь-якими доказами, жодного з яких не наведено у рішенні суду. Обвинувачена ОСОБА_6 в ході досудового розслідування і під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційному суді категорично заперечувала факт незаконного заволодіння коштами у потерпілої ОСОБА_9 шляхом шахрайства.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме протоколу допиту підозрюваної ОСОБА_6 та пояснень останньої в судовому засіданні , що в літку 2006 року до ОСОБА_6 додому приїхали знайомі їй раніше ОСОБА_11 із своїм чоловіком ОСОБА_21 та із жінкою як їй стало пізніше відомо - матір`ю ОСОБА_9 До неї вони приїжджали 5-6 разів і запитували , чи вона продає будинок в м. Ямпіль Вінницької області. Приїхавши до неї додому почалася розмова із приводу того щоб вони їм продали будинок який знаходиться в м. Ямпіль. В ході чого вони з чоловіком погодилися і вирішили, що продадуть будинок ОСОБА_22 за 8500 тисяч доларів на що останні погодилися і після цього вони почали збирати документи для оформлення будиноку.
Коли вона почала збирати документи на переоформлення будинку то Ульянови заплатили їм 1000 (одну) тисячу гривень завдатку за продаж будинку. Приблизно через один місяць після того як вони уклали усну домовленість про продаж належного їм будинку в м. Ямпіль, Ульянови засилилися в нього з метою продажу свого будинку і при цьому вони говорили, що всю суму коштів за будинок виплатять в найкоротший термін, а саме вони пояснювали, що як тільки продадуть будинок, який знаходиться в селі в якому раніше проживала ОСОБА_9 , в якому саме селі знаходився даний будинок ОСОБА_6 не було відомо, оформлення будинку мало здійснюватися на ім`я ОСОБА_23 . Після того як всі документи на оформлення будинку вони на той час зібрали, Ульянови не виплачували їй всю суму за продаж будинку. Через деякий час ОСОБА_6 дізналась від ОСОБА_22 та від інших людей про те, що Ульянови почали у її домоволодінні в яке вона їм дозволила засилитися робити ремонти. Дозволу на проведення ремонтів вона не давала через те, що вони не виплатили всю суму, однак вони її не слухали та продовжували проводити ремонти. Восени 2006, коли вона приїхала в м. Ямпіль, для того, щоб забрати в паспортному столі паспорт на свого сина , то по дорозі в паспортний стіл до неї підійшов незнайомий їй чоловік, який пояснив що відносно неї відкрито кримінальну справу.
Згідно показань ОСОБА_6 шахрайських намірів на заволодіння майном ОСОБА_9 у неї не було.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам і не навів жодних доказів на їх спростування.
Суд першої інстанції в обґрунтування доказів вини обвинуваченої поклався на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка неодноразово в судовому засіданні заявляла, що її невістка ОСОБА_11 безпосередньо в банківській установі передала ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, маючи намір передати в подальшому ще 2000 доларів на виконання зобов`язання укладення договору купівлі продажу будинку АДРЕСА_2 .
Суд визнав як достовірний факт передачі ОСОБА_11 ОСОБА_6 4000 доларів США в приміщенні Приватбанку в серпні 2006 року , і у вироку зазначив, що дана обставина підтверджена копією квитанції прибуткової каси Яміпльського відділення «Приватбанку» від 08 серпня 2006 року, з якої вбачається, що цього числа ОСОБА_11 відділенню банка оплачено 40 грн. комісії за перевірку банкнот та взяв дану обставину за час скоєння кримінального правопорушення, замість зазначеного в обвинувальному висновку час липень 2006 рік.
Що стосується квитанції на , яку послався суд першої інстанції як доказ вини ОСОБА_6 , то вона не береться до уваги судом апеляційної інстанції, так як по перше не являється оригіналом, по друге дана квитанція по часу не збігається з датою яка зазначена в обвинувальному акті ( а саме липень 2006 року), крім того всі свідки зазначили в своїх показаннях, що події відбувались в липні місяці, а не в серпні 2006 року.
Судом першої інстанції даний факт не перевірявся, а тільки зазначено у вироку, що в обвинувальному акті дата подій ( липень місяць) вказана помилково, хоча всі свідки по справі вказували саме цей місяць, не зважаючи на значний час, що пройшов з моменту події.

В судовому засіданні безспірно встановлено, і дані обставини не оспарюються учасниками процесу, що потерпіла ОСОБА_9 мала намір придбати будинок АДРЕСА_2 , щоб ближче проживати до дітей.
З цією метою вона розшукала ОСОБА_6 та запропонувала купити у неї будинок, який був зареєстрований на чоловіка останньої ОСОБА_24 .
Обвинувачена ОСОБА_6 , яка свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнала, разом з тим зазначила, що вона мала намір продати будинок, який зареєстрований на ім`я чоловіка ОСОБА_24 , і який являється їх спільною власністю за 8 500 доларів США, а не за 6200 доларів США, як стверджує ОСОБА_9 .
З потерпілою ОСОБА_9 , яка виявила бажання купити будинок, вона бачилась декілька разів, і не входила в довіру до останньої, на томість невістка останньої ОСОБА_11 сприяла укладенню договору купівлі продажу, і саме з невісткою вона ходила до державного нотаріуса на консультацію, ходила в БТІ для виготовлення документів, зверталась в опікунську раду, з наміром виготовити технічну документацію для продажу будинку. Тобто обвинувачена ОСОБА_6 не повідомляла ОСОБА_9 неправдиві відомості, також не замовчувала про існування будь яких відомостей, які б робили неможливим укладення угоди.
Так як грошові кошти їй передані не були, а ОСОБА_9 звернулась до суду із позовом про визнання договору купівлі продажу житлового будинку дійсним, вона відмовилась від наміру продати будинок та звернулась із позовом про виселення.
Всі судові рішення були винесені на користь - ОСОБА_6 , а саме: рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2008 року скасовано рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.10.2008 року, а в позові ОСОБА_9 до ОСОБА_10 та ОСОБА_10 про визнання договору купівлі продажу будинку дійсним та визнання права власності на будинок, відмовлено. Зобов`язано ОСОБА_9 звільнити будинок в АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 .
Вищезазначене рішення ухвалою Верховного Суду України від 12.05.2015 року - залишено без змін. ( а.с. 36-39).
Крім того, рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 02.06.2010 року, в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , ОСОБА_10 про повернення попередньої оплати за житловий будинок в сумі 47200 гривень, що є еквівалентом 6200 доларів США та відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку в сумі 64325 гривень відмовлено.
Дане рішення вступило в законну силу.
Слід зазначити, що обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовується винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі його майна чи права на нього. Обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.
Висновки суду про наявність у обвинуваченої умислу на заволодіння чужим майном, а саме коштами шляхом обману є надуманими, не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами і являються необґрунтованими припущеннями, оскільки ні в обвинувальному акті, ні у вироку суду не встановлено у чому полягав цей обман, які дії чи бездіяльність обвинуваченої були направлені на вчинення обману, і свідчили б про наявність у ОСОБА_6 умислу на заволодіння майном потерпілого шляхом шахрайства.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року, - всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.
Також у відповідності з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. ст.62 Конституції, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не повинен доказувати свою невинуватість.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення відносно ОСОБА_6 ґрунтується на припущеннях, а також те, що належних, допустимих та переконливих доказів участі її у вчиненні інкримінованого злочину обвинуваченням не зібрано, а докази, розглянуті та досліджені судом, не доводять її участі у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.190 КК України, а навпаки , спростовують її вину .
Враховуючи вищенаведене, вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 КК України є незаконним, оскільки в судовому засіданні не було здобуто доказів вчинення нею заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.
Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 25.12.1992 року «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності» зазначено, що «отримання майна під умовою виконання будь-якого зобов`язання може кваліфікуватися як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще у момент заволодіння цим майном мала мету його присвоїти, а зобов`язання не виконати».
За таких обставин, оскільки відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину, передбачені ч.2 ст.190 КК України, суд вважає, що в даному випадку є цивільно-правові відносини, які склалися між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а тому підстав для притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності в цій частині не вбачає, що тягне за собою закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за цією статтею на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутності доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані всі можливості їх отримати.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 417 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 - скасувати.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.2 ст. 190 КК України закрити.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали суду судом апеляційної інстанції.
Судді:
Згідно з ориігналом: