Справа № 1- 228/2008
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“28” листопада 2008 року.
смт. Добровеличківка.

Добровеличківський
районний суд Кіровоградської області в
складі суду:

Головуючого
судді
Ведющенко В.В.

при
секретарі
Колєснік
С.Ю.

з участю
прокурора
Суворова О.Л.

захисника
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі
судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області
кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, українець, громадянин України,
освіта вища агрономічна, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не
має, депутатом не являється, працює головою селянсько-фермерського господарства «Козинець
Володимир Іванович», такий що не має судимості,

в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.364,
ч.2 ст. 366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Підсудний вчинив
зловживання службовим становищем, тобто умисне з корисливих мотивів
використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби,
що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, а також службове підроблення,
тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих
відомостей, їх складання та видача, що спричинило тяжкі наслідки, тобто злочин
передбачений ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

Злочин скоєно за наступних обставин:

Обіймаючи посаду голови селянсько-фермерського
господарства «ОСОБА_1», підсудний наділений організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими функціями згідно до статуту господарства і
являється службовою особою. Розділом 10 названого статуту передбачено, що зміни
і доповнення до статуту господарства приймаються зборами членів господарства.
Зміни в статуті підлягають державній реєстрації згідно з чинним законодавством
України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про фермерське
господарство» №973- ІУ від 19 червня 2003 року, членами фермерського
господарства можуть бути подружжя, їх
батьки, діти, які досягли 14 - річного віку, інші члени сім»ї, родичі, які
об»єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і
дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами
фермерського господарства не можуть бути
особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).

Згідно до роз»яснень викладених в п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» поняттям «родичі» яке вживається в
Сімейному кодексі, охоплюються такі особи: баба, дід, прабаба, прадід,
повнорідні брат і сестра.

04 лютого 2008 року, діючи умисно, з корисливих мотивів,
переслідуючи мету, у не передбачений законом спосіб отримати у власність
земельні ділянки, в порядку розпаювання земель селянсько-фермерського
господарства, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам
служби, порушуючи вимоги розділу 10 статуту вищеназваного господарства,
підсудний одноособово склав протокол
рішення засновника СФГ «ОСОБА_1». В названий протокол підсудний умисно вніс
завідомо неправдиві дані про включення в члени селянсько-фермерського
господарства «ОСОБА_1» фізичних осіб, які не являються членами його родини або
родичами по висхідній або нисхідній ступені споріднення. Склавши названий протокол, підсудний ігноруючи вимоги ст.3 Закону України «Про фермерське
господарство» №973- ІУ від 19 червня 2003 року,
одноособово прийняв рішення про включення в члени селянсько-фермерського
господарства «ОСОБА_1» наступних членів господарства: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9.

Відповідно до ст.13
Закону України «Про фермерське господарство» №973- ІУ від 19 червня 2003
року,(приватизація земельних ділянок членами фермерських господарств), члени
фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із
земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських
господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у
користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена
сільськогосподарського підприємства, розташованого на територіях відповідної ради.

Реалізовуючи свій злочинний намір, підсудний
протизаконно, вніс до офіційного документу - статуту селянсько-фермерського
господарства «Козинець Володимир Іванович», зміни, включивши в члени названого
господарства ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

15 лютого 2007 року
нова редакція статуту селянсько-фермерського господарства «Козинець
Володимир Іванович» з внесеними підсудним
неправдивими відомостями, піддана державній реєстрації змін до
установчих документів, державним реєстратором Добровеличківської районної
державної адміністрації в Кіровоградській області, номер запису державної
реєстрації 001186. В подальшому, підсудний особисто
склав фіктивні тексти заяв від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у приватну власність даним громадянам, як
членам селянсько-фермерського господарства «ОСОБА_1» в порядку розпаювання
земель, що перебували в користуванні СФГ «ОСОБА_1». Означені фізичні особи, не
знаходячись у родинних стосунках з підсудним, фактично не являючись членами СФГ
«ОСОБА_1», не приймаючи участі в трудовій або іншій діяльності господарства, не мали права на отримання у
приватну власність земельних ділянок в порядку розпаювання земель, які
перебували в користуванні СФГ «ОСОБА_1», але із спонукань підсудного, своїми
підписами засвідчили тексти названих заяв, про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у їх приватну власність.

На підставі наведених вище неправдивих відомостей, які
внесені підсудним до протоколу рішення засновника СФГ «ОСОБА_1», завідомо неправдивих відомостей, внесених
підсудним до статуту СФГ «ОСОБА_1», в частині членства даного господарства та
письмових заяв ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, розпорядженням голови Добровеличківської районної
державної адміністрації Кіровоградської області № 723-р від 25 жовтня 2007
року «Про передачу у власність земельних ділянок із земель селянського (фермерського) господарства»,
здійснено передачу у приватну власність названих громадян розпайованих земельних
ділянок, які належали селянсько-фермерському господарству «ОСОБА_1». В тому числі
передано у приватну власність ОСОБА_7- 4,92 Га ріллі, ОСОБА_9. - 5,17 Га
ріллі, ОСОБА_6.-4,61 Га ріллі, ОСОБА_8.- 5,50 Га ріллі, ОСОБА_5. -5,51 Га
ріллі, ОСОБА_4. - 5,38 Га ріллі, ОСОБА_3. - 5,06 Га ріллі. Кадастрова вартість
названих земельних ділянок на момент передачі земельних ділянок у власність
вищеназваних осіб, складає 334610,5 грн., що є прямими збитками, які спричинив
підсудний державі внаслідок вчинення злочину. Після проведення у вище означений спосіб не законного
розпаювання земель, які перебували у користуванні СФГ «ОСОБА_1», підсудний без
укладення договорів оренди землі та виконання
пов»язаних з цим цивільно-правових
обов»язків на земельних ділянках переданих у приватну власність ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 здійснював
сільськогосподарське товаровиробництва з метою отримання прибутку на власну
користь.

В судовому засіданні
підсудний свою вину в інкримінованому злочині по ч.2 ст.364, ч.2 ст. 366
КК країни визнав повністю. Суду надав зізнавальні покази. Суду пояснив, що він
з причини не знання вимог Закону України
«Про фермерське господарство», з метою поліпшення економічної ефективності
діяльності очолюваного ним селянсько-фермерського
господарства, а також з метою спрощення
фінансово-податкової звітності включив
до членів СФГ « ОСОБА_1» ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9. Означені особи дійсно
не знаходяться з ним в родинних стосунках по висхідній або нисхідній лінії
споріднення, яка передбачена Законом. В подальшому він особово склав протокол
рішення засновника, вніс дані про
членство вказаних осіб до статуту господарства, зареєстрував ці зміни в
статуті, та в подальшому ініціював розпаювання
земель, якими користувалося кероване ним
СФГ. Розпайованими та переданими у приватну власність землями користувався без укладення договорів оренди,
або інших цивільно-правових угод. В інкримінованому діянні розкаюється.

В зв»язку з повним визнанням підсудним своєї вини в
інкримінованому злочині передбаченому ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, суд,
переконавшись у правильному розумінні підсудним
та іншими учасниками судового розгляду фактичних обставин справи, які
ніким не оспорюються, дослідив докази по справі в порядку визначеному ч.3
ст.299 КПК України. Суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом
підсудного та вивченням характеризуючих письмових даних на особу підсудного.
Підсудному та учасникам судового розгляду кримінальної справи, судом роз»яснено вимоги ст.299 КПК України, про те, що при оскарженні вироку суду в апеляційному
порядку, вони позбавлені права посилання на докази, які судом в судовому
засіданні не досліджувались.

На підставі наведеного, суд вважає
повністю доведеними всі інкриміновані
підсудному обставини справи. Дії підсудного судом кваліфікуються, як
зловживання службовим становищем, тобто умисне з корисливих мотивів
використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби,
що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, а також службове підроблення,
тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих
відомостей, їх складання та видача, що спричинило тяжкі наслідки, тобто злочин
передбачений ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

Вивчаючи
характеризуючи дані на особу підсудного, судом встановлено, що останній за
місцем проживання характеризується з позитивної сторони (а.с.138), є особою, що
не має судимості (а.с.132), одружений, має постійне місце проживання. За
наслідками судового розгляду справи суд вбачає каяття підсудного у вчиненому
ним злочину.

Скоєне
підсудним карне діяння по ч.2 ст. 364 КК України відноситься до тяжкого
злочину, по ч.2 ст. 366 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.
Обставинами, які пом”якшують покарання підсудного суд визнає щире каяття та
активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання
підсудного суд не вбачає.

Вирішуючи
питання про обрання підсудному виду та
міри покарання, суд враховує характер і ступінь небезпечності вчиненого
підсудним злочину, тяжкість злочину передбаченого ч.2 ст. 364, ч.2 ст.366 КК
України, умисну форму вини підсудного,
обставини які пом»якшують та обтяжують
покарання підсудного та особу підсудного.

З
урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку про обрання підсудному покарання необхідного й
достатнього для його перевиховання та упередження можливості скоєння нових
злочинів без реального позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з
позбавленням права обіймати певні посади на певний строк, за сукупністю
злочинів.

Цивільний
позов по справі не заявлено. Речові
докази по справі: заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5у, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок у власність із земель СФГ «ОСОБА_1», які
знаходяться в матеріалах кримінальної
справи (а.с.40-48), статут селянського
(фермерського) господарства ОСОБА_1 від
08.02.02 року, від 04.02.07 року, протокол рішення засновника СФГ «ОСОБА_1» від
04.02.07 року, які є додатками до кримінальної справи слід залишити при
матеріалах кримінальної справи. Трудові книжки на ім.»я ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, які є додатками до кримінальної справи
слід передати їх власникам по вступу вироку в законну силу. Судових
витрат у кримінальній справі не має.

Керуючись ст.165, ст.323, ст.324 КПК
України, ч.1 ст.70, ст. 75, ст.76, ч.2 ст.364, ч.2 ст. 366 КК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним та призначити покарання:

по ч.2 ст.364 КК
України у вигляді 5(п»ять) років
позбавлення з позбавленням права обіймати керівні посади в господарюючих суб»єктах усіх форм власності
на строк 2 (два) роки;

по ч.2 ст. 366 КК України
у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати
керівні посади в господарюючих суб»єктах усіх форм власності строком на 2 роки.

Н підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити остаточне
покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Покарання призначити у вигляді 5 (п»ять) років
позбавлення волі з позбавленням права
обіймати керівні посади в господарюючих суб»єктах усіх форм власності строком
на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_1 від
відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_1
наступні обов»язки: не виїзджати за межі України на постійне проживання без
дозволу органу кримінально-вионавчої системи; повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну
місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід засудженому залишити «Підписка про не виїзд» до вступу вироку в законну силу.

Речові докази по справі: заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5у, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із
земель СФГ «ОСОБА_1», які знаходяться в
матеріалах кримінальної справи (а.с.40-48),
статут селянсько (фермерського) господарства
ОСОБА_1 від 08.02.02 року, від 04.02.07 року, протокол рішення
засновника СФГ «ОСОБА_1» від 04.02.07 року, які є додатками до кримінальної
справи залишити при матеріалах кримінальної справи. Трудові книжки на ім.»я
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є додатками до кримінальної справи
передати їх власникам по вступу вироку в законну силу.

На вирок суду може бути подана апеляція
(апеляційне подання прокурора) до
апеляційного суду в Кіровоградській області на протязі п'ятнадцяти діб з
моменту його проголошення шляхом подачі апеляції (апеляційного подання) через
Добровеличківський районний суд, Кіровоградської області, а засудженим , який
перебуває під вартою на протязі цього ж строку з моменту отримання копії
вироку.

Суддя Добровеличківського
районного суду

Кіровоградської області
В.Ведющенко