УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №286/1074/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.164 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
в с т а н о в и л а:
Вказаним вироком :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: Стара Буда, Буда Кашильвського району, Гомельської області, Р. Білорусь, мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого,маючого на утриманні неповнолітню доньку, 2004 року народження, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, раніше судимого Овруцьким районним судом:
- 23.10.2009 року за ст.ст.186 ч. 3, 164 ч. 1, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, 02.10.2012 року умовно-достроково звільнився з місць позбавлення волі на 9 місяців 6 днів;
- 13.03.2014 року заст.. 185 ч. 3 КК України на 3 роки позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, судимість не погашена,
визнано винним за ч.2 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.ст. 71,72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань за попереднім вироком Овруцького районного суду від 13.03.2014 року за ст.185 ч.3 КК України у виді 3-х років позбавлення волі, остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу взяття під варту.
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні наступних дій.
Згідно вироку ОСОБА_7 від шлюбу з ОСОБА_8 має неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно рішення Овруцького районного суду Житомирської області (виконавчий лист №2-1578/07), ОСОБА_7 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання дитини ОСОБА_9 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого діючим законодавством мінімуму на дитину, щомісячно, починаючи з 19.09.2007 року до 06.12.2022 року, тобто до досягнення повноліття ОСОБА_9 . Однак ОСОБА_7 всупереч вимогам Сімейного кодексу України в період з 01 червня 2013 року по 01 грудня 2014 року, будучи працездатним та маючи добрий стан здоров`я, ніде не працює, аліменти не сплачує, тобто злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів, що виразилося в несплаті аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 протягом тривалого часу.
Заборгованість ОСОБА_7 по аліментах в період з 01.06.2013 року по 01.12.2014 року становить 4243,80 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання через його суворість та замінити його на більш м`яке.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив зменшити призначену йому міру покарання, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та кваліфікація його неправомірних дій за ст. 164 ч. 2 КК України не оспорюються і в апеляційному порядку не переглядаються.
Розглядаючи матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України , врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який не є тяжким, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушення, а також те, що останній раніше неодноразово вже притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості, однак на шлях виправлення не став та знов, вчинив умисне кримінальне правопорушення, з огляду на що, призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 164 КК України у виді обмеження волі.
Судом враховано також й те, що ОСОБА_7 скоїв нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку за попереднім вироком, тому остаточне покарання правильно визначено йому у відповідності з вимогами ст.ст. 71,72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарання за попереднім вироком.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження були порушені вимоги матеріального чи процесуального права, що призвели до неправильного його вирішення.
Колегія суддів вважає, що підстав для застосування більш м`якого покарання до ОСОБА_7 , про що йдеться в його апеляційній скарзі, не вбачається.
Разом з тим, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд безпідставно послався у якості доказу вини ОСОБА_7 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 13.03.2014р., у зв`язку з чим зазначене підлягає виключенню відповідно до вимог ст.404 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404,407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 19.05.2015 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
В порядку ст.404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 13.03.2014р.
На вказану ухвалу учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді