Ухвала

іменем україни

13 листопада 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лагнюка М.М.,

суддів Суржка А.В. та
Тельнікової І.Г.,

при секретарі Мельник Г.А.,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження №0000208
щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця

м. Дніпропетровська, мешканця АДРЕСА_1,
такого, що судимості не мав,

за участю прокурора Міщенко
Т.М.,

захисника
ОСОБА_2,

законного представника ОСОБА_3,

потерпілого ОСОБА_4,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі захисник ставить
вимогу про скасування постановлених
щодо його підзахисного судових рішень
та призначення нового розгляду у суді
першої інстанції. Посилається на
істотне порушення вимог кримінального
процесуального закону та неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог захисник
вказує на відсутність прямого
причинного зв'язку між діями
засудженого ОСОБА_1 та настанням смерті
потерпілого, відсутність доказів на
підтвердження обізнаності останнього
у діях ОСОБА_5, не встановлення
належності знаряддя злочину, а також
вбачає в діях останнього, що виразилися
в умисному вбивстві потерпілого,
випадок ексцесу виконавця, у зв'язку з
чим, на його переконання, дії ОСОБА_1
підлягали кваліфікації за частиною 3
статті 186 КК України, як відкрите
викрадення чужого майна групою осіб з
проникненням у приміщення.

Крім того, захисник стверджує про
порушення неповнолітнього ОСОБА_1
права на захист, що мало прояв у не
обговоренні можливості розгляду
кримінального провадження судом
присяжних, а також вказує на підтасовку
фактів, що були покладені в основу
обвинувального вироку, зокрема
посилання на висновки експерта, за
якими дослідження крові потерпілого не
проводилося, а причетність ОСОБА_1
носить вірогідний характер за
виявленим антигеном крові останнього
без проведення експертизи ДНК та
наявності будь-яких у нього тілесних
ушкоджень, та перекручування показань
ОСОБА_5, наданих під час проведення з
ним слідчого експерименту, щодо
присутності ОСОБА_1 під час бійки з
потерпілим.

Вироком Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 червня 2013 року,
у тому числі, ОСОБА_1 визнаний винуватим
у вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених частиною 4 статті 187,
пунктами 6, 12 частини 2 статті 115 КК
України, та йому призначено покарання
за частиною 4 статті 187 КК України на 8
років позбавлення волі з конфіскацією
майна, за пунктами 6, 12 частини 2 статті
115 КК України на 10 років позбавлення
волі з конфіскацією майна. На підставі
статті 70 КК України шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_1 остаточно призначеного
покарання у виді позбавлення волі
строком на 10 років з конфіскацією
майна.

Цим вироком також засуджений ОСОБА_5,
судові рішення щодо якого в
касаційному порядку не оскаржуються.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнано
винуватим і засуджено за те, що він
ІНФОРМАЦІЯ_2 о 1-й годині неповнолітні
ОСОБА_5 та ОСОБА_1, перебуваючи біля
будівлі Комунального закладу освіти
«Навчально-виховний комплекс № 122
«Загальноосвітній навчальний
заклад-дошкільний навчальний заклад»
(далі по тексту НВК № 122) по вул.
Кожедуба, 49 у м. Дніпропетровську, після
сумісного вживання алкогольних напоїв
вступили у попередню змову на таємне
заволодіння чужим майном, зокрема
комп'ютерною технікою, належною НВК №
122, з проникненням у приміщення.

Реалізуючи умови злочинної змови,
направленої на таємне викрадення
чужого майна, ОСОБА_1 залишився стояти
на вулиці, в задній частині будівлі НВК
№ 122, а ОСОБА_5, діючи з корисливих
намірів, за попередньою змовою з
ОСОБА_1, по трубі відводу повітря,
розташованій впритул до задньої
частини будівлі НВК № 122, дістався до
вікна другого поверху вказаної
будівлі, що вело в жіночий туалет, після
чого виставивши віконне скло, проник у
середину приміщення НВК №122 та,
спустившись сходами на перший поверх,
відкрив зсередини двері центрального
входу, через які до приміщення проник
співучасник ОСОБА_1

Перебуваючи в приміщенні НВК №122, діючи
з корисливих намірів, за попередньою
змовою в групі осіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_1
проникли до приймальні директора НВК
№122, що розташована на 2 поверсі НВК №122,
звідки таємно викрали комп'ютерну
техніку, належну НВК №122, що
складається з персонального комп'ютера
«ROMA» № 10480392 вартістю 3497 грн, монітору
«LG» вартістю 900 грн, а також акустичною
системою вартістю 135 грн, загальною
вартістю 4532 грн, з якою спустились
сходами на перший поверх в коридор НВК
№ 122, де були виявлені нічним сторожем
ОСОБА_6, який вийшов з кімнати-музею,
розташованої також на першому поверсі
НВК № 122.

Усвідомлюючи, що їх протиправні дії,
направлені на заволодіння чужим
майном, перестали бути таємними та
стали очевидними для присутнього у
приміщенні школи у зв'язку з виконанням
посадових обов'язків сторожа ОСОБА_6, у
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 раптово виник умисел
на сумісне заволодіння чужим майном
шляхом розбійного нападу, поєднаного з
протиправним позбавленням життя
ОСОБА_6

Залишивши комп'ютерну техніку у
коридорі на першому поверсі НВК №122 та
реалізуючи раптово виниклий злочинний
умисел на заволодіння чужим майном
шляхом розбійного нападу, з метою
протиправного позбавлення життя
ОСОБА_6, діючи умисно, з корисливих
мотивів, з проникненням у приміщення,
за попередньою змовою в групі осіб, що
виразилась в узгодженості їх подальших
дій, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, перебуваючи у
коридорі на першому поверсі НВК №122 по
вул. Кожедуба, 49 у м. Дніпропетровську,
напали на ОСОБА_6, повалили його на
підлогу та стали спільно одночасно
наносити йому численні удари руками та
ногами, взутими у взуття, по
життєво-важливих органах: голові та
верхній частині тулубу, а також по
іншим частинам тіла потерпілого.

Продовжуючи реалізовувати злочинний
умисел, направлений на умисне вбивство
в ході розбійного нападу з метою
заволодіння майном НВК №122,
неповнолітній співучасник злочину
ОСОБА_5, діючи з корисливих мотивів, за
попередньою змовою в групі з ОСОБА_1,
умисно наніс не менше одного удару
ножем в тулуб лежачого на підлозі
коридору потерпілого ОСОБА_6, а ОСОБА_1 в
цей момент, перебуваючи безпосередньо
поряд з ОСОБА_5, своєю присутністю
забезпечував психологічну підтримку
дій останнього.

В процесі розбійного нападу, ОСОБА_5 в
групі з ОСОБА_1, діючи умисно, з
корисливих мотивів, з проникненням до
приміщення, також заволоділи належним
потерпілому мобільним телефоном
«Нокіа 6500» імеі НОМЕР_1 вартістю 350 грн,
а його перетягли до кімнати музею на
тапчан та, впевнившись, що потерпілий
не подає ознак життя, залишили його там.

В результаті сумісних злочинних дій
неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
потерпілому ОСОБА_6 було спричинено
колото-різану рану у правій
підключичній ділянці з раньовим
каналом, який йде спереду - назад
зверху-вниз вертикально через м'язи,
гілки правої пахвинної артерії та
праву підключичну артерію, масивного
крововиливу у м'язи та жировій
клітковині у правих підключичній,
плечовій та пахвовій ділянках, котра
стосовно до живих осіб, що має ознаки
тяжких тілесних ушкоджень як та, що
призвела до настання смерті.

Інші тілесні ушкодження у виді рани з
ознаками різаної у правій потиличній
ділянці голови, рани, з ознаками
забитої, у правій тім'яній ділянці
голови, рани, з ознаками забитої, на
підборідді, крововилив на нижній губі,
синців на повіках очей та у лівій
лобно-виличній ділянці, крововиливи
під м'якою мозковою оболонкою
головного мозку, переломів правих
променевої та ліктьової кісток у
нижній третині, крововилив у м'язах та
жировій клітковині, дані тілесні
ушкодження, у своїй сукупності,
стосовно до живих осіб, мають ознаки
тілесних ушкоджень середнього ступеню
тяжкості; садно, з синцем навколо, на
лівій бічній поверхні шиї, синці у
ділянці лівого ліктьового суглобу та
тильній поверхні кистей, передній
поверхні правих стегна та гомілки,
передній поверхні ділянки лівого
колінного суглобу, дані тілесні
ушкодження стосовно до живих осіб,
мають ознаки тілесних ушкоджень
легкого ступеню тяжкості, які в
причинно-наслідковому зв'язку з
настанням смерті не перебувають.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 жовтня
2013 року вирок Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 червня 2013 року, у тому числі, щодо
засудженого ОСОБА_1 змінено шляхом
виключення з призначеного покарання за
частиною 4 статті 187, пунктами 6, 12
частини 2 статті 115 КК України додаткове
покарання у виді конфіскації майна.

ОСОБА_1 вважається засудженим за
частиною 4 статті 187 КК України на 8
років позбавлення волі, за пунктами 6, 12
частини 2 статті 115 КК України на 10 років
позбавлення волі. На підставі статті 70
КК України шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим
ОСОБА_1 остаточно призначено покарання
у виді позбавлення волі строком на 10
років.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення захисника та законного
представника, котрі підтримали
касаційну скаргу, пояснення прокурора
та потерпілого, котрі заперечували
проти касаційної скарги захисника та
вважала постановлені у кримінальному
провадженні судові рішення законними і
обґрунтованими, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши
матеріали кримінального провадження,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга захисника не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги,
захисник не заперечує та не оспорює
подію вчинення ОСОБА_1 кримінальних
правопорушень, домовленість на
викрадення чужого майна з проникненням
до НВК № 122, обсяг, локалізацію та
характер тілесних ушкоджень, виявлених
у потерпілого, у тому числі і внаслідок
застосування ножа, вчинення ОСОБА_5
умисного вбивства останнього,
поведінку після події, місце
зберігання викрадених речей, а більше
того вбачає наявність в діях
засудженого ОСОБА_1 відкритого
викрадення чужого майна групою осіб з
проникненням у приміщення.

Крім того, як слідує з покладених в
основу обвинувального вироку показань
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ними не
заперечувалися обставини щодо способу
проникнення у приміщення НВК №122,
об'єму викраденого майна, його
найменування та місця його
переховування, а також місця
розташування ОСОБА_1 При тому, що ОСОБА_5
також вказувалося на його перебування
в приміщенні, де спав потерпілий,
котрий прокинувшись його вдарив, а він
відповів на удар, потім потерпілий
дістав ніж, а він його вибив і під час
бійки наносив йому тілесні ушкодження
ногами і руками та вдарив ножем у плече,
а при спробі останнього дотягнутися до
ножа, то зламав йому руку. А коли
потерпілий перестав чинити йому опір,
то перетягнув останнього на канапу.
Вказував, що під час бійки він та
потерпілий змістилися у коридор, в якій
ОСОБА_1 участі не приймав, а був біля
парадного входу, на що безпосередньо
також вказував і останній.

Проте, такий виклад обставин
засудженими, що є продовженням доводів
касаційної скарги захисника ОСОБА_1
щодо випадку виходу ОСОБА_5 за межі
домовленості з ОСОБА_1 не узгоджується
з дослідженими та перевіреними
доказами у кримінальному провадженні,
оцінка яких і слугувала ухваленню саме
обвинувального вироку за викладених у
ньому обставин вчинення кримінальних
правопорушень, внаслідок чого і надано
відповідну кваліфікацію діям
засуджених.

Зокрема, проведеними дослідженнями
трупу потерпілого встановлено одну
колото-різану рану у правій
підключичній ділянці з раньовим
каналом, що була в причинному зв'язку з
настанням його смерті, рани з ознаками
забитої у правій тім'яній ділянці
голови та на підборідді, а також
переломи правих променевої та
ліктьової кісток у нижній третині,
синці на різних частинах його тіла, та
інші.

Тоді як, під час проведеного з ОСОБА_5
слідчого експерименту за участю, у тому
числі, експерта та за показаннями в
судовому засіданні наведені та
вказані ним спосіб, локалізацію та
механізм нанесення потерпілому
тілесних ушкоджень не відповідають
виявленим на його тілі тілесним
ушкодженням, яких було щонайменше 27
ударів.

А досліджуючи вилучені під час огляду
місця події предмети разом з
відібраними зразками крові, слини та
зрізів нігтів з рук засуджених і
потерпілого було встановлено, у тому
числі, суміш крові з різними груповими
сполученнями, властивими потерпілому
та засудженим, висновки про що сумнівів
у їх достовірності та точності не
викликають (т.3 а.с.113, 144, 150, 219-222).

Тоді як, належність знаряддя злочину та
недослідження наявності тілесних
ушкоджень у засудженого ОСОБА_1 не
можуть виключити групових
властивостей крові останнього,
виявленої у зрізах нігтів з рук
потерпілого, а тому не спростовують
його участі у позбавленні життя
потерпілого внаслідок застосування
виявленого за повідомленням
засудженого ОСОБА_5 ножа.

Наведений характер, локалізація та
кількість тілесних ушкоджень та
встановлені групові належності крові
виключають перебування ОСОБА_1 поза
межами сторожового приміщення або
будівлі НВК №122 та одноособове їх
спричинення потерпілому ОСОБА_5 навіть
з огляду на характеристики статур і
тілобудов засуджених і потерпілого, що
вказує на коло осіб, які приймали
участь у позбавленні життя останнього
за обтяжуючих обставин, домовленість
про що відбулася саме до моменту
виконання ними об'єктивної сторони
такого посягання на його життя і
здоров'я.

Саме такі висновки з посиланням на
докази без спотворення їх змісту
викладені у оскаржуваних захисником
судових рішеннях, зміст яких включає
дослідження та перевірку доводів
сторони захисту на спростування
пред'явленого ОСОБА_1 обвинувачення.

Отже, колегія суддів не має сумнівів у
правильності кваліфікації дій
засудженого ОСОБА_1 за вчинення
кримінальних правопорушень за які його
засуджено.

Що стосується доводів захисника про
істотні порушення вимог кримінального
процесуального закону, то вони
перевіркою матеріалів кримінального
провадження не підтвердилися, оскільки
засудженим були в повному обсязі
роз'яснені їх права, у тому числі і щодо
проведення судового розгляду судом
присяжних, відображенням чого є
пам'ятка, засвідчена їх та прокурором
підписами, та журнал судового
засідання (т.5 а.с.78-83, 102-105, 129-139).

Будь-яких інших порушень вимог
кримінального процесуального закону,
які б слугували беззаперечному
скасуванню вироку суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду,
колегією суддів не встановлено.

За таких обставин касаційна скарга
захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 433-438, 532 КПК України, колегія
суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 червня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 жовтня
2013 року щодо засудженого ОСОБА_1
залишити без зміни, а касаційну скаргу
його захисника ОСОБА_2 - без
задоволення.

Ухвала суду касаційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

М.М. Лагнюк А.В. Суржок І.Г.
Тельнікова