Дата документу Справа № 331/2309/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/142/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.309 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя 17 квітня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя 17.04.2014 року ОСОБА_8 засуджено за те, що він, будучи звільненим на підставі ст.75 КК від призначеного йому вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2013 року покарання у виді позбавлення волі на 1 рік, в період іспитового строку 10.03.2014 року діючи повторно, знаходячись на вулиці Памірській у місті Запоріжжя, незаконно придбав у невстановленої досудовим слідством особи наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,075 грама, який перевозив по м. Запоріжжю і зберігав при собі без мети збуту до вилучення у нього зазначеної речовини працівниками міліції того ж дня приблизно о 10.30 год.

Враховуючи визнання обвинуваченим вини у повному обсязі інкримінованого йому діяння, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно всіх фактичних обставин справи та за згодою учасників кримінального провадження розглянув провадження згідно з положеннями ч.3 ст.349 КПК.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.2 ст.309 КК, як незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2013 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду в частині розміру призначеного покарання і способу його відбування, просить призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. В уточненій апеляційній скарзі обвинувачений зазначив, що ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.06.2014 року його звільнено від подальшого відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2013 року, а тому з огляду на дані про особу обвинуваченого, а також про суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення у суду є підстави для звільнення ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК від призначеного йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію прокурора, який частково погодився з доводами апеляції і вважав достатнім вирок суду змінити виключивши з вироку суду лише призначення остаточного покарання на підставі ст.71 КК; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги і доповнення до неї, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду змінити.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину за наведених у вироку суду обставин ніким не оспорюється.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості; особу винного, який на момент скоєння даного злочину був звільнений з іспитовим строком від відбування покарання за вчинення тотожного злочину. Обставини, за яких можливо було призначити покарання іншого більш м`якого виду ніж визначено санкцією ч.2 ст.309 КК, в справі відсутні. Тому суд правильно визначився з видом призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, прийнявши до уваги позитивні характеристики обвинуваченого, а також повне визнання ним своєї вини, відсутність у справі обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , суд призначив мінімальний строк покарання передбачений санкцією ч.2 ст.309 КК.

Єдиною причиною прийняття рішення про реальне відбування ОСОБА_8 покарання і направлення його до місць позбавлення волі, було те, що на підставі ст.71 КК за сукупністю вироків до призначеного судом покарання в даному провадженні було частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2013 року.

Проте, під час апеляційного перегляду вироку суду встановлено, що до набуття законної сили даного вироку ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.06.2014 року ОСОБА_8 було звільнено від подальшого відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2013 року згідно із Законом України Про амністію у 2014 році.

За таких обставин покарання обвинуваченому повинно визначатись без застосування ст.71 КК. Дана обставина дає право суду при визначенні ОСОБА_8 покарання застосувати положення ст.75 КК, оскільки за наведених обставин таке застосування положення ст.75 КК не буде мати ознаки повторності і відповідатиме абзацу 4 п.10 Постанови №7 від 24.10.2003 року Пленуму ВСУ Про практику призначення судами кримінального покарання.

Судова колегія приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем свого проживання, на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей, він вважається таким, що не має судимості, обвинувачений вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, тяжких наслідків у справі не настало, беручи до уваги незначну кількість наркотичної речовини, що була предметом вчиненого злочину, судова колегія дійшла висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування призначеного йому покарання, а тому судова колегія прийняла рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування ним покарання з випробуванням у відповідності до положень ст.75 КК.

З огляду на викладене вирок суду першої інстанції підлягає зміні із виключенням з нього також рішення суду про призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя 17 квітня 2014 року щодо ОСОБА_8 в цій справі змінити.

Виключити з вироку рішення суду про призначення остаточного покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_8 від призначеного йому покарання на підставі ст.75 КК України, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Звільнити ОСОБА_8 з під варти в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4