Справа №639/960/15-к
Провадження №1-кп/639/177/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2015 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за №0001037 від 13.11.2014 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, з незакінченою вищою освітою, який є студентом 5-го курсу Харківського національного університету будівництва та архітектури, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
13 листопада 2014 року приблизно о 07 год. 20 хв. ОСОБА_9 , керуючи технічно-справним автомобілем «Мitsubishi Lancer», д.р.н. НОМЕР_2 , що належить його матері ОСОБА_10 , рухався по вул. Енгельса зі сторони вул. Карла Маркса в напрямку вул. Полтавський Шлях у м. Харкові.
Під час руху в районі перехрестя вул. Полтавський Шлях та вул. Енгельса, ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п.16.3, 16.11 та вимоги дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), згідно яких:
- п.16.3 «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;
- п.16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;
- вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу»: «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі»,
не зупинившись виїхав на головну дорогу на вул. Полтавський Шлях, де допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ-21061», д.р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі з права наліво відносно його автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті швидкої допомоги. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №368-Ат/14 від 22.12.2014 року причиною смерті останнього була відкрита черепно-мозкова травма та її ускладнення у вигляді набряку дислокації ствола головного мозку.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_9 виразились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Мitsubishi Lancer», перед виїздом із другорядної дороги на головну, не зупинився перед головною дорогою, не переконався в безпеці руху, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не дав дорогу автомобілю «ВАЗ-21061» під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі вул. Полтавський Шлях у м.Харкові, з права наліво відносно його автомобіля і якого він міг об`єктивно бачити, та допустив з ним зіткнення, що спричинило наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 .
Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 , згідно висновку авто-технічної експертизи №1173/14 від 16.12.2014 року, перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.
Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаюється, підтвердив суду, що вказаний злочин ним було вчинено при вищезазначених обставинах, надав пояснення щодо місця, часу, способу вчинення злочину так, як вони встановлені судом.

Під час допиту у суді ОСОБА_9 надав показання, що 13 листопада 2014 року близько 07 год. 15 хв. він рухався на автомобілі «Мitsubishi Lancer», який належить його матері ОСОБА_10 , по вул. Енгельса в сторону вул. Полтавський Шлях. На попередньому перехресті він висадив свою матір, а потім поїхав далі. Він їхав по дорозі по вул. Енгельса прямо зі швидкістю приблизно 60 км./год., після чого, не зорієнтувавшись у дорожній обстановці, він не зупинив автомобіль перед перехрестям та виїхав на вул. Полтавський Шлях, оскільки вважав, що рухається по головній дорозі. Після того як керований ним автомобіль виїхав на трамвайну колію по вул. Полтавський Шлях, відбулось зіткнення із автомобілем «ВАЗ-21061». З пояснень ОСОБА_9 він не бачив дорожній знак «Дати дорогу» та не зрозумів, що його автомобіль під`їхав до головної дороги, оскільки вказана ділянка дороги йому невідома. Зіткнення транспортних засобів відбулось передньою частиною автомобіля «ВАЗ-21061» в праву сторону (передні та задні двері) його автомобіля, після чого керований ним автомобіль «Мitsubishi Lancer» ударився в будівлю по вул. Енгельса, а автомобіль «ВАЗ-21061» розвернувся на 360 градусів та далі зупинився по вул. Полтавський Шлях, на відставні приблизно 10 метрів від місця зіткнення. Після зіткнення транспортних засобів він одразу вийшов із автомобіля, побачивши у автомобілі «ВАЗ-21061» водія та пасажира, викликав бригаду швидкої медичної допомоги для подальшого надання допомоги постраждалим особам.
Показання ОСОБА_9 є послідовними, логічними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння підсудним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Під час допиту у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що вона є матір`ю загиблого внаслідок ДТП ОСОБА_11 , який був її єдиною дитиною. З пояснень потерпілої, очевидцем дорожньо-транспортної пригоди вона не була, автомобіль «ВАЗ-21061», яким в цей день керував її син, належить їй на праві власності. Потерпіла підтвердила, що всі витрати на поховання сина та встановлення надгробного пам`ятника вона несла самостійно, у зв`язку з чим уточнену позовну заяву підтримує у повному обсязі.
Потерпіла ОСОБА_4 підтвердила, що ОСОБА_9 добровільно компенсував їй моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., у зв`язку з чим вона просить призначити підсудному покарання, яке не пов`язане із реальним позбавлення волі особи, однак вказує на необхідність позбавлення його права керування транспортними засобами на певний строк.
Потерпіла ОСОБА_5 під час судового засідання надала показання, що вона є колишньою дружиною загиблого ОСОБА_11 , у них є спільна неповнолітня дитина ОСОБА_12 . Потерпіла пояснила, що до моменту загибелі потерпілого ОСОБА_11 вони в шлюбі вже не проживали близько 1 року 6 місяців, при цьому її колишній чоловік сплачував аліменти на утримання дитини у розмірі 300-370 грн. на місяць, на даний час допомога дитині по втраті годувальника не призначена. Потерпіла підтвердила, що ОСОБА_9 добровільно відшкодовано їй моральну шкоду у розмірі 2000 дол. США, у зв`язку з чим вона відкликала цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, в іншій частині заявлений позов просила задовольнити. Потерпіла просила суд призначити підсудному покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі особи, однак з позбавленням його права керування транспортними засобами.
Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у скоєному злочині та щире каяття, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути вказану справу в порядку ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих та дослідженням матеріалів кримінального провадження. На виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Крім визнання вини ОСОБА_9 , винність підсудного у вчиненні інкримінованого злочину, за встановлених судом обставин, підтверджується зібраними належними та допустимими доказами в їх сукупності, які не суперечать один одному.

Факт дорожньо-транспортної пригоди зафіксований у протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього від 13.11.2014 року, в якому зафіксовано напрямки руху транспортних засобів, сліди юзу обох автомобілів, місце контакту автомобіля «ВАЗ-21061» з перешкодою (бордюр), місце контакту автомобіля «Мitsubishi» з перешкодою (кут будинку), осип уламків: скла, фарби, пластмаси, освітлювальних приладів, плями технічних рідин, розташування автомобілів «Мitsubishi Lancer» та «ВАЗ-21061» після зіткнення (к/п а.с.4-8, 11-17).

Згідно висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області №1054/14 від 20.12.2014 року, на момент огляду автомобіля робоча гальмівна система автомобіля «Мitsubishi Lancer» перебувала в технічно справному стані, рульове управління та ходова частина перебували у технічно непрацездатному стані. На момент ДТП робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля перебували в технічно працездатному стані, при якому були відсутні будь-які несправності, що впливали б на вихідні параметри. Несправність рульового управління у вигляді деформації правої рульової тяги виникла в результаті ДТП. Встановити коли відбулось руйнування лівої рульової тяги рульового управління не представляється можливим. Нестравності ходової частини виникли в результаті ДТП (к/п а.с.139-159).

Відповідно до висновку комплексної судової авто-технічної та металознавчої експертизи №62/63 від 16.01.2015 року, руйнування лівої рульової тяги автомобіля «Мitsubishi Lancer» має пластичний характер і відбулось під впливом навантаження, що перевищило межу міцності матеріалу тяги. Руйнування лівої рульової тяги виникло в момент дорожньо-транспортної пригоди (к/п а.с.212-220).

Висновком експерта №1053/14 від 22.12.2014 року підтверджується, що в момент первинного контакту автомобіль «ВАЗ-21061» контактував переднім бампером, капотом, передніми крилами з переднім правим крилом, правими дверима, правою середньою стійкою кузова, правим порогом кузова автомобіля «Мitsubishi Lancer». В момент первинного контакту кут між поздовжньою віссю автомобіля «ВАЗ-21061» та автомобіля «Мitsubishi Lancer», вірогідніше за все, був близьким до 90 градусів. Місце зіткнення автомобілів знаходиться перед розташуванням подряпини на асфальті та початку осипу уламків, відносно руху у напрямку Лопанської набережної (к/п а.с.165-177).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 04.12.2014 року за участю свідка ОСОБА_13 , який був пасажиром автомобіля «ВАЗ-21061», вказана особа на місці ДТП розповіла та показала відомі їй обставини щодо механізму ДТП, а саме: напрямки руху та швидкість руху обох автомобілів, траєкторію їх руху щодо меж проїжджої частини, умовне місце зіткнення та розміщення транспортних засобів після ДТП (к/п а.с.195-200).

Висновком судової автотехнічної експертизи №1173/14 від 16.12.2014 року підтверджується, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Мitsubishi Lancer» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.4, 16.3, 16.11 та 33.2 (2.1) ПДР України, водій автомобіля «ВАЗ-21061» ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України. Водій автомобіля «Мitsubishi Lancer» ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти цій дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання вимог п.16.3, 16.11 та 33.2 (2.1) ПДР України. В діях водія автомобіля «Мitsubishi Lancer» ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.16.3, 16.11 та 33.2 (2.1) ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди (к/п а.с.206-209).
Враховуючи вимоги ст.ст.84-86, 91-94, 101-102 КПК України суд зазначає, що висновок судової автотехнічної експертизи №1173/14 від 16.12.2014 року є належним та допустимим доказом, яким підтверджується винуватість ОСОБА_9 у порушенні вимог п.16.3, 16.11 та 33.2 (2.1) Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку із настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Згідно листка дослідження на алкоголь №40 від 13.11.2014 року, в гр. ОСОБА_9 у крові спирт етиловий не знайдено (к/п а.с.127).

Висновком судово-медичної експертизи ХОБСМЕ №368-Ат/14 від 22.12.2014 року підтверджується, що причиною смерті ОСОБА_11 є відкрита черепно-мозкова травма та її ускладнення у вигляді набряку дислокації ствола головного мозку. Зазначені у висновку експерта тілесні ушкодження у загиблого ОСОБА_11 утворились від дії твердих предметів, в умовах дорожньо-транспортної пригоди. За ступенем тяжкості травми у ОСОБА_11 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. При дослідженні крові трупа ОСОБА_11 етилові чи інші спирти не виявлені (к/п а.с.131-133).

Згідно висновку судово-медичної експертизи ХОБСМЕ №42-А/15 від 22.01.2015 року, у зв`язку із подією 13.11.2014 року, імовірно, що у гр. ОСОБА_13 мали місце забита рана лобної ділянки, садно на лівій гомілці, які могли утворитись в умовах ДТП, та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (к/п а.с.222).

Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

За встановлених судом обставин та досліджених у судовому засіданні доказів, суд не вбачає порушень Правил дорожнього руху України у діях водія ОСОБА_11 , які б знаходились в причинному зв`язку із подією та наслідками ДТП, про що також свідчить висновок судової автотехнічної експертизи №1173/14 від 16.12.2014 року.

Таким чином, суд вважає встановленим, що своїми діями ОСОБА_9 порушив вимоги п.16.3, 16.11 та 33.2 (2.1) ПДР України, які з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з подією ДТП, що виразились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Мitsubishi Lancer», перед виїздом із другорядної дороги на головну, не зупинився, не переконався в безпеці руху, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не дав дорогу автомобілю «ВАЗ-21061» під керуванням гр. ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі вул. Полтавський Шлях з права наліво відносно його автомобіля та якого він міг об`єктивно бачити, у зв`язку з чим відбулось зіткнення транспортних засобів, що спричинило наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 .
Оцінюючи в сукупності досліджені у справі докази, які є достатніми, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 .

Вивченням особи підсудного ОСОБА_9 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, тяжких хронічних захворювань не має, не одружений, неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має, є студентом 5-го курсу санітарно-технічного факультету Харківського національного університету будівництва та архітектури, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким проживає разом із матір`ю ОСОБА_10 , за місцем навчання та проживання характеризується виключно позитивно, раніше не судимий. Згідно посвідчення водія серія НОМЕР_4 , з 01 грудня 2011 року ОСОБА_9 має право на керування транспортним засобами категорії «В» (к/п а.с.106- 116).

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд вважає щире каяття у вчиненому злочині, часткове відшкодування спричиненої шкоди потерпілим.

Визначених ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання підсудному, під час розгляду справи судом не встановлено.

Згідно положень ст.ст.50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого необережного злочину, наявність двох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу підсудного, його молодий вік, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що для виправлення та попередження вчинення підсудним та іншими особами нових злочинів йому необхідно призначити покарання в межах санкції за частиною 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України, з позбавленням його права керування транспортними засобами.

При призначенні остаточного покарання ОСОБА_9 судом було враховано його щире каяття у вчиненому злочині та часткове відшкодування потерпілим спричиненої моральної шкоди, а саме: потерпілій ОСОБА_4 на суму 100000 грн., потерпілій ОСОБА_5 на суму 2000 дол. США, що підтверджується письмовими розписками від 12.02.2015 та від 26.02.2015 року (судова справа а.с.64, 108), враховуючи думку потерпілих, які вважали за можливе призначити винній особі покарання без реального позбавлення волі, тому на підставі ст.75 КК України суд вважає можливим звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України, оскільки виправлення та перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства.

При вирішенні питання про накладення додаткового покарання судом вивчалась можливість його незастосування, однак враховуючи сукупність обставин справи, тяжкість злочину та характер допущених водієм ОСОБА_9 порушень ПДР України, наслідки дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи той факт, що матеріали справи не містять доказів, що автомобіль для обвинуваченого є джерелом отримання прибутку та управління ним пов`язано з виконанням ним службових обов`язків, суд вважає необхідним застосовувати додаткову міру покарання у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами.

В частині позовних вимог потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступних обставин.
Потерпілою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, в якому вона, з урахуванням поданої уточненої позовної заяви, просить суд: 1) стягнути з ПрАТ «Просто-Страхування» матеріальний збиток за ритуальні послуги на поховання сина у розмірі 39446,72 грн., витрати на виготовлення та встановлення гранітного пам`ятника на суму 31450 грн., матеріальну шкоду за пошкодження автомобіля у розмірі 31795,41 грн., та витрати за евакуацію автомобіля 1437,04 грн.; 2) стягнути з ПрАТ «Просто-Страхування» моральну шкоду за загибель сина у розмірі 5000 грн.; 3) стягнути на її користь із ОСОБА_9 матеріальну шкоду за послуги адвоката на суму 3000 грн. та моральну шкоду на суму 195000 грн. (судова справа, а.с.88-91). Розмір моральної шкоди потерпілою ОСОБА_4 в уточненій позовній заяві зменшено з 300000 грн. до 200000 грн., у зв`язку із добровільним відшкодуваннями ОСОБА_9 спричиненої моральної шкоди на суму 100000 грн.

Потерпілою ОСОБА_5 також заявлено цивільний позов, в якому вона, з урахуванням поданої письмової заяви, просить суд: 1) стягнути на користь неповнолітнього ОСОБА_12 з ПрАТ «Просто-Страхування» страхове відшкодування за шкоду, спричинену смертю його батька ОСОБА_11 , у розмірі 100000 грн., а також страхове відшкодування в розмірі 14616 грн. як моральну шкоду завдану смертю ОСОБА_11 ; 2) стягнути з ОСОБА_9 на користь неповнолітнього ОСОБА_12 1 мінімальну заробітну плату (1218 грн.), починаючи з 13.11.2014 року до досягнення ним 18 років, щомісячно, як шкоду, спричинену втратою годувальника (судова справа, а.с.8-11, 108).

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В частині відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_4 суд зазначає наступне.
Згідно вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Виходячи з положень ч.2 ст.1168 та ч.2 ст.1187 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

З урахуванням характеру й обсягу фізичних та моральних страждань потерпілої ОСОБА_4 , яка є особою пенсійного віку, її психоемоційних переживань, понесених внаслідок смерті єдиного сина ОСОБА_11 , тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідного часу та зусиль, направлених для їх відновлення, суд дійшов висновку про те, що потерпілій спричинена моральна шкода, яка визначається у грошовій формі на суму 200 000 грн., що є справедливою компенсацією спричинених моральних страждань, у зв`язку з чим цивільний позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_9 під час керування транспортним засобом мав посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, тобто, на законній підставі використовував зазначений транспортний засіб.

При цьому, 25.04.2014 року між ОСОБА_10 , як власником транспортного засобу, та ПрАТ «Просто-Страхування» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі чого видано поліс №АІ/6775430. За умовами страхування ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну здоров`ю та життю, складає 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи 0,00 грн. Термін дії договору по 26.04.2015 року включно (к/п а.с.117).

Згідно положень п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року (далі - Закону України №1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Виходячи із положень Закону України №1961-IV суд дійшов висновку, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної потерпілим майнової та моральної шкоди має нести ПрАТ «Просто-Страхування» - в межах визначеного Законом ліміту страхової відповідальності, а ОСОБА_9 - в межах сум, що не покриває страхова виплата.

Вимогами статті 28 Закону №1961-IV, встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема: 1) з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; 6) з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №13254 від 19.12.2014 року, матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля ВАЗ-21061, д.р.н. НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , визначається ринковою вартістю на момент ДТП та складає 29788,45 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-21061 складає 31795,41 грн. (к/п а.с.183-194).
Згідно вимог п.30.1 ст.30 Закону №1961-IV, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п.30.2 ст.30 Закону).

Відповідно до абз.3 п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Представника потерпілої адвокат ОСОБА_6 під час судового розгляду підтвердила, що потерпіла ОСОБА_4 погоджується на відшкодування вартості автомобіля та не заперечує проти передання транспортного засобу ПрАТ «Просто-Страхування», після проведення відшкодування збитків.

Таким чином, на користь потерпілої ОСОБА_4 з ПрАТ «Просто-Страхування» підлягає стягненню матеріальний збиток на суму 29788,45 грн. як вартість знищеного автомобіля ВАЗ-21061, д.р.н. НОМЕР_3 , а також витрати за евакуацію автомобіля у сумі 1437,04 грн., оскільки зазначені витрати є документально підтвердженими (судова справа, а.с.18-34, 101-102).

Відповідно до ст.23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є: шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно п.27.4 ст.27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 року, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди 13.11.2014 року загинув ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_5 від 14.11.2014 року (к/п а.с.72). Потерпілою ОСОБА_4 надано до суду договір-замовлення №1625/С-2 від 14.11.2014 року та розрахункові документи, якими підтверджуються її витрати на організацію та проведення поховання на суму 39446,72 грн. (судова справа, а.с.92-93). Також, потерпіла ОСОБА_4 понесла витрати на встановлення надгробного пам`ятника загиблому сину на суму 31450,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами (судова справа, а.с.94-98).

Таким чином, відповідно до п.27.4 ст.27 Закону №1961-IV на користь потерпілої ОСОБА_4 із ПрАТ «Просто-Страхування» підлягає стягненню шкода, пов`язана з її витратами на поховання та спорудження надгробного пам`ятника загиблому сину, у межах регламентної суми виплати у загальному розмірі 14616 грн. (1218 грн. х 12), в іншій частині спричинена шкода підлягає стягненню з винної особи ОСОБА_9 .

Згідно п.27.3 ст.27 Закону №1961-IV граничний розмір відшкодування моральної шкоди, який може бути стягнутий з ПрАТ «Просто-Страхування» в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 14616 грн. (1218 грн. х 12), тобто по 7308,00 грн. на користь матері загиблого ОСОБА_4 та його неповнолітньої дитини ОСОБА_12 .

Відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, у зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_11 , із страховика ПрАТ «Просто-Страхування» на користь неповнолітньої дитини - ОСОБА_12 підлягає також відшкодуванню шкода, завдана смертю потерпілого, у межах регламентної виплати на одного утриманця у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, тобто на загальну суму 43848,00 грн. (1218 грн. х 36), в іншій частині позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування на суму 100000 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на користь потерпілої ОСОБА_4 з ПрАТ «Просто-Страхування» підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 29788,45 грн. як вартість знищеного автомобіля «ВАЗ-21061» та витрати за евакуацію автомобіля у розмірі 1437,04 грн., тобто на загальну суму 31225,49 грн.
Також, на користь ОСОБА_4 з ПрАТ «Просто-Страхування» необхідно стягнути витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника загиблому сину, у межах регламентної суми виплати у розмірі 14616,00 грн., в іншій частині спричинена шкода підлягає стягненню з винної особи - ОСОБА_9 на суму 56280,72 грн.
Відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, зі страховика ПрАТ «Просто-Страхування» на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_12 підлягає стягненню шкода, завдана смертю його батька, у межах регламентної суми виплати на одного утриманця, у загальному розмірі 43848,00 грн.
Згідно п.27.3 ст.27 Закону №1961-IV з ПрАТ «Просто-Страхування» в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, на користь матері загиблого ОСОБА_4 та його неповнолітньої дитини ОСОБА_12 підлягає стягненню моральна шкода у сумі 14616 грн., тобто по 7308,00 грн. на кожного із потерпілих.

В іншій частині вимог потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 192692,00 грн., спричинена шкода підлягає стягненню із винної особи ОСОБА_9 .

В частині позовних вимог потерпілої ОСОБА_5 про стягнення на користь неповнолітнього ОСОБА_12 1 мінімальної заробітної плати, починаючи з 13.11.2014 року до досягнення ним 18 років, щомісячно, як шкоди, завданої смертю потерпілого, суд виходить з наступних обставин.
Відповідно до вимог ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Згідно ч.2 ст.1200 ЦК України, особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

До матеріалів судової справи потерпілою ОСОБА_5 не надано жодного документу на підтвердження розміру середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого ОСОБА_11 до моменту його загибелі, що унеможливлює прийняття судом рішення по суті заявлених позовних вимог в цій частині, у зв`язку з цим у задоволенні цивільного позову необхідно відмовити, за недоведеністю заявленого позову. При цьому, потерпілій ОСОБА_5 роз`яснюється право повторного звернення до суду із відповідним позовом про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, у порядку цивільного судочинства.

Під час судового розгляду справи потерпіла ОСОБА_5 надала письмову заяву (судова справа, а.с.108) про відкликання позову в частині вимог про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 спричиненої моральної шкоди на суму 500000 грн., у зв`язку з чим на підставі ч.5 ст.128 КПК та п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, цивільний позов в цій частині необхідно залишити без розгляду.

До набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне продовжити дію арешту на автомобіль марки «Мitsubishi Lancer», д.р.н. НОМЕР_2 , який накладено згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2014 року, після набрання вироком законної сили накладений арешт підлягає скасуванню.

Запобіжний захід під час досудового розслідування у відношенні ОСОБА_9 не обирався та підставі для його обрання суд не вбачає.

На підставі ст.124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого (підсудного) по справі.

Також, з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_4 підлягають стягненню процесуальні витрати на правову допомогу на суму 3000 грн., які є підтвердженими документально (судова справа, а.с.103).

Долю речових доказів суд вирішує на підставі положень ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст.369-371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст.72 КК України, вирок в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення ОСОБА_9 права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки звернути до окремого виконання.

Цивільні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_9 та ПрАТ «Просто-Страхування» - задовольнити частково.
Стягнути з ПрАТ «Просто-Страхування» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Герцена, 10) на користь потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду заподіяну майну у розмірі 31225,49 грн. (тридцять одна тисяча двісті двадцять п`ять гривень 49 коп.) та шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, на загальну суму 21924,00 грн. (двадцять одна тисяча дев`ятсот двадцять чотири гривні 00 коп.).

Стягнути з ПрАТ «Просто-Страхування» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Герцена, 10) на користь неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) шкоду, завдану смертю потерпілого на загальну суму 51156,00 грн. (п`ятдесят одна тисяча сто п`ятдесят шість гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_9 (і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 56280,72 грн. (п`ятдесят шість тисяч двісті вісімдесят гривень 72 коп.) та моральну шкоду у розмірі 192692,00 грн. (сто дев`яносто дві тисячі шістсот дев`яносто дві гривні 00 коп.).

В частині позовних вимог потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_9 на користь неповнолітнього ОСОБА_12 спричиненої шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_11 - у задоволенні позову відмовити за недоведеністю, роз`яснивши їй право повторного звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині вимог про стягнення з ОСОБА_9 спричиненої моральної шкоди на суму 500000 грн. - залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_9 (і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) процесуальні витрати на правову допомогу на суму 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.).

До набрання вироком законної сили продовжити дію арешту на автомобіль марки «Мitsubishi Lancer», д.р.н. НОМЕР_2 , який накладено згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2014 року, після набрання вироком законної сили накладений арешт скасувати (к/п а.с.30-32).

Речові докази по кримінальному провадженню: 1) комп`ютерний лазерний диск «VIDEX» CD-R 52х3317 11 А 18166 - залишити зберігатись в матеріалах кримінального провадження (к/п а.с.23, 25).

Стягнути з ОСОБА_9 (і.п.н. НОМЕР_1 ) процесуальні витрати за проведені по кримінальному провадженню судові експертизи на суму 4156,50 грн. (чотири тисячі сто п`ятдесят шість гривень 50 коп.), перерахувавши їх на користь держави (р/р НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області (код доходів 24060300, р/р №0005, код банку 37999680, МФО 851011, УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова), з призначенням виду платежу «за експертні послуги» (к/п, а.с.138, 164, 205).

Стягнути з ОСОБА_9 (і.п.н. НОМЕР_1 ) процесуальні витрати за проведені по кримінальному провадженню судові експертизи на суму 3394,80 грн. (три тисячі триста дев`яносто чотири гривні 80 коп.) перерахувавши їх на користь держави (в особі ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, код ЄДРПОУ 2883133, юридична адреса: м. Харків, вул. Золочівська, 8-а), призначення виду платежу «за експертні послуги» (к/п а.с.182, 211).

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1