Провадження № 1-в/537/276/2015
Справа № 537/2458/15-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2015 р. Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника КВК-69 - ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у виїзному судовому засіданні в приміщенні КВК-69 у м. Кременчуці Полтавської області клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування ст.82 КК України щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

В С Т А Н О В И В:

27.05.2015 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким за ст.82 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 у своєму клопотанні просив суд внесене клопотання задовольнити, послався на той факт, що він довів своє виправлення, подальше його перевиховування можливе шляхом відбування покарання у виді обмеження волі.

В судовому засіданні представник Кременчуцької ВК-69 відніс вирішення даного питання на розсуд суду, прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Суд, вислухавши засудженого, заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджений по даній справі 30.11.2006р. Баришським міським судом Ульяновської області РФ за ст.. 105 ч.1,158 ч.1,69ч.3 КК РФ до 12 років 1 місяця позбавлення волі. Останнє засуджений 27.03.2009 року Зубово-Полянським районним судом Республіка Мордовії РФ за ст.. 161 ч.2 п. «а.г»,69 ч.5 КК РФ до 13 років позбавлення волі; Постановою Октябрського районного суду м. Харкова від 17.05.2012р. визнати і виконати вирок від 30.11.2006р. та вважати засудженим за ст.ст.115, ч.185 ч.1,70 КК України до 12 років позбавлення ,визнати і виконати вирок від 27.03.2009р. та вважати засудженим за ст. 186 ч.2,71 КК України до 13 років позбавлення волі. Початок строку покарання 07.09.2006року. Кінець строку покарання 07.09.2019року.

Вимогами ч.3 ст.82 КК України встановлено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. За змістом даної норми заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ, суду слід ретельно з`ясовувати: 1) ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, 2) додержання ним вимог режиму, 3) участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, 4) а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

З характеристики засудженого вбачається, що ОСОБА_5 утримується в місцях позбавлення волі з 07.09.2006 року. За час знаходження у Харківському слідчому ізоляторі характеризувався незадовільно, до праці не залучався, допускав порушення режиму та утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності,має два стягнення. адміністрацією установи, не заохочувався.

З 10.07.2012 року відбуває покарання у Кременчуцькій виправній колонії № 69 в Полтавській області, де залучався до праці, але допускав порушення вимоги режиму відбування покарання за що адміністрацією установи притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Також при проведенні оцінок ступеня виправлення засудженого зазначено, що особа за період відбування покарання на шлях виправлення не став.

Так, як видно з матеріалів справи (матеріали особової справи засудженого), судом встановлено, що процес виправлення засудженого ОСОБА_5 на даний час ще не досягнув тієї стадії, на якій відбування засудженим ОСОБА_5 призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.

Так, як вбачається з матеріалів особової справи, засуджений мав 2 дисциплінарні стягнення за порушення режиму відбування покарання, і, хоча одне з них погашено, а друге знято в установленому законом порядку, проте, знято 09.11.2013 року, тобто, фактично після того як йому було відмовлено комісією установи від 18.03.2013р. у застосуванні ст.101 КВК України, в зв*язку з тим, що засуджений не досяг ступеня виправлення. 11.05.2015р. комісія установи відмовила ОСОБА_5 в застосуванні ст..82 КК України.

Відповідно, суд вважає, що засуджений, який до цього мав дисциплінарне стягнення за порушення режиму відбування покарання, не може довести той факт, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що є неодмінною умовою застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.

Отримання засудженим ОСОБА_5 заохочень безпосередньо перед поданням клопотання про заміну покарання більш м`яким, суд розцінює не як намагання засудженого довести факт свого виправлення та перевиховання, а як намагання уникнути подальше відбування покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно, суд вважає, що процес виправлення та перевиховання засудженого повинен бути стабільним, послідовним, що дало б змогу суду об`єктивно сприйняти факт виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_5 .

Отже, при наявності вищевказаних формально - юридичних, проте, відсутності оціночних підстав для заміни невідбутої частини покарань більш м`яким суд прийшов до висновку, щодо відмови у заміні засудженому ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке.

Отже, суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання у виді обмеження волі чи виправних робіт буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду виконується мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.

Крім того, засуджений ОСОБА_5 , хоча формально і підпадає під положення ст. 82 КК України, - заміна покарання більш м`яким, але, на думку суду, застосування до засудженого інших видів більш м`якого покарання, яке передбачене ст. 51 КК України, не буде відповідати тяжкості скоєного та наслідкам..

Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно ст.12 КК України злочини, за вчинення яких був засуджений ОСОБА_5 є тяжким умисним злочином .

Суд враховує тяжкість та характер вчинених засудженим злочинів, дані про особу ув`язненого, факт скорочення йому на половину невідбутої частини покарання, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст.82 КК України, для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст. 82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування ст.82 КК України щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким - відмовити.

Згідно вимог ч.6 ст.539 КПК України, ч.7 ст.154 КВК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким може мати місце не раніше як через 6 (шість) місяців з дня прийняття рішення про відмову.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Крюківський районний суд м. Кременчука, а для засудженого, який тримається під вартою, з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя

ОСОБА_1