Ухвала іменем україни 14 листопада 2014
року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Шилової
Т.С.,

суддів
Марчук Н.О., Зубара В.В.,

розглянула у судовому засіданні
касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_1 на вирок Первомайського
районного суду АР Крим від

10 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду АР Крим від 06 червня

2013 року.

Зазначеним вироком, залишеним без
зміни судом апеляційної інстанції,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Степне Первомайського району АР Крим,
проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у
виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК ОСОБА_1
визначено остаточне покарання за
сукупністю вироків шляхом часткового
приєднання невідбутої частини
покарання за вироком Первомайського
районного суду АР Крим від

19 серпня 2011 року, у виді позбавлення
волі на строк 4 роки 1 місяць.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у
тому, що він

25 грудня 2012 року о 16.00 год., у стані
алкогольного сп'яніння, умисно,
повторно, відкрито заволодів майном
ОСОБА_2 з приміщення сараю,
розташованого на території
домоволодіння АДРЕСА_2, спричинивши
потерпілій матеріальну шкоду на
загальну суму

245 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1
просить змінити судові рішення,
перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 185
КК та пом'якшити призначене йому
покарання із застосуванням положень
ст. 69 КК, посилаючись на те, що воно не
відповідає тяжкості вчиненого
засудженим злочину та його особі через
суворість.

Також у матеріалах провадження за
касаційної скаргою є клопотання у
якому засуджений просить поновити
строк на касаційне оскарження у зв'язку
з тим, що через тяжкий стан здоров'я та
неможливість ознайомитись із
матеріалами кримінального провадження
щодо нього, яке перебуває в АР Крим, не
встиг подати касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
наведені у скарзі доводи, перевіривши
долучені до неї копії судових рішень та
провадження за касаційною скаргою,
колегія суддів вважає, що наведені
засудженим причини пропуску строку на
касаційне оскарження є поважними, а
тому цей строк підлягає поновленню,
однак не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги засудженого
щодо неправильного застосування ч. 2 ст.
186 КК при кваліфікації його дій не
можуть бути предметом перегляду суду
касаційної інстанції з огляду на ч. 3 ст.
349 КПК.

Доводи засудженого про
невідповідність призначеного
засудженому покарання ступеню
тяжкості злочину та його особі через
суворість є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК при
призначенні покарання суду необхідно
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання.

Обираючи покарання ОСОБА_1, суд
відповідно до вимог

зазначеної норми Закону врахував
ступінь тяжкості вчиненого ним
злочину, який відповідно до ст. 12 КК є
тяжким, конкретні обставини справи,
дані про особу засудженого (раніше
судимий, вчинив злочин в період
іспитового строку, страждає хронічним
алкоголізмом, перебуває на обліку в
лікаря-нарколога, за місцем проживання
характеризується незадовільно,
проживає із матір'ю похилого віку),
обставини, що пом'якшують (щире каяття,
повне відшкодування шкоди) та
обтяжують покарання (вчинення злочину
у стані алкогольного сп'яніння та щодо
особи похилого віку). Таким чином, суд
обґрунтовано призначив засудженому
покарання за ч. 2 ст. 186 КК у мінімальних
межах санкції цієї норми закону.

Оскільки ОСОБА_1 скоїв злочин в період
іспитового строку суд, відповідно до
положень ст. 71 КК призначив покарання
за сукупністю вироків, частково
приєднавши невідбуту частину
покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що призначене
ОСОБА_1 остаточне покарання відповідає
загальним засадам його призначення, є
необхіднім та достатнім для
виправлення засудженого й
попередження нових злочинів і не
вбачає підстав для пом'якшення
призначеного йому покарання на
підставі

ст. 69 КК.

Доводи ОСОБА_1, аналогічні за своїм
змістом доводам у його апеляційній
скарзі, належно перевірив суд
апеляційної інстанції та дав на них
обґрунтовані відповіді. Ухвала суду
відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, з мотивів наведених у
скарзі та з наданих до неї копій
судових рішень, підстав для
задоволення касаційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного
провадження за скаргою засудженого
ОСОБА_1 на вирок Первомайського
районного суду

АР Крим від 10 квітня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду АР Крим від 06 червня
2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________
___________________

Т.С. Шилова Н.О. Марчук В.В. Зубар