Справа
№ 487/6719/13-к
провадження 1-кп/487/326/13
ВИРОК

Іменем
України

16.12.2013
м. Миколаїв

Заводський районний суд міста
Миколаєва в складі:

головуючого судді - Бобрової І.В.,

при секретарі - Табунщик К.С.,

за участю прокурора - Чорнобривець Д.О.,

потерпілої - ОСОБА_1, захисника
потерпілої - ОСОБА_2,

обвинуваченого - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні залу суду м.
Миколаєва кримінальне провадження,
внесене у Єдиний реєстр досудових
розслідувань за № 0000157, по
обвинуваченню:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Миколаєва, громадянина України,
українця, з середньою освітою,
тимчасово не працюючого, не одруженого,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
раніше не судимого -

у вчиненні злочину передбаченого ст. 286
ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.05.2013 року близько 05:30 годин в місті
Миколаєві, в світлий час доби ОСОБА_3,
керуючи технічно справним автомобілем
«Mercedes Benz C180» державний номер НОМЕР_1,
рухався по вулиці Генерала Карпенка
від вулиці Морехідної в напрямку
вулиці Біла в місті Миколаєві та в
порушення п.п. 2.3. «б»; 12.1. Правил
дорожнього руху України, затверджених
постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року,
проявив неуважність до дорожньої
обстановки та її змінам, не контролював
свої дії та рух транспортного засобу,
яким керував, хоча був зобов'язаний
постійно їх контролювати і мав таку
можливість, не вибрав безпечної
швидкості руху свого транспортного
засобу при здійсненні маневру повороту
ліворуч на перехресті вулиці Генерала
Карпенко та вулиці Крилова, не впорався
з керуванням, виїхав за межі проїзної
частини та допустив зіткнення з
перешкодою у вигляді дерева. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди пасажир
автомобіля «Mercedes Benz C180» державний
номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримала тілесні
ушкодження у вигляді набряку навколо
правого ока, компресійного перелому
1-го поперекового хребця, які згідно
судово-медичної експертизи №1004 від
04.07.2013 року відносяться до категорії
середнього ступеню тяжкості тілесних
ушкоджень. Після дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_3 був направлений
співробітниками Державної
автомобільної інспекції до
Миколаївського обласного
наркологічного диспансеру для
проведення освідування з метою
виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, але від проведення
такого огляду він відмовився,
мотивуючи тим, що йому було зле.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового
розслідування кваліфіковані за ст. 286
ч.1 КК України.

07 грудня 2013 року між потерпілою
ОСОБА_1 та обвинуваченим ОСОБА_3, в
передбаченому ст.ст. 468, 471 КПК України
порядку, по даному кримінальному
провадженню укладено угоду про
примирення та заявлено клопотання під
час судового розгляду про її
затвердження.

Враховуючи те, що обвинувачений та
потерпіла, в ході судового розгляду,
досягли угоди про примирення,
підписали її, причому обвинувачений
беззаперечно визнав свою винуватість у
вчиненні злочину за вказаних обставин
та між сторонами досягнута
домовленість про призначення
обвинуваченому покарання, прокурор не
заперечував щодо затвердження даної
угоди - суд розглядає кримінальне
провадження з обвинувальним актом
відповідно до положень ст. ст. 468-475 КПК
України, та розглядаючи питання про
затвердження угоди про примирення,
виходить з наступного.

Відповідно п. 1 ст. 468 КПК України у
кримінальному провадженні може бути
укладена угода про примирення між
потерпілим та підозрюваним чи
обвинуваченим.

Згідно ч. 1 ст. 469 КПК України угода про
примирення може бути укладена за
ініціативою потерпілого,
підозрюваного або обвинуваченого.
Домовленості стосовно угоди про
примирення можуть проводитися
самостійно потерпілим і підозрюваним
чи обвинуваченим, захисником і
представником або за допомогою іншої
особи, погодженої сторонами
кримінального провадження (крім
слідчого, прокурора, судді).

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України
угода про примирення між потерпілим та
підозрюваним чи обвинуваченим може
бути укладена у провадженні щодо
кримінальних проступків, злочинів
невеликої чи середньої тяжкості та у
кримінальному провадженні у формі
приватного обвинувачення.

Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення
угоди про примирення може ініціюватися
в будь-який момент після повідомлення
особі про підозру до виходу суду до
нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України,
якщо угоду досягнуто під час судового
провадження, суд невідкладно зупиняє
проведення процесуальних дій і
переходить до розгляду угоди.

Як вбачається з матеріалів
кримінального провадження, ОСОБА_3
обвинувачується у вчиненні злочину,
передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України,
який згідно ст. 12 КК України, є злочином
невеликої тяжкості.

Судом з'ясовано, що обвинувачений
цілком розуміє, що він має право на
справедливий судовий розгляд, під час
якого сторона обвинувачення
зобов'язана довести кожну обставину
щодо кримінального правопорушення, у
вчиненні якого його обвинувачують, а
він має права: мовчати, і факт мовчання
не матиме для суду жодного доказового
значення; мати захисника, у тому числі
на отримання правової допомоги
безоплатно у порядку та випадках,
передбачених законом, або захищатися
самостійно; допитати під час судового
розгляду свідків обвинувачення, подати
клопотання про виклик свідків і подати
докази, що свідчать на його користь;
наслідки укладення та затвердження
угод, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього
Кодексу; характер кожного
обвинувачення; вид покарання, а також
інші заходи, які будуть застосовані до
нього у разі затвердження угоди судом
(ч. 5 ст. 474 КПК України). Потерпіла
цілком розуміє наслідки затвердження
даної угоди, що визначені у п. 2 ч. 1 ст. 473
КПК України, а саме, що наслідком
укладення та затвердження угоди про
примирення для неї, як потерпілої, є:
обмеження права оскарження вироку
згідно з положеннями статей 394 і 424
цього Кодексу та позбавлення права
вимагати в подальшому притягнення
особи до кримінальної
відповідальності за відповідне
кримінальне правопорушення і
змінювати розмір вимог про
відшкодування шкоди.

Суд переконався у добровільності
укладення сторонами угоди про
примирення, тобто, що укладена угода
не є наслідком застосування
насильства, примусу, погроз, обіцянок,
дій будь-яких інших обставин, ніж ті,
які передбачені в угоді.

Узгоджені сторонами
(обвинуваченим, потерпілою) вид та міра
покарання є такими, що відповідають
ступеню тяжкості кримінального
правопорушення, особі обвинуваченої,
та заявлені в межах санкції статті 286 ч.
1 КК України, тобто умови даної угоди
відповідають вимогам Кримінального
процесуального Кодексу України та
Кримінального Кодексу України.

Так згідно даної угоди потерпіла
ОСОБА_1 з однієї сторони та
обвинувачений ОСОБА_3 з другої сторони
дійшли згоди щодо формулювання
обвинувачення та правової
кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1
ст.286 КК України, істотних для даного
кримінального провадження обставин -
розміру шкоди та порядку її
відшкодування. Також сторонами угоди
узгоджено покарання у виді штрафу - 200
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян без призначення додаткового
покарання, яке повинний понести
обвинувачений за вчинений злочин,
отримана згода обвинуваченого на його
призначення. В угоді передбачені
наслідки її укладення, затвердження та
невиконання, які зрозумілі
обвинуваченому та потерпілій.

Прокурор в судовому засіданні вважає,
що при укладенні угоди про примирення
дотримані вимоги та правила КПК
України та КК України, просив угоду про
примирення затвердити і призначити
обвинуваченому узгоджене в угоді
покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про можливість затвердження
угоди про примирення між потерпілою
ОСОБА_1 і обвинуваченим ОСОБА_3 і
призначення останньому узгодженої
сторонами міри покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1
підлягає задоволенню в розмірі і
порядку, визначеним угодою про
примирення.

Цивільний позов прокурора в інтересах
держави підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 350, 369, 370, 373, 374, 394, 395, 468-476
КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 07.12.2013 року
укладену між потерпілою ОСОБА_1 та
обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному
провадженні №0000157 за
обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК
України.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК
України, і призначити узгоджене
сторонами покарання у виді штрафу
розміром 3400 (три тисячі чотириста)
гривень без призначення додаткового
покарання.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНН НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1 25 000,00 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди рівними частками по
4166,00 грн. щомісячно протягом 6 місяців
починаючи з грудня 2013 року по травень
2014 року.

Цивільний позов прокурора
задовольнити, стягнути з ОСОБА_3, ІНН
НОМЕР_2, на користь держави в особі
Департаменту фінансів Миколаївської
міської ради (р/р 0003 ГУ ДКСУ в
Миколаївській області, МФО 826013 код платежу 24060300 «Інші
надходження») кошти, витрачені
Миколаївською міською лікарнею
швидкої медичної допомоги на лікування
потерпілої ОСОБА_1 у сумі 4919,32 грн.
(чотири тисячі дев'ятсот дев'ятнадцять
32 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНН НОМЕР_2, на
користь НДЕКЦ при УМВС України в
Миколаївській області 1223,60 грн. за
проведення технічної експертизи.

Вирок може бути оскаржений з підстав,
передбачених ч.4 ст. 394 КПК України до
апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
м.Миколаєва протягом 30 днів з дня його
проголошення.

Обмеження права оскарження вироку
визначені ч.2 ст.473 КПК України.

Суддя
Боброва І.В.