УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Єпіфанівки Кремінського району Луганської області, зареєстрованого АДРЕСА_1, проживаючого АДРЕСА_2, такого, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 186 КК - на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК - на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

3 роки та з покладенням на нього обов'язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що він 03 серпня 2014 року приблизно о 04.20 год. біля будинку № 5 по

вул. Комсомольській у м. Новомосковьску Дніпропетровської області, шляхом ривку відкрито викрав належне ОСОБА_2 майно на загальну суму 2 439 грн, а також належне ОСОБА_3 майно яке знаходилось у ОСОБА_2 на загальну суму 2 276 грн.

Крім того, 05 серпня 2014 року приблизно о 12.40 год. ОСОБА_1 повторно, біля будинку № 30 по вул. Лермонтова у тому ж місті, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілої, схопив лівою рукою за плечі, а правою за волосся ОСОБА_4 після чого відкрито викрав належне останній майно на загальну суму 450 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості засудженого ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, кримінально-правова оцінка його дій за

ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряла, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржується.

Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ст. 75 КК в разі, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_1, із застосуванням

ст. 75 КК згідно з указаними нормами закону врахував: характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу засудженого - раніше не судимий, має сім'ю, на спеціальних обліках лікарів не перебуває, характеризується позитивно; пом'якшуючі покарання обставини - щире каяття, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, та відсутність обставин, що його обтяжують. Крім того, врахував суд обставину, що передувала вчиненню злочину - втрата новонародженої дитини.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов'язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу, яке належним чином обґрунтував.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо неможливості виправлення засудженого без відбування покарання не є достатніми для визнання неправильним застосування ст. 75 КК.

Як видно зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду, такі твердження висловив прокурор у своїй апеляційній скарзі. Апеляційний суд обґрунтовано залишив її без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином. Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суддів першої та апеляційної інстанцій щодо призначення ОСОБА_1 покарання є законним та обґрунтованим. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

ухвалила:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7