Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_9,
суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
при секретарі
судового засідання за участю прокуроразахисника ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000001 щодо засудженого

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця с. Пристороні Ріпкинського району Чернігівської області, жителя смт Ріпки Чернігівської області (АДРЕСА_1),

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 204 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Заперечуючи насамперед обґрунтованість засудження за ч. 3 ст. 204 КК, вважає, що цей суд не дотримався положень статей 7, 86, 93-95, 97 КПК, не дав належної оцінки доказам та ухвалив вирок, який не відповідає приписам ст. 370 вказаного Кодексу. За твердженням скаржника, його винуватості у вчиненні зазначеного злочину не доведено, а тому відмова у застосуванні до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» є неправомірною. Крім того, ОСОБА_7 не погоджується з розміром процесуальних витрат, стягнутих за рішенням апеляційного суду.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2013 року ОСОБА_7 засуджено: за ч. 1 ст. 204 КК - до покарання у виді штрафу в розмірі 18 700 грн із конфіскацією незаконно виготовленої продукції, за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 204 КК - до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 18 700 грн із конфіскацією незаконно виготовленої продукції.

За обвинуваченням за ч. 3 ст. 204 КК ОСОБА_7 виправдано за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_8, рішення щодо якого в касаційному порядку не переглядається.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада 2013 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 у частині засудження за ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 204 КК скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі пунктів 2, 3 ст. 284 КПК. Речовий доказ - автомобіль ГАЗ-3302 - повернуто ОСОБА_7 У решті цей самий вирок щодо вказаної особи залишено без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 20 березня 2014 року за касаційною скаргою прокурора скасував зазначену ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, і призначив новий розгляд у цьому суді.

За результатами нового розгляду апеляційний суд 18 липня 2014 року скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 і ухвалив новий, яким визнав його винуватим та призначив покарання: за ч. 1 ст. 204 КК - у виді штрафу в розмірі 18 700 грн із конфіскацією незаконно виготовленої продукції; за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 204 КК - у виді штрафу в розмірі 17 000 грн із конфіскацією незаконно виготовленої продукції; за ч. 3 ст. 204 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років із вилученням та знищенням вироблених товарів, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів визначив засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із вилученням та знищенням вироблених товарів.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов'язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо речових доказів і стягнуто із засудженого на користь держави 56 696 грн процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Крім того, апеляційний суд відмовив ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».

ОСОБА_7 засуджено за те, що він за попередньою змовою з ОСОБА_8 протягом 2012 року за обставин, установлених судом першої інстанції, незаконно придбавав, транспортував і зберігав з метою збуту підакцизні товари - алкогольні напої та спирт етиловий, а також вчинив замах на придбання, транспортування, зберігання з метою збуту таких товарів; окрім того, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні в цьому ж році за обставин, детально викладених у вироку апеляційного суду, незаконного виготовлення алкогольних напоїв та спирту етилового з недоброякісної сировини, що становить загрозу для життя і здоров'я людей.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги засудженого, пояснення прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно зі ст. 370 КПК вирок апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 374, 420 цього Кодексу.

За приписами норм процесуального права та загальних засад кримінального провадження вирок повинен містити не тільки формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, але й безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази на підтвердження встановлених обставин.

Крім того, за правилами статей 404, 407, 420 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги, і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов'язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення, з урахуванням ст. 409 цього Кодексу. Водночас, як випливає із законодавчих положень, вирок суду першої інстанції може бути скасовано і ухвалено новий лише за наявності правових підстав та в тій частині, де йдеться про погіршення становища засудженого.

Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Апеляційний суд при перегляді вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 наведених вимог кримінального процесуального закону належно не виконав.

За матеріалами кримінального провадження на вирок місцевого суду сторони захисту та обвинувачення подали апеляційні скарги.

Зокрема, прокурор, як убачається зі змісту його апеляційної скарги з доповненнями, фактично заперечував законність вироку в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 204 КК і вважав, що зібраними у справі доказами доведено винуватість останнього у вчиненні цього злочину, у зв'язку з чим просив насамперед засудити обвинуваченого за вказаним кримінальним законом, призначивши покарання у межах санкції відповідної статті, і звідси обрати на підставі ст. 70 КК більш суворий захід примусу. Крім того, прокурор зазначав про порушення судом положень ст. 100 КПК. Натомість захисник у скарзі в інтересах ОСОБА_7 ставив питання про зміну вироку: виключення з нього певних доказів через їх недопустимість, зменшення розміру стягнутих із засудженого процесуальних витрат та повернення конфіскованого транспортного засобу. Ухвалений щодо ОСОБА_8 вирок в апеляційному порядку не оскаржувався.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши подані скарги, задовольнив вимоги прокурора, а скаргу захисника залишив без задоволення.

Проте скасовуючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 у повному обсязі й ухвалюючи новий, апеляційний суд належно не проаналізував змісту апеляційної скарги прокурора, не навів обґрунтованих мотивів та жодних правових підстав, передбачених ст. 409 КК, з яких він визнав незаконним рішення в частині засудження вказаної особи за ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 204 КК і призначення за цими статтями покарання. Навпаки, апеляційний суд погодився з позицією місцевого, констатуючи, що саме цей суд установив факт вчинення ОСОБА_7 зазначених діянь, які за наслідками апеляційного розгляду отримали таку саму юридичну оцінку, а засудженому призначив таке саме за видом і розміром покарання, тобто його становище погіршено не було. Отже, вимоги ч. 1 ст. 420 КПК порушено.

Разом із тим, як видно з матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції провів слідство лише частково. При цьому суд, обґрунтовуючи у своєму вироку винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінально-караних діянь, послався на ряд доказів, які містяться у вироку суду першої інстанції та яких не було безпосередньо досліджено під час його перевірки в порядку апеляційної процедури. А відтак, приписів п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 370, ч. 2 ст. 420 КПК не було дотримано.

Також попри те, що вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 не оскаржувався, в ухваленому новому вироку апеляційний суд, посилаючись на наявні у проваджені письмові докази, дійшов висновку про доведеність винуватості вказаного засудженого у незаконному придбанні з метою збуту, транспортуванні та зберіганні з цією ж метою підакцизних товарів - спирту етилового. Таким чином, суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційних скарг, допустивши порушення положень ст. 404 КПК.

За таких обставин вирок суду апеляційної інстанції не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, адже його було ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, тому він на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Отже, касаційну скаргу засудженого слід задовольнити частково.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, у тому числі шляхом судового слідства, перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах та поданих доповненнях, окрім того, перевірити інші доводи, наведені у касаційній скарзі засудженого, дати на все вичерпну відповідь та ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК, з урахуванням приписів ст. 439 цього Кодексу.

Керуючись статтями 433-436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 18 липня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11