У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 3 квітня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Донецької області на вирок Ленінського
районного суду м. Донецька від 4 вересня 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

на підставі ст. 89
КК України такого,

що не має судимості,
-

засуджено
за ч. 1 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6
місяців.

На підставі ст. 76 КК України на
ОСОБА_1 покладено обов'язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи
про зміну місця проживання та періодично з'являтися в зазначені органи для
реєстрації.

В апеляційному порядку справа щодо
ОСОБА_1 не розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 21 червня 2006 року, приблизно о 1
годині 20 хвилин, на вул. Купріна у м. Донецьку скоїв напад на ОСОБА_2 з метою
заволодіння його майном, застосував насильство, небезпечне для життя та
здоров'я потерпілого, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним
розладом здоров'я та заволодівши його майном (мобільним телефоном з sim-картою) на
суму 699 грн.

У касаційному поданні прокурор вказує
на необґрунтовану м'якість призначеного ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст.
75 КК України, безпідставність проведення судового слідства за правилами ч. 3
ст. 299 КПК України, оскільки той фактично частково визнав свою вину, просить
вирок щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала касаційне подання,
перевіривши матеріали справи та доводи подання, колегія суддів вважає, що
касаційне подання підлягає задоволенню.

Хоча ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що він повністю визнає свою
вину, проте, згідно показань, які він давав у судовому засіданні, вбачається,
що він визнав себе винним у заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень на
грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків та подальшому його
пограбуванні (а.с. 134). Тому проведення судового розгляду за правилами ч. 3
ст. 299 КК України було безпідставним, що є істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону.

Крім того, при призначенні ОСОБА_1
покарання із застосуванням ст. 75 КК
України, суд у вироку лише формально зазначив, що враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, який є тяжким.

З урахуванням фактично часткового
визнання ОСОБА_1 своє вини судом безпідставно визнано обставиною, яка пом'якшує
покарання, щире каяття у вчиненому. Що стосується посилань у вироку на
відшкодування заподіяної шкоди, то майно, яким заволодів ОСОБА_1 під час
інкримінованого йому розбійного нападу, було вилучено під час
оперативно-слідчих дій.

Тому призначене ОСОБА_1 покарання із
застосуванням ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого
злочину та даним про особу винного внаслідок його м'якості.

З огляду на наведене, оскаржуваний
вирок підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд.

Якщо при новому судовому розгляді буде
доведена винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому злочині, то призначене
судом покарання слід вважати м'яким.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційне подання заступника прокурора
Донецької області задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.
Донецька від 4 вересня 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд у той же суд.

С у д д і :

Редька А.І. Лавренюк М.Ю. Заголдний В.В.