Дата документу Справа № 331/2577/15-к
УХВАЛА

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1
16 червня 2015 року місто Запоріжжя

№ єу-331/2577/15-к

№ 11-кп/778/1132/15
Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_2 доповідача і головуючого, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 захисника засудженого ОСОБА_1 ,

засудженого ОСОБА_1 ,

за апеляційною скаргою
адвоката ОСОБА_7 ,

здійснив судове провадження в суді апеляційної інстанції з перегляду ухвали

Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2015 року (головуючий в суді 1 інст. суддя ОСОБА_8 , №1-в/331/43/15).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Запоріжжя і там же зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 і в останній час в АДРЕСА_3 ,

засудженого вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 8 серпня 2014 року за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.313 КК України на 4 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, -

ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2015 року направлено для відбування покарання, призначеного вироком від 8 серпня 2014 року з тим вмотивуванням, що:

ОСОБА_1 25 лютого, 11, 18, 25 березня та 1 квітня 2015 року не з`являвся на реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції. Крім того, змінивши місце проживання, ОСОБА_1 не повідомив інспекцію. Також, суд врахував послідовне збільшення КВІ обов`язкових днів реєстрації для засудженого, попередження останнього про наслідки порушення покладених на нього обов`язків.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_1 обчислено з моменту виконання цього судового рішення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , стверджуючи про незаконність і необґрунтованість ухвали місцевого суду, вказує на те, що ОСОБА_1 лише одного разу не з`явився на реєстрацію без поважної причини, одного разу він хворів та про зміну місця проживання повідомляв одного з працівників інспекції, оскільки останні постійно змінювалися. Просить про скасування судового рішення і ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні клопотання про направлення ОСОБА_1 для відбування покарання, призначеного вироком.

При здійсненні апеляційного розгляду:

до матеріалів провадження долучено медичну довідку про поважність причини неявки засудженого в судове засідання 26 травня 2015 року;

адвокат і сам ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити. Засуджений: запевняє суд апеляційної інстанції в тому, що він жодного разу не мав мети ухилення від контролю за його поведінкою, як у випадках не з`явлення на реєстрації так і при зміні місця проживання; стверджує про повідомлення одного з декількох працівників інспекції про зміну місця проживання, як в усно так і письмово;

прокурор знайшов судове рішення законним і обґрунтованим, а тому просив залишити його в силі.

За наслідками здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції суд вбачає підстави до задоволення апеляційної скарги виходячи з такого.

Відповідальність осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням передбачена статтею 166 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Згідно цій правовій нормі:

у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання (ч.1);

якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання (ч.2);

невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом, а систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності (частини 3 і 4).

Відповідно до роз`яснень наданих у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року N7:

згідно з ч.2 ст.78 КК суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

КВІ вперше поставлено питання про направлення ОСОБА_1 для відбування покарання, призначеного вироком і судом відповідне подання задоволено без врахування того, що органи, відповідальні за здійснення контролю за поведінкою засудженого, - індивідуально-профілактичну роботу із засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, звели лише до фіксування неявок на реєстрації, винесення застережень та звернення з поданням до суду, що не в повній мірі відповідає вимогам ст.163 КВК України.

Згідно зазначеній правовій нормі
контроль за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється кримінально-виконавчою інспекцією за місцем проживання засудженого (ч.1), а проведення індивідуально-профілактичної роботи із засудженими, звільненими від відбування покарання з випробуванням, за місцем проживання покладено на органи внутрішніх справ. До цієї роботи можуть залучатися працівники органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також об`єднання громадян, релігійні та благодійні організації (ч.2).

Індивідуально-профілактична робота із засудженими особами повинна проводитися працівниками інспекцій спільно з органами внутрішніх справ на виконання пункту 2.2 Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України від 19 грудня 2003 року №270/1560, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 9 січня 2004 року за №16/8615.

Відповідно до цієї ж Інструкції, працівники служби дільничних інспекторів міліції повинні:

вести облік засуджених осіб (п.3.5.1);

проводити з ними індивідуально-профілактичну роботу, спрямовану на виправлення та попередження учинення засудженими особами правопорушень та нових злочинів (п.3.5.2);

щомісяця перевіряти поведінку та спосіб життя засуджених осіб за місцем проживання, про що до кінця кожного кварталу надавати письмову довідку до підрозділів інспекції щодо кожної засудженої особи окремо з обов`язковим доданням до неї матеріалів перевірок (пояснень засудженої особи, рапортів тощо), які долучаються до особових справ засуджених осіб (п.3.5.3);

у разі встановлення фату притягнення до адміністративної відповідальності засудженої особи письмово повідомляти про це інспекцію та уносити відповідні записи до алфавітних карток обліку осіб, стосовно яких здійснюється профілактична робота (п.3.5.4).

В особовій справі засудженого ОСОБА_1 відсутні дані про виконання пунктів 2.2, 3.5.1 3.5.4 зазначеної Інструкції. Тому, викладений у поданні висновок чергового (одного з трьох) інспектора МВ КВІ Жовтневого району міста Запоріжжя про необхідність направлення засудженого для відбування призначеного покарання, - вже сам по собі викликає сумніви у його обґрунтованості.

В рішенні місцевого суду відсутня оцінка не виконання пунктів 2.2, 3.5.1 3.5.4 наведеної Інструкції.

Погодившись з поданням в тій його частині, що засуджений ОСОБА_9 змінив місце свого проживання і не повідомив про це КВІ, суд залишив поза увагою, що зникнення з постійного місця проживання може свідчити про порушення покладеного відповідного обов`язку лише в разі зникнення з метою ухилення від контролю за поведінкою засудженої особи (пункт 5.3 зазначеної Інструкції). В самому поданні інспектор КВІ про це не стверджував.

Більш того, з рапортів ДІМ Жовтневого РВ ЗМУ л-та міліції ОСОБА_10 від 9 і 30 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_9 у ці дні знаходився вдома кв. АДРЕСА_4 і ДІМ ОСОБА_10 з ним проводилися профілактичні бесіди (арк..47-48 особової справи засудженого ОСОБА_11 ). З рапорту цього ж дільничного інспектора від 2 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_9 , по адресу, зазначеному ним у попередніх рапортах, не проживає (арк..46 особової справи засудженого ОСОБА_11 ).

З урахуванням наведених обставин провадження суд апеляційної інстанції доходить до висновку про небезпідставність тверджень засудженого ОСОБА_11 про повідомлення ним КВІ про зміну місця проживання і відсутності в нього мети ухилення від контролю за поведінкою засудженої особи.

Враховуючи не виконання пунктів 2.2, 3.5.1 3.5.4 наведеної Інструкції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати судове рішення про направлення ОСОБА_11 для відбування призначеного покарання.

Приймаючи таке рішення суд апеляційної інстанції враховує також наступне.

Засуджений, за даними його особової справи, не вчинив жодного правопорушення. З огляду на суспільну небезпеку, вчинення правопорушення з наступним притягненням до адміністративної відповідальності (а тим більш вчинення трьох таких правопорушень), - є більш вагомою підставою до направлення засудженого для відбування призначеного покарання, чим прийняття такого рішення за результатами досить формальної індивідуально-профілактичної роботи із засудженим, який допустив порушення обов`язку з`явлення на реєстрацію.

При виконанні органами, що повинні здійснювати контроль за поведінкою засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням вимог статей 163,166 КВК України
у тому разі, якщо ОСОБА_1 буде порушувати покладені на нього обов`язки або систематично вчинювати правопорушення, що потягнуть за собою адміністративні стягнення і будуть свідчити про його небажання стати на шлях виправлення,

кримінально-виконавча інспекція буде не позбавлена можливості повторно внести до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного та керуючись статтями 372, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 426 КПК України, ст.ст.537, 539 КПК України апеляційний суд ухвалив:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання КВІ Жовтневого району УДПтС України в Запорізькій області від 6 квітня 2015 року про направлення засудженого ОСОБА_1 для відбування призначеного покарання вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 8 серпня 2014 року.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4