Справа №1-203/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
жовтня 2007 року Комсомольський
міський суд

Полтавської
області

в
складі: головуючого судді Бутенко
С. Б.

при
секретарі Ісаєвій
Л.І.

за
участю: прокурора Ольховського
Б.В.

підсудного ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
в залі суду
в м. Комсомольську справу
по

обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Богуслав Київської
області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, одружений,
працює у ПП „Р.С. Ф.",
проживає в АДРЕСА_1,
зареєстрований в АДРЕСА_2, судимий 19 січня 2007 року Комсомольським
міським судом Полтавської області за
ст. 190 ч. 1, ст.
ст. 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з
іспитовим строком 1 рік

за ст. 186
ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

7
листопада 2006 року близько 11 год. 15 хв. біля
будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_1., маючи прямий
умисел на заволодіння шляхом оману та зловживання довірою грошима ОСОБА_2 з
корисливих спонукань попрохав у останнього 350 гривень для його
працевлаштування в м. Києві. Коли
потерпілий передумав передавати гроші,
ОСОБА_1. в присутності потерпілого та свідка ОСОБА_3., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер
своїх дій, передбачаючи його суспільно
небезпечні наслідки і бажаючи їх настання,
повторно відкрито шляхом виривання з руки заволодів грошима ОСОБА_2 в
сумі 200 грн. та 1000 російських рублів,
що за курсом Національного банку України становило 186 грн. та з місця
вчинення злочину втік. Викраденими грошима розпорядився на власний розсуд.

8
судовому засіданні підсудний свою вину в інкримінованому
злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинуваченні. Суду пояснив, що умисел на заволодіння грошима ОСОБА_2 він
мав коли запропонував останньому посприяти у працевлаштуванні у м. Києві,
на що попросив 350 грн. Проте,
зрозумівши з розмови потерпілого із його дружиною - ОСОБА_3., що гроші йому передані не будуть, він усвідомлюючи відкритий характер своїх
дій, вихопив з руки ОСОБА_2 200 грн.
купюрами по 100 грн. та 1000 російський рублів,
з якими став втікати. Потерпілий ОСОБА_2. кричав йому навздогін, щоб зупинився та повернув гроші, але він з місця події втік. Російські рублі
він одразу поміняв у банку та всі гроші витратив на продукти харчування та інші
потреби. Про вчинене шкодує, щиро
кається. На досудовому слідстві примирився із потерпілим та відшкодував йому
завдану шкоду.

На
підставі ст. 299 КПК України за згодою всіх учасників
судового розгляду суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих
фактичних обставин справи, які ніким не
оспорюються, та обмежив дослідження
доказів допитом підсудного.

Виходячи
з встановлених судом обставин справи та показань підсудного, суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованого злочину повністю доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст.
186 КК України, оскільки він
після вчинення злочину, передбаченого ч.
1 ст.
190 КК України, за який його
засуджено вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від
19.01.2007 p., повторно
відкрито викрав чуже майно, яким
розпорядився як власним.

Призначаючи
підсудному покарання, суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого ним злочину,
що за класифікацією є тяжким злочином,
дані про особу ОСОБА_1,
такого, що раніше судимий, позбавлений батьківських прав, не потребує примусового лікування від
хронічного алкоголізму та

наркоманії, працює,
має постійне місце проживання (а.с.
38, 39, 40,
43, 45, 69-70),
та обставини, що пом'якшують покарання, якими суд визнає щире каяття підсудного та
добровільне відшкодування ним завданого потерпілому збитку (а.с. 35).

Виходячи
із загальних засад призначення покарання,
суд вважає, що покаранням, необхідним й достатнім для виправлення
ОСОБА_1 та попередження нових злочинів є передбачене санкцією статті
позбавлення волі.

Оскільки
даний злочин було вчинено підсудним до постановления
вироку Комсомольського міського суду від 19 січня 2007 року, за яким ОСОБА_1 засуджено за ст.
190 ч. 1 КК України до одного року обмеження волі із звільненням від
відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку в один
рік, за правилами, передбаченими ч.ч. 1, 2,
4 ст. 70 КК України, суд визначає остаточне покарання за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи
особу підсудного та обставини, що
пом'якшують його покарання, суд дійшов
висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з
випробуванням, якщо протягом
встановленого іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає, покладені на нього судом обов'язки.

На підставі
викладеного та керуючись ст. ст.
323, 324 КПК України, суд ,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним у скоєні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у
вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

У
відповідності до ч.ч. 1, 2, 4
ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів приєднати покарання, призначене
вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 січня 2007
року за ст. 190 ч. 1 КК України - один рік обмеження волі
та остаточно шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити
засудженому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На
підставі ст. ст.
75, 76 КК України звільнити
засудженого від відбування покарання,
якщо протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки він не вчинить
нового злочину та виконає покладені на нього такі обов'язки:

·
не виїжджати за
межі України на постійне проживання
без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи;

·
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання та роботи;

·
періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний
захід засудженому до набрання виром законної сили залишити попередній -підписку
про невиїзд.

На вирок
суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області
протягом 15 діб з моменту його проголошення.