АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 лютого 2015 року м.Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Мурафа Красноградського району Харківської області, громадянина України, розлученого, з незакінченою середньою освітою, учня Краснокутського професійного аграрного ліцею, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого 21 травня 2012 року Люботинським міським судом Харківської області за ч.3 ст.286 Кримінального кодексу України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки (28 лютого 2013 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 7 місяців 9 днів),

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, і засуджено до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 Кримінального кодексу України до призначеного покарання суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Люботинського міського суду Харківської області від 21 травня 2012 року і остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 Кримінального кодексу України суд звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням терміном 3 роки.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 березня 2012 року близько 16 години ОСОБА_7 , керуючись корисливими мотивами, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, проник на подвір`я дачного домоволодіння по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 та, шляхом зриву навісних замків, з приміщення сараю та жилого будинку таємно викрав: каструлю алюмінієву ємкістю 5л вартістю 65 гривень, каструлю алюмінієву ємкістю 4л, вартістю 50 гривень, каструлю алюмінієву ємкістю 10л, вартістю 130 гривень, чугунок ємкістю 5л, вартістю 90 гривень, бідон алюмінієвий ємкістю 40л, вартістю 90 гривень,чугунок ємкістю 10л., вартістю 180 грн., бідон алюмінієвий ємкістю 3л, вартістю 15 гривень, каструлю алюмінієву ємкістю 4л, вартістю 55 гривень, а також, побачивши інші коштовні речі, винести які у нього не було змоги, керуючись єдиним продовжуваним умислом також вирішив їх викрасти.

Після чого, продовжуючи свій злочинний намір, в цей же день близько 21 години ОСОБА_7 знову проник у цей самий будинок, звідки викрав: 3 дерев`яних стільця, вартістю за один 45 гривень, загальною вартістю 135 гривень, матрац полуторний вартістю 30 гривень, ванну оцинковану ємкістю 100., вартістю 80 гривень, рукомийник вартістю 10 гривень, саморобну вішалку для одягу та ізоляційний дріт, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє.

З місця вчинення злочину з викраденим майном ОСОБА_7 зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 985 гривень (а.с.32,33).

Прокурор у кримінальному провадженні оскаржив вирок Краснокутського районного суду Харківської області. У своїй апеляційній скарзі зі змінами, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, м`якість призначеного покарання та істотні порушення кримінального процесуального закону, прокурор просив вирок скасувати, і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначив, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок необгрунтованої м`якості. До того ж суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.75 Кримінального кодексу України, оскільки обвинувачений вчинив новий злочин після умовно-дострокового звільнення і до закінчення невідбутої частини покарання, призначеного вироком Люботинського міського суду Харківської області від 21 травня 2012 року.

Прокурор також зазначив в матеріалах судового провадження є ухвала підготовчого судового засідання від 25 вересня 2014 року про призначення судового розгляду на 9 жовтня 2014 року. Проте, з журналу судового засідання і аудіозапису його перебігу вбачається, що зазначену ухвалу суд не оголошував, а 25 вересня 2014 року розпочав судовий розгляд, чим порушив вимоги ст.ст.314-316 Кримінального процесуального кодексу України (а.с.36-38,47-49).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку засудженого, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора є обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України и статей 7,9,27 Кримінального процесуального кодексу України провідними засадами кримінального судочинства в Україні є законність, гласність і відкритість, які полягають в тому, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів та інших актів законодавства, а також, що судове рішення, ухвалене у відкритому судовому засіданні має бути оголошено прилюдно.

Положення статей 314-316 Кримінального процесуального кодексу України передбачають порядок проведення підготовчого судового засідання, відповідно до якого після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.
Стаття 376 Кримінального процесуального кодексу України регламентує порядок проголошення судового рішення, відповідно до якого вирок проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.
Краснокутський районний суд Харківської області перелічених норм кримінального процесуального закону не дотримався.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ухвалою головуючого судді від 6 травня 2014 року підготовче судове засідання було призначено на 5 червня 2014 року (а.с.8).

5 червня 2014 року, 1 липня 2014 року і 24 липня 2014 року підготовче засідання відкладалося у зв`язку з неявкою учасників судового розгляду. При цьому на аркушах справи 14 і 17 є ухвали Краснокутського районного суду Харківської області від 1 липня 2014 року та від 24 липня 2014 року про привід в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Разом з цим, журнал судового засідання та аудіозапис судового процесу свідчать про те, що зазначені процесуальні рішення 1 липня 2014 року та від 24 липня 2014 року судом не ухвалювалися і в судовому засіданні публічно не оголошувалися.

В матеріалах судового провадження міститься також ухвала Краснокутського районного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року про призначення судового розгляду на 9 жовтня 2014 року (а.с.20).

Проте журнал судового засідання та аудіозапис судового процесу свідчать про те, що 25 вересня 2014 року суд першої інстанції розпочав підготовче судове засідання і після встановлення особи обвинуваченого, не постановляючи і не проголошуючи ухвалу про призначення судового розгляду «перейшов до судового слідства», надав можливість прокурору оголосити обвинувальний акт, провів допит обвинуваченого, після чого оголосив в судовому засіданні перерву до 9 жовтня 2014 року, коли було проведено судові дебати і суд пішов до нарадчої кімнати.

Згідно з описом документів у справі на двох аркушах справи №№32,33 міститься вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року, проте текст зазначеного вироку налічує три аркуші, його зміст відрізняється від того, що внесено в Єдиний реєстр судових рішень, а аудіозапис судового процесу свідчать про те, що 16 жовтня 2014 року після виходу з нарадчої кімнати суд прилюдно в судовому засіданні вирок не проголошував, а обмежився оголошенням лише вступної та резолютивної його частини (а.с.29-31).

Колегія судді вважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин вирок Краснокутського районного суду Харківської області на підставі п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412, ст.415 Кримінального процесуального кодексу України підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання і неправильного застосування ст.75 Кримінального кодексу України, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ст.75 Кримінального кодексу України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, і зазначені у обвинувальному акті фактичні обставини справи не заперечував. Доведеність вини засудженого і юридична кваліфікація його дій ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, факт відшкодування потерпілому завданої шкоди, а також відомості про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину. Щире каяття обвинуваченого суд визнав обставиною, що пом`якшують його покарання, а обставин, що обтяжують покарання, не виявив.
Разом з цим, звільняючи засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд першої інстанції переконливих мотивів такого рішення не навів.
Колегія суддів вважає, що Краснокутський районний суд Харківської області, ухвалюючи рішення про застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 Кримінального кодексу України, повною мірою не врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що в минулому він вже вчиняв тяжкі злочини проти власності, має судимість за вироком Люботинського міського суду Харківської області від 21 травня 2012 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 Кримінального кодексу України, а також те, що ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий злочин після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі до закінчення строку невідбутої частини покарання.
Відтак, якщо суд першої інстанції під час нового судового розгляду дійде до таких самих висновків щодо об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого і відомостей про його особу, звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 Кримінального кодексу України слід вважати необгрунтованим.
Беручи до уваги наведене, керуючись ст.ст.404,405,407 п.п.3,4 ч.1, ч.2 ст.409,412,415,419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, у Краснокутському районному суді Харківської області.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3