Справа №672/277/14-к
Провадження №1-кп/672/3/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2015 року Городоцький районний суд Хмельницької області
обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ
Обвинувачений ОСОБА_10 , починаючи з квітня 2003 року, з корисливих спонукань, маючи злочинний умисел направлений на заволодіння коштами, умисно, зловживаючи довірою родички ОСОБА_15 , під приводом позики строком на 6 місяців спонукав потерпілу передати йому 3000 доларів США, які отримав та звернув на свою користь, не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.
Крім того в третій декаді вересня 2012 року ОСОБА_10 маючи злочинний умисел направлений на заволодіння майном, шляхом зловживання довірою, в ході розмови по телефону з приватним підприємцем ОСОБА_16 , під приводом подальшої реалізації, на протязі двох тижнів та проведення оплати, замовив в неї ювелірні вироби із золота з доставкою їх та передачею продавцю по продажу ювелірних виробів магазину «Бог-Мак», що знаходиться в м.Городок і належить ПП ОСОБА_17 - матері обвинуваченого.
Згідно даної домовленості з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 23 вересня 2012 року прибула в м.Городок, де в приміщенні магазину «Бог-Мак» передала продавцю ОСОБА_18 133 ювелірних виробів із золота 585 проби у вигляді жіночих каблучок, сережок, підвісок та браслетів загальною вагою 349 г 52 мг на загальну суму 96 111 грн., які остання в подальшому передала ОСОБА_10 , який звернув їх на свою користь.
Умисні дії ОСОБА_10 по епізоду заволодіння коштами ОСОБА_15 підлягають кваліфікації за ч.4 ст.190 КК України, як заволодінні чужим майном (грошовими коштами) шляхом зловживання довірою, в особливо великих розмірах., а за епізодом заволодіння майном ОСОБА_8 - за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.
В судовому засіданні обвинувачений підтвердив факт знайомства з ОСОБА_8 , працював з нею офіційно та по накладних. В 2010 році брав в неї для реалізації ювелірні вироби із золота в різній кількості, зустрічі з останньою відбувалися в смт. Ярмолинці. Особисто він не вів переговорів з ОСОБА_8 стосовно надання нею для реалізації ювелірних виробів із золота в магазин «Бог-Мак», остання йому не телефонувала з приводу проведення розрахунків за поставлений товар в магазин.
Вина обвинуваченого ОСОБА_10 по епізоду заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 підтверджується наступними доказами:
В судовому засіданні ОСОБА_15 ствердила, що дану заяву подавала добровільно, не заперечила факт подання нею письмової заяви на адресу прокурора області мотивовану на шахрайські дії ОСОБА_10 (т.2 а.с.116)
12 червня 2014 року обвинуваченим ОСОБА_10 в судовому засіданні подано договір укладений між ним та ОСОБА_15 01 вересня 2010 року з якого вбачається, що ОСОБА_10 зобов`язується повернути повністю борг до 30 вересня 2013 року.(т.5 а.с.34).
Існування даного договору на час його укладення, тобто 01 вересня 2010 року суд бере під сумнів, оскільки з матеріалів справи та досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що ОСОБА_15 в даний період наполегливо та неодноразово зверталась до правоохоронних органів з письмовими заявами щодо шахрайських дій ОСОБА_10 .
Крім того з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_15 з дня первинного звернення до правоохоронних органів 06.09.2010 року неодноразово ініціювала відновлення слідства по даній справі, піднімала перед прокурором району питання про скасування численних постанов про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_10 .
Дані обставини спростовують факт існування між ОСОБА_15 та ОСОБА_10 договірних відносин з приводу позики грошових коштів так і сам факт існування договору від 01.09.2010 року. Оскільки, як вбачається з даного договору, право вимоги грошових коштів у ОСОБА_15 виникало лише 30.09.2013 року.
Тому та обставина, що ні обвинувачений, ні потерпіла, не повідомляли ні органи досудового слідства, ні суд на початку розгляду справи, про наявність даного договору свідчить про те, що він є фіктивним та наданий суду з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Крім того, суд критично також ставиться до показів обвинуваченого та свідка ОСОБА_20 , які стверджували, що ОСОБА_15 позичила грошові кошти в сумі 500 Є в 1995 році, оскільки представлення світовому фінансовому ринку Євро відбулося у1999 році, а введення банкнот і монет у готівковий розрахунок відбулося лише з 01 січня 2002 року.
Оцінюючи в сукупності з іншими дослідженими у справі доказами, покази обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_20 в частині часу заволодіння коштами потерпілої та факту існування договору позики від 01.09.2010 року, суд вважає їх неправдивими та спрямованими на ухилення обвинуваченим кримінальної відповідальності. Суд враховує, що ОСОБА_15 є родичкою (троюрідною сестрою) обвинуваченого.
Вина обвинуваченого ОСОБА_10 по епізоду заволодіння майном ОСОБА_8 підтверджується наступними доказами:
Потерпіла ОСОБА_8 допитана в режимі відео-конференції під час судового засідання показала, що вона співпрацювала з ОСОБА_10 по реалізації ювелірних виробів із золота. Щомісячно приїжджала в м.Городок в магазин «Бог-Мак», при цьому спілкувалась з ОСОБА_10 та продавцем ОСОБА_18 .. Близько двох років між ними були довірливі стосунки, останній товар, який привезла в жовтні 2012 року, вагою близько 350 г ювелірних виробів із золота, передала продавцю ОСОБА_18 , яка власноручно написала розписку про його отримання. За вказану партію ювелірних виробів ОСОБА_10 відмовився розрахуватись або повернути нереалізований товар, на телефонні дзвінки не відповідав, уникав зустрічей, хоча перед кожною поїздкою в м.Городок телефонувала до нього, узгоджувала потребу в товарі. В зв`язку з чим звернулась в Городоцький РВ УМВС України в Хмельницькій області з приводу його шахрайських дій. 16 вересня 2013 року при зустрічі з ОСОБА_10 останній наполягав забрати їй заяву з органів міліції, при цьому стверджував, що у разі не відкликання заяви борг не поверне.
Потерпіла також ствердила, що до неї телефонувала ОСОБА_18 з проханням щоб вона підтвердила слідчому, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 нібито не було домовленостей про постачання в магазин «Бог-Мак» ювелірних виробів з золота та проведення розрахунків, а щодо сплати боргу за поставлений товар в жовтні 2012 року причетна лише вона. На даний час претензій до ОСОБА_10 немає, оскільки 11 червня 2014 року його мати ОСОБА_17 з нею повністю розрахувалась.
Свідок ОСОБА_21 допитаний в режимі відео-конференції під час судового засідання показав, що познайомився із ОСОБА_10 в м.Городок коли разом з ОСОБА_8 привозили йому товар-ювелірні вироби із золота заводу «Сапфір», які передавались безпосередньо продавцю магазину, один раз був присутній при зустрічі ОСОБА_8 з ОСОБА_10 16 вересня 2013 року в приміщенні бібліотеки в м.Городок ОСОБА_8 зустрілась з ОСОБА_10 , при їх розмові він був присутній. ОСОБА_10 просив останню забрати заяву з міліції, при цьому зауважив, що в разі не відкликання заяви борг не поверне.
Свідок ОСОБА_18 показала, що вона в період з 2008 по вересень 2013 р.р. працювала продавцем в магазині «Бог-Мак». Восени 2012 року в магазин зайшла невідома жінка, яка назвалась ОСОБА_8 - представником торгової фірми «Сапфір» по реалізації виробів із золота, при цьому повідомила, що приїхала згідно домовленості із ОСОБА_10 та запропонувала взяти у неї для реалізації ювелірні вироби із золота. Про те, що отримала ювелірні вироби із золота в кількості 133 шт. вагою 349 г 52 мг написала розписку, зазначивши строк розрахунку разом із ОСОБА_10 до 10 жовтня 2012 року. Нереалізовані ювелірні вироби передала під реалізацію чоловіку на ім`я « ОСОБА_22 » на старому речовому ринку м.Хмельницький. Також ствердила, що декілька разів телефонувала до ОСОБА_8 з проханням щоб та немала ніяких претензій до ОСОБА_10 .
Покази свідка ОСОБА_18 , щодо передачі нею на реалізацію ювелірних виробів із золота, які привезла ОСОБА_8 , незнайомому чоловіку на ім`я « ОСОБА_22 », що працює на старому речовому ринку м.Хмельницький, суд до уваги не бере, оскільки вони спростовуються матеріалами на виконання судового доручення працівниками Городоцького РВ УМВС України в Хмельницькій області, з яких встановлено, що чоловіка на ім`я « ОСОБА_22 », який би працював на старому речовому ринку м.Хмельницький та реалізовував ювелірні вироби із золота не існувало.(т.6 а.с.16-17).
Також з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.09.2013 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 впізнала серед пред`явлених їй для впізнання осіб ОСОБА_10 як особу, з яким вона домовилась про реалізацію ним золотих виробів.(т.3 а.с.135-136).
Крім того з наданого суду оригіналу розписки ОСОБА_18 вбачається, що остання в даній розписці зазначила, що кошти від реалізації золотих виробів, які передала ОСОБА_8 в магазин «Бог-Мак» будуть повернуті їй - ОСОБА_18 разом із ОСОБА_10 (т.3 а.с.133).
Судом оглянуто та досліджено звіти суб`єкта малого підприємництва- фізичної особи платника єдиного податку за III-IV квартали 2006 року, за II квартал 2007 року, за I, III, IV квартали 2010 року та за I-IV квартали 2011 року, обсяг виручки від реалізації товарів за звітні періоди платника єдиного податку ОСОБА_10 склав 463151 грн.. З даних звітів вбачається, що ОСОБА_10 мав реальну можливість розрахуватися з потерпілими, проте зловживаючи їхньою довірою звертав грошові кошти та майно на свою користь, не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання.(т.4 а.с.107-109).
Оцінивши докази в їх сукупності та дослідивши всі обставини кримінального провадження, суд вважає, що у діях ОСОБА_10 не встановлено наявності єдиного злочинного умислу на незаконне заволодіння коштами у потерпілих в особливо великих розмірах.
Суд вважає, що обвинувачений вчинив щодо кожного потерпілого окремий злочин передбачений ст.190 КК України, оскільки в потерпілої ОСОБА_15 він отримав грошові кошти в особливо великих розмірах, в потерпілої ОСОБА_8 ювелірні вироби із золота, а тому кваліфікація його дій має визначатися з урахуванням суми завданої шкоди кожному потерпілому, виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що по епізоду шахрайських дій стосовно ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з ч.4 ст.190 КК України на ч.2 ст.190 КК України, як шахрайство вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.
Згідно ч.1 ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини КК України, за жоден з яких її не було засуджено.
Згідно роз`яснень п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», передбачене у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин. є кваліфікуючою ознакою певного злочину. Тому, якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів. які утворюють повторність має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки.
А тому, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами у їх сукупності доводи обвинуваченого та його захисника про те, що у ОСОБА_10 не було умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_15 та ювелірними виробами із золота у потерпілої ОСОБА_8 , розцінює їх як спосіб ухилення від кримінальної відповідальності.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник не надали суду жодних спростувань викладених у показаннях потерпілих, свідків та письмових доказах фактів по справі.
Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачувався в тому, що він 14 серпня 2008 року, маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння майном, прибув в приміщення магазину будівельних матеріалів, який розташований в смт. Сатанів Городоцького району Хмельницької області, де повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, спонукав власника даного магазину приватного підприємця ОСОБА_23 позичити йому до 15 вересня 2008 року будівельні матеріали, які отримав та не маючи на меті виконувати дане зобов`язання, відповідні будівельні матеріали звернув на свою користь.
Таким чином, ОСОБА_10 привласнив наступні будівельні матеріали: 7,835 м-3 дошки з дерева породи «смерека» по ціні 1 100 гривень за 1 м-3, на суму 8 618 гривень 50 копійок, 300 м/п дерев`яного брусу розмірами 60/120 мм по ціні 7 гривень 92 копійки за 1 м/п, на суму 2 376 гривень, 150 м/п дерев`яного брусу розмірами 70/100 мм по ціні 1 1 гривень за 1 м/п, на суму 1 650 гривень, 300 листів шиферу по ціні 40 гривень за один лист, на суму 12 000 гривень, 60 кг шиферних цвяхів по ціні 14 гривень за 1 кг, на суму 840 гривень, 20 кг цвяхів довжиною 100 мм по ціні 12 гривень за 1 кг, на суму 240 гривень, 120 мішків цементу марки «500», вагою по 50 кг кожен по ціні 58 гривень за 1 мішок, на суму 6 960 гривень.
Всього ОСОБА_10 шляхом обману заволодів майном ОСОБА_23 на загальну суму 32 720 гривень 50 копійок, чим завдав потерпілому значної матеріальної шкоди на зазначену суму.
Окрім того, у вересні 2008 року ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння коштами, зайшов на господарство свого знайомого ОСОБА_24 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , де повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, під приводом позики строком на 6 місяців, спонукав ОСОБА_24 надати йому грошові кошти в сумі 8 000 гривень, які отримавши, звернув на свою користь, не маючи наміру виконувати взяте на себе зобов`язання.
Поряд з тим, у жовтні 2008 року ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння майном, прибув на господарство приватного підприємця ОСОБА_25 , яке розташоване в с. Мартинківці Городоцького району Хмельницької області, де повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, спонукав ОСОБА_25 надати йому в борг терміном на один місяць 1600 будівельних шлакоблоків по ціні 5 гривень 62 копійки за один шлакоблок, на загальну суму 9000 гривень, які отримав, та не маючи на меті виконувати дане зобов`язання, відповідні будівельні матеріали звернув на свою користь.
Також, 15 жовтня 2010 року ОСОБА_10 , знаходячись в приміщенні ТОВ «Золота Гиря» в м. Хмельницькому по вул. Кошового, 11, маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння майном, шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів, під приводом позики на строк до 31 жовтня 2010 року отримав від ОСОБА_26 брухт дорогоцінного металу- золота 585 проби, вагою 286 г 8 мг на загальну суму 60 238 гривень, який звернув на свою користь, не маючи на меті виконувати взяте на себе зобов`язання, чим завдав потерпілому значної матеріальної шкоди на зазначену суму.
Суд вважає, що по даним епізодам в діях ОСОБА_10 відсутній склад злочину, передбаченого ст.190 КК України.
Відповідно до п.18 Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
Однак в ході судового розгляду не здобуто доказів того, що ОСОБА_10 ще в момент заволодіння майном ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 мав на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання, щодо його оплати.
По епізоду заволодіння коштами ОСОБА_24 судом встановлено наступне.
З показів обвинуваченого встановлено, що він дійсно у вересні 2008 року взяв у ОСОБА_24 в борг 8000 грн., які пообіцяв повернути до кінця року, однак фактично повернув лише 15.09.2013 року. ОСОБА_10 весь цей час погоджувався повернути ОСОБА_24 вищевказаний борг, однак між сторонами виникла суперечка з приводу суми повернення, оскільки у зв`язку із підвищенням курсу доллара потерпілий бажав повернення йому більшої суми ніж він віддав ОСОБА_10 . Коли потерпілий погодився на повернення йому лише 8000 грн., ОСОБА_10 віддав йому зазначену суму.
Такі покази обвинуваченого підтвердив у суді потерпілий ОСОБА_24 .
По епізооду заволодіння майном ОСОБА_25 судом встановлено наступне.
З показів обвинуваченого встановлено, що він в 2008 році спільно з гр-ою ОСОБА_27 розпочав будівництво дачних будинків у с.Мартинківці Городоцького району Хмельницької області, маючи 10% прибутку у данному будівництві. Для цього ОСОБА_10 взяв у ОСОБА_25 в борг 1600 шлакоблоків на суму 9000 грн. з відстрочкою платежу на 1 місяць. Обвинувачений розраховував повернути кошти із продажу вищевказаних будинків, однак у зв`язку з настанням економісної кризи цього не зробив, оскільки не зміг продати будинки.
З показів потерпілого ОСОБА_25 встановлено, що він дійсно за вищевказаних обставин передав ОСОБА_10 1600 блоків з розстрочкою платежу на один місяць, оскільки і до цього ОСОБА_10 неодноразово брав у нього блоки і вчасно розраховувався. Також потерпілий вказав, що приблизно у 2009-2010 роках ОСОБА_10 повернув йому 2000 грн. боргу.
Оскільки ОСОБА_10 не повернув йому решту коштів, ОСОБА_25 самостійно демонтував з вищевказаних дачних будинків частину будівельних блоків.
По епізооду заволодіння майном ОСОБА_26 судом встановлено наступне.
Потерпілий ОСОБА_26 в своїх показах підтвердив дані обставини, крім того зазначив, що на даний час йому борг повернутий в повному об`ємі.
Дані обставини також підтверджуються розпискою потерпілого ОСОБА_26 від 12.11.2010 року про повернення йому ОСОБА_10 50 гр. золота 585 проби, та заявою ОСОБА_10 на ім`я начальника ДВС Городоцького районного управління юстиції з пропозицією добровільної реалізації в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_26 , земельної ділянки по АДРЕСА_3 , що належить обвинуваченому.(т.5 а.с.151, 153).
Таким чином судом встановлено, що за даними епізодами між ОСОБА_10 та потерпілими існували цивільноправові зобов`язання від виконання яких ОСОБА_10 не відмовлявся, а частково виконував ще до порушення кримінальних справ, що спростовує обвинувачення в тому, що ОСОБА_10 на час заволодіння майном потерпілих мав на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди, обтяжуючих обставин суд не вбачає.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі. Приймаючи до уваги те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, потерпілі претензій до нього не мають, а тому вважає можливим його виправлення без відбування покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України. На підставі ст..77 КК України суд не вбачає можливості застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, що передбачено ч.4 ст.190 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_25 про відшкодування 9000 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної, слід залишити без розгляду на підставі ч.3 ст.129 КПК України у зв`язку із виправданням обвинуваченого в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.ст.176, 177 КПК України суд не вбачає. Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 395 КПК України,
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України та призначити йому покарання:
за ч.2 ст.190 КК України- 1(один) рік позбавлення волі;
за ч.4 ст.190 КК України-5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
За правилами ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання-позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк у два роки.
Згідно з вимогами ст.76 КК України на ОСОБА_10 покласти обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.
По епізодах від 14 серпня 2008 року по факту заволодіння майном ОСОБА_23 , від вересня 2008 року по факту заволодіння коштами ОСОБА_24 , від жовтня 2008 року по факту заволодіння майном ОСОБА_25 , від 15 жовтня 2010 року по факту заволодіння майном ОСОБА_26 у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_10 виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.
Цивільний позов ОСОБА_25 залишити без розгляду на підставі ч.3 ст.129 КПК України.
Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення через Городоцький районний суд до апеляційного суду Хмельницької області.
Вирок набирає чинності з дня закінчення терміну на його оскарження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча

Судді