АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , кримінальне провадження № 000019 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Садгірського району м. Чернівців ОСОБА_7 , на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 03 квітня 2015 року, -
В С Т А Н О В И В:

Цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котелево Новоселицького району Чернівецької області та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, останній раз 12.04.2010 року Садгірським районним судом м. Чернівців за ст. ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України до 3-х років позбавлення волі, 29.09.2011 року звільненого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2011 році» , -
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 було звільнено від відбуття призначеного йому основного покарання, якщо він протягом 3-х років іспитового строку не вчинить іншого злочину та виконає покладені на нього зобов`язання.
Провадження №11-кп/794/204/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_9 .

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну постійного місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з`являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено попередню домашній арешт.
Застосовано до ОСОБА_6 примусове лікування від алкоголізму та направлено його для проходження лікування до спеціалізованого закладу органів охорони здоров`я.
Вирішено долю речових доказів по справі.
Згідно вироку районного суду 30.11.2014 року приблизно о 19.00 годині ОСОБА_6 , знаходячись по АДРЕСА_2 , шляхом пошкодження навісного замка, проник до сараю, який розташований за вказаною адресою, звідки таємно викрав дві бензопили вартістю 800 гривень кожна, металевий сейф вартістю 300 гривень, які належали потерпілій ОСОБА_10 ..
З місця скоєння кримінального правопорушення обвинувачений зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім цього, 10.12.2014 року приблизно о 17.00 годині ОСОБА_6 , знаходячись по АДРЕСА_2 , повторно зайшов на територію вказаного господарства, проник до будинку через незачинене вікно, звідки таємно викрав велосипед, вартістю 1300,00 грн. та газовий балон вартістю 400, 00 грн., які належали потерпілій ОСОБА_10 ..
З місця скоєння кримінального правопорушення обвинувачений зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій збитків на загальну суму 3600,00 гривень.
На вказаний вирок суду першої інстанції прокурор прокуратури Садгірського району м. Чернівців ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Садгірського районного суду скасувати та постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3-х років позбавлення волі.
При цьому посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не взяв до уваги, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову скоїв аналогічне кримінальне правопорушення, а також те, що суд в порушення вимог ст. 96 КК України направив ОСОБА_6 на підставі акту наркологічної експертизи на примусове лікування від алкоголізму у спеціальний лікувальний заклад, без будь-яких даних у матеріалах кримінального провадження, про те, що останній страждає хворобою, яка становить небезпеку для здоров`я інших осіб .
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив вирок районного суду залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, розглянувши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги та перевіривши її доводи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Апеляційним судом встановлено, що 30.11.2014 року приблизно о 19.00 годині ОСОБА_6 , знаходячись по АДРЕСА_2 , шляхом пошкодження навісного замка, проник до сараю, який розташований за вказаною адресою, звідки таємно викрав дві бензопили вартістю 800 гривень кожна, металевий сейф вартістю 300 гривень, які належали потерпілій ОСОБА_10 ..
З місця скоєння кримінального правопорушення обвинувачений зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім цього, 10.12.2014 року приблизно о 17.00 годині ОСОБА_6 , знаходячись по АДРЕСА_2 , повторно зайшов на територію вказаного господарства, проник до будинку через незачинене вікно, звідки таємно викрав велосипед, вартістю 1300,00 грн. та газовий балон вартістю 400, 00 грн., які належали потерпілій ОСОБА_10 ..
З місця скоєння кримінального правопорушення обвинувачений зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій збитків на загальну суму 3600,00 гривень.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, скориставшись правом ст. 349 КПК України, проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції було встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і дії ОСОБА_6 вірно кваліфікував за ст. 185 ч.3 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане із проникненням в житло, інше приміщення чи сховище.
Також висновок районного суду про доведеність винуватості останнього у скоєнні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказів, яким дана правильна юридична оцінка і які ніким не оспорюються.
За таких обставин, висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 районний суд, не в достатній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.

Суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України воно відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, районним судом вірно було враховано те, що ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненому ним повністю, в чому щиро розкаявся, що збитки потерпілій частково відшкодовані, обставини скоєння ним кримінального правопорушення, а також те, що він є раніше судимим, за аналогічні кримінальні правопорушення.

Як обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України, районним судом було визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
Враховуючи вище обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що суд помилково застосував ст.ст. 75,76 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що з урахуванням пом`якшуючих обставин, необхідно призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ст. 185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі, яке на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Що стосується посилань прокурора на те, що в порушення вимог ст. 96 КК України, суд направив ОСОБА_6 на підставі акту наркологічної експертизи на примусове лікування від алкоголізму у спеціальний лікувальний заклад без будь-яких даних про те, що останній страждає хворобою, яка становить небезпеку для здоров`я інших осіб, то вони є слушними.
Так, згідно ст. 96 КК України примусове лікування може бути застосоване судом незалежно від призначеного покарання до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб та лише за наявності висновку лікувальної установи про наявність захворювання та необхідності їх лікування у примусовому порядку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в даному провадженні відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_6 страждає хворобою, яка становить небезпеку для здоров`я інших осіб, передбачену нормативними актами.
Крім того, згідно ст. 96 КК України, умовами для застосування до осіб примусового лікування має бути медичний висновок про наявність у суб`єкта злочину такої хвороби, його потребу в лікуванні та засудження такої особи до покарання будь-якого виду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд на підставі акта № 36 наркологічної експертизи від 23.02.2015 року - а. с. 160, застосував до ОСОБА_6 примусове лікування від алкоголізму та направив останнього для проходження лікування до спеціалізованого лікувального закладу органів охорони здоров`я, що згідно чинного законодавства України є неприпустимим.
Таким чином, вказівка у резолютивній частині вироку районного суду про застосування до ОСОБА_6 примусового лікування від алкоголізму з направленням його для проходження лікування до спеціального закладу органів охорони здоров`я є зайвою та підлягає виключенню.
Апеляція прокурора прокуратури Садгірського району м. Чернівців ОСОБА_7 є слушною і підлягає задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Садгірського району м. Чернівців ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 03 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України скасувати в частині призначення покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі

Міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту скасувати.

Взяти під варту ОСОБА_6 в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 04 червня 2015 року.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду про застосування до ОСОБА_6 примусового лікування від алкоголізму з направленням його для проходження лікування до спеціального закладу органів охорони здоров`я.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_9

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3