Справа № 1-31/07
П О С Т А Н О В А

21 березня 2007
року Романівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого -
судді Бабича С.В.,

при
секретарі Присяжнюку А.М.,

з участю
прокурора Бондара С.Ф..,

захисника
ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Романові кримінальну справу по
обвинуваченню:

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця смт.
Биківка Романівського району Житомирської області, громадянина України, освіта
середня, одруженого, приватного підприємця, мешканця АДРЕСА_1, раніше не
судимого,-

за ст. 172 ч. 1
КК України,-

В С Т А
Н О В И В :

В період часу з 10.05.2005 року по 14.10.2005
року ОСОБА_3, на підставі усної домовленості з приватним підприємцем ОСОБА_2,
допомагав останньому у здійсненні підприємницької діяльності, а саме у
виготовленні виробів з дерева у столярному цеху КП «Горизонт» у смт. Романові
Житомирської області. При цьому ОСОБА_2 пообіцяв ОСОБА_3 в майбутньому укласти
з ним трудовий договір у письмовій формі
відповідно до ст.ст. 24, 24-1 КЗпП
України. Після цього ОСОБА_3 неодноразово звертався до ОСОБА_2 з
проханням укласти з ним трудовий договір, з метою забезпечення своїх трудових
прав, а саме права на включення
відпрацьованого часу до трудового стажу, права на матеріальне
забезпечення в порядку пенсійного страхування, а також у випадку хвороби,
повної чи часткової втрати працездатності, права на звернення в суд для
розгляду трудових спорів, але ОСОБА_2 необгрунтовано відмовив йому у прийнятті на роботу, в порядку, передбаченому Кодексом
законів про працю України, чим грубо порушив законодавство про працю, що в
подальшому, в результаті отриманої ОСОБА_3 в столярному цеху травми, призвело
до позбавлення його права на відшкодування шкоди відповідно до ст. 173
вищевказаного Кодексу.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 вину у
скоєному злочині визнав частково і показав, що
в травні 2005 року до нього звернувся мешканець смт. Романова - ОСОБА_3
з проханням прийняти його на роботу в столярний цех. Він відмовив йому у прийнятті
на роботу, але, пообіцявши в майбутньому укласти трудовий договір відповідно до
законодавства, запропонував до того часу допомагати йому у виготовленні виробів
з дерева, на що ОСОБА_3 погодився. Протягом травня - жовтня 2005 року ОСОБА_3
інколи приходив до нього в цех, допомагав йому виготовляти вироби з дерева і
неодноразово просив укласти з ним трудовий договір у письмовій формі, проте
він, використовуючи різноманітні незначні причини, постійно відмовляв
останньому у його проханні. В жовтні 2005 року ОСОБА_3 з власної вини отримав в
орендованому ним столярному цеху травму
руки, але на той час трудовий договір з ним він так і не уклав.

Вина
підсудного, крім його показань,
підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, зокрема, показаннями
потерпілого ОСОБА_3 про те, що в травні 2005 року він звернувся до приватного
підприємця ОСОБА_2 з проханням найняти
його на роботу в столярний цех про що укласти трудовий договір відповідно до
законодавства про працю. ОСОБА_2 відмовив йому у прийнятті на роботу, але
пообіцяв в майбутньому укласти такий договір, а до того часу запропонував
допомагати йому у виготовленні столярних виробів без укладення трудового
договору. Він погодився на пропозицію ОСОБА_2 і до 14.10.2005 року періодично
приходив в столярний цех ОСОБА_2, де допомагав останньому. При цьому він
неодноразово просив укласти трудовий договір відповідно до законодавства, але
ОСОБА_2 постійно відмовляв йому у цьому. 14.10.2005 року він з власної вини
отримав травму руки працюючи на деревообробному станку і через безпідставну
відмову ОСОБА_2 у прийнятті на роботу був позбавлений права на відшкодування
шкоди відповідно до ст. 173 КЗпП України.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили суду, що ОСОБА_3
дійсно неодноразово звертався до ОСОБА_2 з проханням укласти з ним трудовий
договір, але останній безпідставно відмовляв у цьому, хоча ОСОБА_3 майже щодня
ходив до нього в столярний цех і допомагав йому у виготовленні виробів із
дерева.

Свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали суду, що бачили як ОСОБА_3 допомагав ОСОБА_2 у його
підприємницькій діяльності в столярному цеху.

Суд, дослідивши
всі зібрані по справі докази, оцінивши їх в своїй сукупності приходить до
висновку, що вина підсудного ОСОБА_2 доведена в судовому засіданні.

Дії підсудного ОСОБА_2, які виразились у грубому порушенні законодавства про працю
суд кваліфікує за ст. 172 ч. 1 КК України.

В
судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 звернувся з заявою, в якій просить
закрити справу, в зв»язку з його примиренням з підсудним.

Підсудний та його захисник клопотання потерпілого підтримали і також
просять провадження у справі закрити.

Прокурор
проти закриття справи у зв»язку з примиренням підсудного з потерпілим не
заперечив.

Судом
встановлено, що підсудний ОСОБА_2 вперше вчинив злочин невеликої тяжкості,
примирився з потерпілим і останній не має до нього будь-яких претензій стосовно
відшкодування завданих збитків, а тому суд приходить до висновку про можливість
звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК
України, у зв»язку з його примиренням з
потерпілим.

Цивільний позов
по справі не заявлений.

Судових витрат
немає.

Керуючись ст. 46 КК України ст.ст. 7-1, 8, 282
КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Звільнити ОСОБА_2 від кримінальної
відповідальності, передбаченої ст. 172 ч. 1 КК України у зв»язку з примиренням
з потерпілим. Провадження в справі закрити.

Запобіжний захід
ОСОБА_2 - підписку про невиїзд, скасувати.

Речовий доказ
дерев»яну заготовку повернути ОСОБА_2

На постанову
протягом семи діб з дня її винесення може бути подано апяляцію до апеляційного
суду Житомирської області через Романівський районний суд.

Головуючий:
С.В.Бабич