АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/695/15 Справа № 209/6475/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляцією прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Макіївка Донецької області, який проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимий :

· 30 червня 2009 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст.185, ч.2 ст. 309, ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

· 03 листопада 2010 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 185, ст.198, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України частково приєднане невідбуте покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 червня 2009 року, остаточно до відбуття призначено 3 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 09 квітня 2012 року по відбуттю строку покарання;

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі. Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 26 жовтня 2014 року о 09:00 годині прийшовши до потерпілої ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ., побачив в кімнаті потерпілої сумку, в якій знаходився гаманець чорного кольору і вирішив незаконно, відкрито викрасти його. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 відштовхнув потерпілу з метою придушення можливого опору, застосуваши насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 сприймає його дії як злочинні, відкрито, з корисливих мотивів, викрав гаманець чорного кольору, в якому знаходились гроші в сумі 670 грн., заподіявши потерпілій матеріальний збиток на вказану суму. Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 з місця злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Повторно, ОСОБА_7 08 листопада 2014 року о 04:45 годині знаходився по пр.. Металургів в м. Дніпродзержинськ, біля магазину «Велес», де побачив раніше йому не знайомого ОСОБА_9 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, в руках у якого знаходився мобільний телефон білого кольору. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_9 , вдарив його рукою один раз по потилиці, тобто застосував насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Від удару ОСОБА_9 впав на землю, а ОСОБА_7 відкрито заволодів його мобільним телефоном марки «Леново», вартістю 1474 грн. та витяг з кишені куртки потерпілого шкіряний гаманець коричневого кольору, в якому знаходилися гроші в сумі 220 грн., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1694 грн. / а.п.26-27/.

В апеляції:
- прокурор, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати внаслідок невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі / а.п. 114/.

Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив задовольнити апеляцію, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення даної апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію прокурора залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинено повторно, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає, щире каяття, з`явлення з зізнанням, відшкодування збитків потерпілим згідно розписки, яка мається в справі. Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочину. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання із застосуванням ст.. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.

Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення вищезазначених злочинів суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, але повністю визнав вину, розкаявся у скоєному, має на утриманні неповнолітню дитину, перебуває у лікаря нарколога під профілактичним наглядом, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, відшкодував потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України з реальним його відбуттям.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування ст. 69 КК, повинні мати певну кількісну і якісну характеристики. По-перше, суд повинен встановити наявність у справі не однієї, а кількох (двох чи більше) таких обставин. По-друге, ці обставини можуть бути або зазначені в ч. 1 ст. 66 КК, або визнані судом такими, що пом`якшують покарання, в силу ч. 2 цієї статті. По-третє, вони повинні знижувати (зменшувати) ступінь тяжкості перш за все злочину, хоча їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи самого винного. Нарешті, ці обставини повинні знижувати ступінь тяжкості злочину досить істотно.

Дані про особу винного як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом перш за все з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, що сформульовані в ч. 2 ст. 50 КК. Однак у всіх випадках застосування ст. 69 КК суд повинен встановити і вказати у вироку на такі позитивні дані про особу винного, які дають йому можливість дійти обґрунтованого припущення про те, що призначення в конкретному випадку більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (санкцією), є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, пославшись на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи. Колегія суддів також вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів та дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а також безпідставного застосування судом ст. 69 КК України спростовуються матеріалами кримінального провадження, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, ст.407 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4