У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Cудової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі :

головуючого

Cинявського О.Г.,

суддів

Пекного С.Д. і
Нікітіна Ю.І.,

за участю прокурора

Кривов'яза Я.І.

та захисників

ОСОБА_2 і ОСОБА_3,

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 18 березня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок
апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця м. Києва, громадянина України,
раніше судимого:

- вироком Подільського районного суду м. Києва від 28.11.2000 року за ч. 2
ст. 140, 46-1 КК України (в ред. 1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі
строком на два роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком один рік;

- вироком Мінського районного суду м. Києва від 06.06.2001 року за ч. 1 ст.
229-6, ст. 43 КК України

( в ред. 1960р.) до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки;

- вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2006 року за ч.
2 ст. 309 КК, 75 України до покарання у виді позбавлення волі строком на три
роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком два роки;

- вироком Білоцерківського міськрайсуду Київської області від 19.08.2006
року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на
три роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком два роки,

засуджено:

- за ч. 4 ст. 187
КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років із
конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК
України до покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років
позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено
покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років із конфіскацією
всього майна, яке є власністю засудженого.

Згідно з вимогами ст. 71 КК України до покарання, призначеного за
сукупністю злочинів, частково приєднано невідбуту частину покарання за
попередніми вироками - Голосіївського районного суду від 07 червня 2006 року та
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2006 року
та визначено ОСОБА_1 остаточне покарання
у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять років із конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на відшкодування
матеріальної шкоди 39 515 грн. і моральної шкоди -

100 000 грн.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 4 травня 2007 року о 17
год. по АДРЕСА_1 у м. Києві, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за
попередньою змовою із особою, матеріали справи відносно якої виділені в окреме
провадження, з проникненням у житло вчинив напад на ОСОБА_4 з метою заволодіння
її майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров'я потерпілої,
та із заподіянням їй тяжких тілесних ушкоджень.

Крім цього, ОСОБА_1 засуджений за те, що під час розбійного нападу з
корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, будучи об'єднаним з
іншим співвиконавцем вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення
потерпілої життя, завдав потерпілій удари руками та ногами в голову,
спричинивши їй черепно-мозкову травму у вигляді крововиливу під м'яку мозкову
оболонку, вчинив умисне вбивство ОСОБА_4 та заволодів її майном на загальну
суму 39 515 грн.

У касаційному поданні прокурора
порушується питання про скасування вироку щодо ОСОБА_1 і направлення справи на
новий судовий розгляд у зв'язку із невідповідністю призначеного судом покарання
ступені тяжкості злочину та особі засудженого. Прокурор у доводах вказує, що
суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_1 вчинив злочин, маючи чотири не
знятих і непогашених судимості, вчинив особливо тяжкий злочин протягом
іспитового строку. Вважає, що суд безпідставно врахував обставиною, яка пом'якшує
покарання, щире каяття засудженого, оскільки ОСОБА_1 не визнав своє її у
вчиненні умисного вбивства ОСОБА_4.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, пояснення захисників, які вважали касаційне подання
безпідставним, думку прокурора Кривов'яза Я.І., який його підтримав,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені у поданні
доводи, колегія суддів вважає, що касаційне подання прокурора підлягає задоволенню.

Згідно зі статтями 372, 398 КПК
України невідповідним ступеню тяжкості
злочину та особі засудженого визнається покарання, яке хоч і не виходить за
межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм
розміром є явно несправедливим внаслідок м'якості.

Так, висновок про доведеність
винності обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні
умисного вбивства ОСОБА_4 з корисливих мотивів за попередньою змовою
групою осіб під час нападу з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_4, поєднаного
із насильством, небезпечним для життя і здоров'я потерпілої, вчиненого за
попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло та із заподіянням тяжких
тілесних ушкоджень суд у вироку обґрунтував дослідженими в судовому засіданні
доказами і цей висновок у касаційному поданні не заперечуються.

Суд прийшов до висновку про
вчинення ОСОБА_1м злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 6, 12 ч. 2 ст.
115 КК України, що прокурором не оспорюється.

Що ж стосується доводів
касаційного подання прокурора про призначення ОСОБА_1 надто м'якого покарання,
то такі доводи, на думку колегії суддів, ґрунтуються на законі.

Обґрунтовуючи свій висновок,
колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при
призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, які
пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження
нових злочинів.

Зазначених вимог закону суд не
виконав.

Визнавши ОСОБА_1 винним у
вчиненні злочинів, які законом віднесено до категорії особливо тяжких і
призначаючи йому покарання, суд послався на те, що визнає обставиною, яка
пом'якшує покарання щире каяття ОСОБА_1.

З таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки у матеріалах справи та у вироку відсутні жодні
дані про належну критичну оцінку ОСОБА_1м своєї протиправної поведінки через її
щирий осуд і визнання вини.

Як убачається з матеріалів
справи ОСОБА_1 винним себе визнав лише частково під тиском зібраних у справі
доказів, що не свідчить про його щире каяття у вчиненні злочину.

Крім того, призначаючи
покарання, суд у вироку послався на те, що ОСОБА_1 ніде не працював, за місцем
проживання характеризується посередньо і
вчинив особливо тяжкі злочини, однак фактично не врахував цих обставин, як і не
дав оцінки тому, що ОСОБА_1 вчинив злочини протягом іспитового строку, маючи
чотири не знятих і непогашених судимості.

За таких обставин, постановлене
щодо ОСОБА_1 судове рішення у зв'язку із м'якістю призначеного йому покарання
підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд, під час
якого необхідно, із урахуванням викладених у касаційному поданні доводів,
всебічно, повно і об'єктивно дослідити докази, дати їм належну оцінку та за
умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення призначити покарання, яке
відповідало б вимогам ст. 65 КК України.

Враховуючи наведене, керуючись
статтями 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок апеляційного суду м. Києва від 04
грудня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Судді:

Синявський О.Г.
Пекний С.Д.
Нікітін Ю.І.