Справа № 381/2081/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/151/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 22.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2014 року, яким, -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , останній раз судимого вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 02.03.2010р. за ст. 391 КК України на 2 роки 9 місяців позбавлення волі, -

засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, мешканця АДРЕСА_2 , останній раз судимого вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області 20.11.2012р. за ч. 1 ст. 309, ст. 75 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,-

засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2012 року остаточно ОСОБА_11 призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винними та засуджені за те, що 20.01.2013 року близько 01 год. 30 хв., біля будинку № 13 по вул. Соборній у місті Фастові Київської області, без попередньої змови між собою, помітивши раніше незнайомого їм громадянина ОСОБА_12 , який перебув у стані алкогольного сп`яніння, стали погрожувати застосуванням до нього фізичного насильства, а потім відкрито, а ОСОБА_10 ще й повторно заволоділи речами потерпілого ОСОБА_12 , а саме: мобільним телефоном ТМ «Samsung S 5660», вартістю 500 грн, у якому була СІМ карта мобільного оператора «Life» вартістю 15 грн., срібним ланцюжком, вартістю 17 грн., срібним перснем, вартістю 05 грн. 80 коп. та грошима в сумі 100 грн., викраденим розпорядились на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 537 грн. 80 коп.

04.06.2013 року близько 11 год. 20 хв., біля буд. АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна ОСОБА_10 , використовуючи надуманий привід, а саме, обставину вигаданої ним ДТП, повторно відкрито заволодів у водія автомобіля «Мерседес» н.з. НОМЕР_1 потерпілого ОСОБА_13 чужим майном, а саме: належним іншому потерпілому ОСОБА_14 грошима в сумі 509 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він постановлений з неправильним застосуванням кримінального закону та істотним порушення кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи та вважає, що під час досудового розслідування було порушено його право на захист, а тому просить вирок суду змінити, визнавши його винним за ч.2 ст. 190 КК України за епізодом від 20.01.13 року та призначити йому покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

В доповненнях до апеляційної скарги, від 11.02. 15 року, обвинувачений ОСОБА_10 , просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді 1-ї інстанції, оскільки вважає, що під час досудового розслідування було порушено його право на захист та розгляд справи в суді проводився за відсутності потерпілих.

В доповненнях від 19.02.15 року, обвинувачений просить повторно допитати потерпілого ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_11 та інших свідків, так як вважає, що суд 1-ї інстанції не повністю дослідив обставини справи. Зазначає, що він заволодів телефоном потерпілого ОСОБА_15 та його грошовими коштами шахрайським способом, про те аж ніяк шляхом погроз застосування насильства.

Під час апеляційного розгляду доповнив, що вирок підлягає скасуванню, ще й з підстав відсутності у нього захисника в процесі розгляду справи в суді першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 зазначає, що він не був присутній при вчиненні злочинів, а ОСОБА_10 змусили дати неправдиві покази, що він був його спільником, а суд ці доводи проігнорував та взяв за основу неправдиві покази, у зв`язку з цим просить вирок суду в частині засудження його за ч.2 ст. 186 КК України скасувати, кримінальне провадження щодо нього закрити. Повторно дослідити обставини встановлені по справі

В запереченні на апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прокурор вважає їх такими, що не відповідають дійсності, оскільки, зазначені в апеляційній скарзі докази, визнано неналежними та не враховано їх як докази обвинувачення, у зв`язку з цим, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене їм покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених, а тому просить вирок залишити без змін, а апеляції без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, в підтримку судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_10 , та захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просили апеляційні скарги задовольнити, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та надавши останнє слово обвинуваченому ОСОБА_10 , колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, тримані у передбачений КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий судді і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. ст. 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленим КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є крім іншого і докази, отримані внаслідок порушення прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист, а також отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених, що під час досудового розслідування було порушено їхнє право на захист та в основу вироку судом були покладені недостовірні докази отримані незаконним шляхом, зокрема проведення слідчих дій між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (як підозрюваним) коли останній на момент проведення слідчих дій не мав статусу підозрюваного та проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_10 без захисника є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, оскільки ці докази обвинувачення отримані з порушенням основоположних свобод були визнані недопустимими та відкинуті судом.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , що під час досудового розслідування було порушено його право на захист, що виразилося в ненаданні йому можливості ознайомлення з матеріалами справи, неврученні копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки в матеріалах справи містяться відомості, що обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи в Київському СІЗО відмовився отримувати зазначені матеріали в присутності свідків.

Щодо порушень вимог кримінального процесуального закону, які на думку обвинуваченого ОСОБА_10 , було допущені судом 1-ї інстанції при розгляді справи, то вони є необґрунтованими. Так, обвинуваченим вказано, що потерпілі були відсутні в 5-ти засіданнях районного суду, незважаючи на те, що явка їх була обов`язковою та в матеріалах справи відсутні відомості про їхнє належне повідомлення, про те, згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_3 за № 2/654 від 17.09.14 року (а.п. 148 том 5) потерпілий ОСОБА_16 на час судового розгляду провадження перебував в районі проведення АТО, раніше в поданій заяві, він повідомляв, що претензій матеріального та морального характеру немає (а.к.п. 58 том. 3), потерпілий ОСОБА_14 написав заяву про розгляд справи у його відсутності, претензій матеріального та морального характеру він немає (а.п. 60 том 3), потерпілий ОСОБА_12 був допитаний судом і дав детальні показання про вчинення обвинуваченими щодо нього злочину. Будь-яких заяв від потерпілих про порушення їхніх прав під час судового розгляду матеріали не містять. Також судом обговорювалось питання про можливість слухання справи у відсутності потерпілих в судових засіданнях на які звертає увагу обвинувачений ОСОБА_10 у доповненнях до своєї апеляційної скарги і ніхто з учасників судового процесу не заперечував проти слухання справи за їх відсутності, про що відображено в журналі судового засідання. Тому, колегія суддів вважає, що права потерпілих при розгляді справи не були порушені.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що незважаючи на укладений договір про надання правової допомоги між обвинуваченим ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_17 , прізвище якого зазначено у мотивувальній частині вироку, останній був відсутній у судових засіданнях в суді першої інстанції, відсутня і промова захисника ОСОБА_17 в журналі судового засідання в судових дебатах, а при відмові обвинуваченого ОСОБА_10 від захисника, обвинувачений не був реально забезпеченим захисником, причини відмови від захисника ОСОБА_10 , судом не з`ясовано. В зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_10 був позбавлений можливості в повній мірі реалізувати, передбачене законом своє право на захист.

За таких обставин рішення суду не може вважатись законним і підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону (п.4 ч.2 ст. 412, ст. 415 КПК України).

Оскільки, дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пов`язані між собою, то вирок суду в частині засудження ОСОБА_11 також підлягає скасуванню.

При новому судовому розгляді суду слід ретельно перевірити доводи, викладенні в апеляційних скаргах, розглянути справу у відповідності до вимог КПК України і прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Головуючий
Судді