г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4157/14-к
Номер провадження 1-кп/213/41/15
У Х В А Л А
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за ч.1 ст. 307 КК України, що відноситься до умисних тяжких злочинів.
Ухвалою суду від 17 грудня 2014 року, в підготовчому судовому засіданні, зазначений запобіжний захід обвинуваченому було продовжено, зазначено існування ризику переховування, та вчинення нового злочину.
Відповідно до ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.
В судовому засіданні прокурор просив продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, вказавши, що обвинувачений з урахуванням тяжкості злочину може переховуватись від суду. Оскільки злочин вчинено ним за місцем мешкання, існує ризик вчинення нового злочину. Обвинувачений не покаявся, вину не визнає, покази не надає, активно не сприяє розкриттю злочину. Просив відмовити в клопотанні захисту, та не обирати більш м,який запобіжний захід. Зазначила, що невідомо хто проживає за адресою АДРЕСА_1 , чи не заперечують особи, що там проживають.
Захисник пояснив, що ризики, які існували раніше на цей час повністю відпали. Так, по-перше, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки постійне місце проживання, батьків похилого віку, які потербують стороннього догляду. Крім того обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується, до винесення обвинувального вироку вважається невинуватим, тому відсутні підстави вважати, що він може вчинити злочин. Просив змінити запобіжний захід на більш м,який, а саме домашній арешт. Зазначив, що за адресою по АДРЕСА_1 проживає сестра обвинуваченого.
Обвинувачений просив звільнити його з під варти, зазначивши, що від суду ховатись він не збирається, сам бажає добитись істини у цій справі. Свою вину він не визнає і не відмовляється допомагати слідству. Злочини не буде вчинювати.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (сторона обвинувачення обгрунтовує даний ризик тяжкістю покарання, та доведеністю його провини; сторона захисту зазначає, що даний ризик відсутній оскільки обвинувачений має місце реєстрації, був затриманий за місцем проживання, не чинив опору, не переховувався, не буде переховуватись, оскільки його батьки похилого віку та потребують його допомоги);
знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (даний ризик не зазначено сторонами);
незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (даний ризик не зазначено сторонами);
перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (даний ризик не зазначено сторонами);
вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (сторона обвинувачення обгрунтовує даний ризик тим, що обвинувачений чинив злочинну діяльність за місцем мешкання, він не працює, законних заходів до існування не має, жив за рахунок продажу наркотичних засобів; стороною захисту вказано, що даний ризик необгрунтований, обвинувачений раніше не судимий, і поки його вина не доведена вважається невинуватим, характеризуючі матеріали не дають підстав вважати, що він може вчинити злочин).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання за інкремінований злочин, а саме за ст. 307 ч.1 КК України передбачене покарання від 4 до 8 років позбавлення волі.
Водночас суд враховує, практику Європейського суду з прав людини у справах: "Панченко проти Російської Федерації", "Горал проти Польщі", "Тодоров проти України", "Адам,як проти Польщі", в яких зазначено, що тяжкість пред`явлених звинувачень сама по собі не може служити виправданням тривалих періодів утримання під вартою.
Суд враховує, що обвинувачений утримується під вартою з 23.10.2014р., тобто 113 днів.
Суд враховує, що злочин за ч.1 ст. 307 КК України відноситься до умисних тяжких злочинів, враховує те, що обвинувачений раніше не судимий. Характеризується з позитивної сторони. На даний час, враховуючи презумпцію невинуватості, вважається невинуватим.
Суд враховує позицію обвинуваченого, що на досудовому слідстві він не сприяв розкриттю злочину, в судовому засіданні пояснення вказав буде давати в кінці судового слідства, вину заперечує в повному обсязі, і фактично не сприяє слідству. Суд враховує вік та стан здоров,я обвинуваченого, що не є особою похилого віку, та на здоров,я не скаржився, на умови перебування під вартою також не скаржився.
Суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, що на момент вчинення інкремінованого злочину офіційно не працював, заходи до існування невідомі. Невідомо за рахунок яких коштів він може існувати перебуваючи під домашнім арештом, із врахуванням того, що КПК України передбачена можливість цілодобового перебування під домашнім арештом. В разі застосування такого виду запобіжного заходу, може бути порушено права обвинуваченого, оскільки він не матиме змогу працювати, отримувати заробітну платню та придбати речі першої необхідності.
Суд враховує, що обвинувачений не одружений, дітей не має, суд враховує, що обвинувачений має місце реєстрації, але не проживав там, в підготовчому судовому засіданні не зміг вказати, хто проживає за адресою його реєстрації по АДРЕСА_1 . В даному судовому засіданні захисник такої інформації не знав, обвинувачений вказав, що там проживає його сестра, а згідно досліджених в судовому засіданні письмових доказів дана квартира у власності ОСОБА_6 , яка згідно наданих суду характеристик на обвинуваченого є його матір,ю. Тобто існують суперечності. Крім того фактично обвинувачений проживав по АДРЕСА_2 , що також підтверджується характеристиками наданими стороною захисту, де проживають його батьки та сестра, тому незрозуміло бажання, щоб домашній арешт був застосований із вказанням квартири, де не мешкав обвинувачений, та де не мешкають його батьки, яких, як зазначено стороною захисту потрібно доглядати, та з цією метою просили звільнити обвинуваченого з-під варти.
Обвинувачений не працює офіційно, стороною захисту ні на досудовому слідстві, ні в підготовчому судовому засіданні, ні в даному судовому засіданні не надано доказів, за рахунок чого буде існувати обвинувачений, перебуваючи під домашнім арештом. Дані неузгодженості, не дають змогу суду належним чином розцінити відсутність ризику можливості вчинення злочину, так як, суд враховує тяжкість обвинувачення, та враховує неспростоване твердження, що інкремінуєма злочинна діяльність це був єдиний засіб до існування обвинуваченого. Таким чином за відсутності засобів до існування існує ризик вчинення обвинуваченим злочину.
Щодо ризику переховування, то також наявні неузгодженості в позиції захисту, слід довести необхідність утримання батьків, можливість їх утримання обвинуваченим, та де ж всетаки вони будуть проживати, щоб їх можливо було утримувати. Слід дослідити взаємовідносини між ними, чи не полишить він їх з метою ухилення від суду, чи досить стійкі тут соціальні зв,язки. Що тримає обвинуваченого в м. Кривий Ріг, що він перед погрозою покарання, не полишить цю місцевість та не почне переховуватись. Він не працює, не має дружини та дітей.
Суд враховує репутацію обвинуваченого, який характеризується позитивно, має вищу освіту, раніше не судимий.
Суд враховує, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Відповідно до Постанови ПВССУ від 19.12.2014р., при вирішенні питання про обрання чи продовження запобіжного заходу має враховуватись поведінка обвинуваченого та його соціальні зв,язки, що також відображено в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах: Смирнова проти Росії, Вемгофф проти Німеччини, Летельєр проти Франції, де зверталась увага, що обвинувачені вперше притягувались до кримінальної відповідальності, мали постійне місце проживання, неповнолітніх дітей, але це не було враховано судами, та фактично не розглядалось питання застосування альтернативних запобіжних заходів.
Суд враховує поведінку обвинуваченого на досудовому слідстві, що не сприяв розкриттю злочину. Суд враховує, що в судовому засіданні обвинувачений не надав пояснення, вину не визнає, позиція незрозуміла.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожного на свободу та особисту недоторканність, частина 1 (пункт с) цієї статті дозволяє законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Частина 3 цієї статті вказує, що кожен, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту с пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів за і проти звільнення.
Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення.
Суд зазначає, що докази та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інший злочин, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Таким чином, станом на день розгляду питання про продовження терміну тримання під вартою, суду доведено, що існує ризик переховування від суду. Даний ризик підтверджується тяжкістю обвинувачень, тяжкістю покарання передбаченого ст. 307 ч.1 КК України, тим, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, тим, що стороною захисту не доведено міцності соціальних зв,язків ( немає роботи та засобів до існування, стосунки із родичами не розкрито, чи дійсно батьки потребують допомоги, і він настільки тісно з ними пов,язан, що буде її надавати, та не буде переховуватись).
Обвинуваченому інкремінується злочин пов,заний із збутом наркотичних засобів, які начебто збувались за місцем мешкання в той період коли він не працював. Без засобів до існування, враховуючи тяжкість обвинувачень, існує ризик вчинення нових злочинів, т.як мотивом вчинення інкремінованого обвинуваченому злочину - сторона обвинувачення ставить - корисливий мотив, з причин відсутності інших засобів до існування.
Стороною захисту зазначено, що не наведено нових ризиків, тому слід змінити запобіжний захід.
Суд зазначає, що дійсно при продовженні тримання під вартою, з часом, однієї лише обгрунтованої підозри замало, та повинні бути обгрунтовані ризики, причому з часом ризики можуть втрачати актуальність, та можлива зміна запобіжного заходу. Але не є обов,язковим виникнення нових ризиків, обов,язковим є лише наявність ризиків, які не можуть бути усунені при застосуванні інших запобіжних заходів не пов,язаних з триманням під вартою.
Щодо наданих характеристик, то вони в собі внесли також неузгодження, щодо місця проживання обвинуваченого. Не надані довідки, що батьки потребують стороннього догляду, крім того обвинувачений має сестру, яка також може їх доглядати. Тобто надані стороною захисту характеристики не підтвердили міцність соціальних зв,язків обвинуваченого.
Суд критично відноситься до порушення принципу процесуальної рівності сторін, оскільки при судовому розгляді судом розглядаються клопотання обох сторін, та в залежності від їх обгрунтованості задовольняються чи ухвалюється відмова. Також неодноразові випадки задоволення клопотань сторони захисту при наявності заперечень сторони обвинувачення. При проведенні судового слідства враховуються позиції обох сторін. Щодо непорушення вимог ст. 177 КПК України ОСОБА_4 , то в даному випадку він не мав змоги порушувати ці вимоги, оскільки тримається під вартою. Відомості, щодо того, що ОСОБА_4 працював на момент затримання та утримавав батьків суду не доведені.
На даний час не вбачається істотного зменшення ризиків у взаємозв`язку із закінченням проведення окремих процесуальних дій у судовому провадженні, оскільки по суті порядок проведення процесуальних дій було встановлено наступний: було допитано частину свідків сторони обвинувачення, дослідження письмових доказів, після чого допит залишившихся свідків обвинувачення, допит свідків сторони захисту, огляд речових доказів, допит обвинуваченого (з урахуванням ст. 63 Конституції України).
На даний час допитані не всі свідки, не оглянуто всі речові докази, не допитаний обвинувачений, що бажає надати покази в кінці судового слідства.
Відповідно до рішення ЄСПЛ Тимошенко проти України, для того, щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним - запобіжний захід повинен бути необхідним за даних обставин.
Суд вважає, що з урахуванням існування зазначених вище ризиків, в даному випадку необхідний є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м,яких запобіжних заходів.
Застосуванні більш м,яких запобіжних заходів на даний час недоцільне, та не буде запобігати зазначеним ризикам.
Суд вважає необхідним не визначати розмір застави.
Таким чином клопотання прокурора підлягає задоволенню, а запобіжний захід продовженню, а клопотання захисту щодо обрання запобіжного заходу - домашній арешт - слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 22,176,177, 181.183, 314-316,343,371,372 КПК України, суд-
УХВАЛИВ:
Клопотання сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу задовольнити. Клопотання сторони захисту залишити без задоволення.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на 25 днів, а саме до 08.03.2015р. включно.
По справі оголосити перерву до 14:30 годин 19.02.2015р.,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1