У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді

Кравченка К.Т.,

суддів

Канигіної Г.В., Кузьменко О.Т.

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 25 жовтня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 12 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Донецької області від 30 січня 2007 року.

Вироком місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Гуково Ростовської

області Російської Федерації,

жителя м. Артемівськ Донецької області,

раніше судимого:

- 15 січня 2000 року судом Євпаторійського

гарнізону за ч.2 ст.142 КК України на 5 років

позбавлення волі умовно, з іспитовим строком 3 роки;

- 6 березня 2002
року Нікопольським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК
України на 5 років 3 місяці позбавлення волі. Постановою Жовтоводського
міського суду Дніпропетровської області від 19 липня 2005 року звільнений
умовно-достроково на 1 рік 6 місяців,

засуджено
за ч.2 ст. 121 КК України на вісім років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України ОСОБА_1 за сукупністю
вироків призначено дев¢ять років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь
потерпілої ОСОБА_2 на
відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Як визнав суд, 28 грудня 2005 року,
приблизно о 17 годині, ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, у
кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку АДРЕСА_1, на грунті особистих неприязних стосунків,
умисно завдав кулаками обох рук не менше 12 ударів у живіт, груди та голову
ОСОБА_2, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала
смерть останнього.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 30 січня 2007 року апеляція засудженого залишена без задоволення, а
вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2006
року - без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки, на його думку, він захищався від
протиправних дій потерпілого. Досудове та судове слідство проведено неповно та
однобічно, з порушенням кримінально-процесуального закону. Крім того, ОСОБА_1
зазначає, що було порушено його право на захист та призначено покарання без
урахування пом¢якшуючих обставин.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі засудженого, колегія
суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Висновок суду першої інстанції, щодо доведеності
винності ОСОБА_1 в
умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, за обставин вказаних у вироку,
за що його і засуджено, стверджується сукупністю зібраних та перевірених судом
доказів, і є правильним.

На обґрунтування свого висновку суд підставно послався на
показання засудженого, який детально розповів про обставини заподіяння ОСОБА_2
тяжких тілесних ушкоджень. Так, ОСОБА_1 пояснив, що 27 грудня 2005 року,
прийшов у кімнату гуртожитку АДРЕСА_1, де він проживав разом із потерпілим. Останній
спав у стані алкогольного сп¢яніння, його обурило те, що у кімнаті безлад та стояв
сморід. Дочекавшись коли потерпілий прокинувся, він висловив йому своє
незадоволення, на що ОСОБА_2 вилаявся на його адресу. Лише після цього він
завдав потерпілому декілька ударів кулаками у груди, голову та живіт.

Суд, як на доказ винності засудженого, також підставно
послався на показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а
також на дані, що є у протоколах огляду місця події, відтворення обстановки та
обставин події, під час якого ОСОБА_1 розповів та продемонстрував за яких
обставин і у який спосіб він завдавав удари потерпілому, висновках
судово-медичних експертиз.

За таких обставин вважати, що досудове та судове слідство
проведено однобічно та неповно, немає підстав.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він захищався від
протиправних дій потерпілого було предметом перевірки як суду першої, так і
апеляційної інстанцій, і не знайшли свого підтвердження. Крім того, як
убачається із пояснень у судовому засіданні судово-медичного експерта
Владиченка М., тілесні ушкодження, виявлені у засудженого, не можуть свідчити
про те, що останній захищався від нападу потерпілого.

Що стосується твердження засудженого про те, що було
порушено його право на захист, то воно не відповідає дійсності і не
підтверджено жодними даними.

Сукупність зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, дала суду
усі підстави зробити обґрунтований висновок щодо винуватості ОСОБА_1 та кваліфікувати його
злочинні дії саме за ч.2 ст. 121 КК України.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд
урахував тяжкість вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини,
що пом¢якшують покарання, у тому числі й ті, на які вказує засуджений у касаційній
скарзі, і умотивував своє рішення щодо призначення покарання саме у виді
позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім. Підстав для пом'якшення
покарання, чи застосування ст.69 КК України, не знайдено.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування
чи зміну судових рішень, не встановлено.

Не вбачаючи підстав для задоволення касаційної скарги засудженого, колегія
суддів не знаходить підстав і для призначення справи до касаційного розгляду з
викликом осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженому ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

Кравченко К.Т. Канигіна Г.В.
Кузьменко О.Т.