Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Канигіної Г.В., Лавренюка М.Ю.
розглянула в судовому засіданні 22
лютого 2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_1 на вирок колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 30 жовтня 2006
вироком до позбавлення волі засуджено:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження;

уродженця і жителя м. Макіївка,

раніше судимого: 13 липня 2000 року

Червоногвардійським районним судом

м. Макіївка Донецької області за ч. 3

ст. 81, ст. 17, ч. 3 ст. 81 КК України

1960 р. на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Звільнений умовно-достроково

27 липня 2003 року на 4 місяця,

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років з конфіскацією всього майна,
що є його особистою власністю;

- за ч. 4 ст. 187 КК України на 10 років з конфіскацією всього майна, що є
його особистою власністю;

- за ч. 2 ст. 194
КК України на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_2, за сукупністю злочинів
остаточно призначено 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що
є його особистою власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілих:

ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної - 39 812 грн. 80 коп. та моральної
шкоди - 5 000 грн.;

ОСОБА_4 - 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2- 235 грн. 36 коп. судових витрат.

ОСОБА_2 під час розбійного нападу вчинив умисне вбивство з корисливих
мотивів, а також знищив чуже майно шляхом підпалу.

Як визнав суд першої інстанції, злочини ОСОБА_2 було вчинено за таких
обставин.

20 вересня 2005 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_2, перебуваючи
у стані алкогольного сп'яніння, маючи намір заволодіти чужим майном шляхом
розбійного нападу, захопивши із собою кухонний ніж, прибув до зупинки
громадського транспорту “Макаронна фабрика” на проспекті Ілліча у м. Донецьк.

Побачивши автомобіль “таксі”, моделі “ДЕУ-СЕНС” державний номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, керуючись корисливим мотивом ОСОБА_2 вирішив
напасти на водія, вбити його та заволодіти грошима.

Доводячи свій злочинний намір до кінця, ОСОБА_2 домовився із
потерпілим ОСОБА_4 про
поїздку у Червоногвардійський район м. Макіївка. Перебуваючи у салоні
автомобіля позаду водія, ОСОБА_2 почав вимагати у потерпілого гроші, але
ОСОБА_4 відмовився це зробити.

Приблизно о 23 годині, проїжджаючи лісосмугою у районі селища Дзержинське
міста Макіївки, ОСОБА_2 (під час зупинки) в салоні автомобіля, напав на ОСОБА_4
і завдав потерпілому 2 удари ножем у грудну клітку.

Смерть ОСОБА_4 настала від проникних колото-різаних поранень грудної клітки
із пошкодженням лівої легені та серця.

Після цього ОСОБА_2 заволодів 50 грн., що знаходилися у лівій кишені штанів
потерпілого і залишив місце злочину.

Прийшовши додому на АДРЕСА_1, ОСОБА_2 узяв каністру із бензином і
повернувся до автомобіля із убитим ОСОБА_4. Обливши авто пальним із каністри,
підпалив його.

Внаслідок підпалу труп ОСОБА_4, автомобіль і майно, що знаходилося в авто,
були знищені. Підпалом потерпілій ОСОБА_3 було заподіяно матеріальну шкоду на
загальну суму 39 812 грн. 80 коп.

На вирок засудженим та його захисником подані касаційні скарги.

Засуджений ОСОБА_2 просить вирок скасувати, а справу щодо нього закрити.
Вважає, що у справі не зібрано достатніх і незаперечних доказів, котрі свідчили
б про його винність в умисному вбивстві і знищенні майна. Суд належним чином не
перевірив його алібі, не допитав низку свідків з цього питання.

Засуджений вважає, що на обґрунтування свого висновку суд безпідставно
послався на його первинні показання, котрі він дав під тиском з боку
працівників міліції. Не дана оцінка показанням працівників міліції, котрі
обмовили його і далі неправдиві пояснення. Не отримали належної оцінки й
висновки численних експертиз та дані, що містяться у протоколі огляду місця
події. Судове слідство, на думку засудженого, проведено однобічно і
необ'єктивно з порушенням вимог КПК.

Захисник ОСОБА_1, наводячи у скарзі доводи аналогічні доводам засудженого,
просить скасувати вирок і виправдати ОСОБА_2. Вказує на те, що суд дав
помилкову оцінку висновкам експертиз, належним чином не перевірив твердження
ОСОБА_2 про його алібі, та про застосування до засудженого незаконних методів
ведення слідства, внаслідок чого він
себе обмовив на досудовому слідстві.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_1, яка підтримала свою і засудженого
касаційні скарги, міркування прокурора про законність й обґрунтованість вироку,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скаргах
засудженого та його захисника, колегія суддів вважає, що вони підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, суд зобов'язаний вжити всіх,
передбачених законом заходів для повного і об'єктивного дослідження обставин
справи, виявити обставини як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують
підсудного.

Проте, судом ці вимоги закону в частині обвинувачення ОСОБА_2 в умисному
вбивстві ОСОБА_4 під час розбійного нападу, а також умисному знищенні чужого
майна шляхом підпалу, у повній мірі виконані не були, у зв'язку із чим
постановлений у справі вирок не може вважатися законним і обґрунтованим.

Як видно зі справи, свої висновки щодо доведеності винності ОСОБА_2, суд
обґрунтував його первинними показаннями на досудовому слідстві, поясненнями
понятих, котрі були присутні при відтворенні обстановки та обставин події та
впізнання спаленого авто, свідченнями п'яти працівників міліції та слідчого,
котрі заперечували застосування будь якого насильства щодо ОСОБА_2, даними, що
містяться у протоколах огляду місця події, очних ставок, висновках експертиз.

Одночасно суд визнав неправдивими показаннями свідків-родичів ОСОБА_2,
котрі давали пояснення про його алібі.

Проте, перевіряючи підставність доводів, наведених засудженим у касаційній
скарзі, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо
винуватості ОСОБА_2, у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не дає підстав
вважати цей висновок обґрунтованим і переконливим.

Так, зокрема, суд у вироку послався на дані, що містяться у протоколах
огляду місця злочину і відтворення обстановки та обставин події і вказав, що
залишки трупа потерпілого виявлено між передніми сидіннями спаленого
автомобіля.

Разом із тим, як це убачається із протоколу огляду місця події (т. 1 а,с 37), на залишках
заднього сидіння з правового боку, виявлено обвуглений труп людини, а під ним
залишки радіодистанційного приладу (радіостанції).

Доводи засудженого при відтворенні обстановки та обставин події про те, що
він потерпілого на заднє сидіння не перетягував, за наявності суперечностей,
судом не перевірялися, не спростовані і жодних доводів з цього питання судом не
наведено.

Суд взагалі проігнорував й ту обставину, що залишки трупа і радіостанції,
були виявлені саме на тому сидінні, на якому під час поїздки за версією органів
слідства, знаходився ОСОБА_2.

Належним чином не перевірені пояснення ОСОБА_2 на досудовому слідстві,
оскільки, засуджений у судовому засіданні відмовився від них і навів обставини,
що примусили його дати показання про те, що він ніби-то домовився із водієм
таксі, який стояв першим у черзі, і саме на зупинці біля макаронної фабрики.

Показання свідка ОСОБА_5, на які послався суд, за наявності сумнівів у їх
об'єктивності, мали бути перевірені поясненнями інших водіїв таксі, котрі
перебували у той час на згаданій зупинці. Але суд цього не зробив і поклав їх в
основу вироку, як незаперечний доказ.

Суд не перевірив первинні покази засудженого про те, що він узяв у
домогосподарстві пластикову каністру із 6-ма літрами бензину і використав його
для знищення слідів злочину.

Жоден із свідків не підтвердив наявність такої каністри із паливом у
домогосподарстві на АДРЕСА_1.

Суд не з'ясував чи могла б особа, перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння у малоосвітленому місці вилити 6 літрів палива на автомобіль,
покласти каністру на дах автомобіля і при цьому не забруднивши одяг
паливно-мастильним матеріалом.

Не перевірено чи бачили мешканці будинків та гуртожитку, що розташований
поблизу місця події, у вказаний у вироку час, пожежу або чули вибухи.

Оскільки висновки пожежно-технічної експертизи не дають відповіді на всі
питання, суд не допитав експерта, чому не вибухнуло, газобалонне обладнання
автомобіля, і чи було воно в авто, або паливо, що знаходилося у бензобаку
автомобіля.

Також не з'ясовано, чи є залишки пластикової каністри на даху автомобіля,
як про це вказано в обвинуваченні.

Залишилися поза увагою суду пояснення ОСОБА_2 про написання ним декількох
явок із повинною на вимогу працівників міліції.

Колегія суддів вважає, що суд не дав належної оцінки й поясненням у суді
судово-медичних експертів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо можливості утворення тілесних
ушкоджень на трупі потерпілого за умов, наведених в обвинуваченні, так і
ОСОБА_2

Належним чином не перевірені показання свідків, котрі стверджували про
алібі ОСОБА_2, а також заява засудженого про застосування до нього незаконних
методів ведення слідства.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд, приймаючи
рішення щодо винуватості ОСОБА_2, не у повному обсязі виконав вимоги ст. 22 КПК
України, що є неприпустимим. Тому рішення апеляційного суду від 30 жовтня 2006
року щодо ОСОБА_2не можна визнати законним і обґрунтованим.

При новому розгляді справи суд повинен дати належну оцінку усім доказам у
справі, більш ретельно їх перевірити та постановити рішення, яке відповідало б
вимогам закону.

Суду також слід звернути увагу та всебічно перевірити й доводи, наведені у
скарзі ОСОБА_2 та його захисника.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні
скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 30 жовтня 2006 року щодо
ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той же суд.

судді:

Кравченко К.Т. Канигіна Г.В. Лавренюк М.Ю.