Справа № 381/864/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/278/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 11.03.2015

УХВАЛА
Іменем України
11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

секретаря судових засідань ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Фастів, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України раніше не судимого, -

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Крім того, даним вироком суду стягнуто зі ОСОБА_7 на користь Фастівської центральної районної лікарні 1646 гривень 28 копійок за лікування потерпілого ОСОБА_10 . Також, вироком суду вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у заподіянні ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.

25 вересня 2013 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_11 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка. В подальшому, ОСОБА_10 з метою припинення сварки зібрав речі та вийшов на вулицю з вищевказаної квартири. Слідом за ОСОБА_10 з квартири вийшов ОСОБА_7 та пішов за потерпілим. Коли ОСОБА_10 знаходився біля будинку №3 по вул. Капітана Строкова в м. Фастів, у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, тобто останній, усвідомлюючи суспільну небезпечність характеру свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та показати зневагу до нього, наздогнав його та умисно наніс один удар ножем в область живота. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани живота з пораненням лівої долі печінки і малого сальника та внутрішньочеревною кровотечею, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник та обвинувачений подали апеляційні скарги, в яких просять вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року змінити та засудити ОСОБА_7 за статтею 124 КК України. Підставами для зміни оскаржуваного вироку апелянти зазначають неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, апелянти зазначають про те, що під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, а саме мотив, мета і спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину. При цьому, судом безпідставно не перевірено розкладний ніж потерпілого ОСОБА_10 на предмет його відповідності знаряддю вчинення злочину, а також показання свідка ОСОБА_12 щодо перебування потерпілого в кафе безпосередньо перед заподіянням потерпілому тілесного ушкодження. На переконання обвинуваченого та захисника, висновки суду, зазначені у вироку, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, так як показання обвинуваченого, свідків, експерта, протоколи огляду місця події, протокол слідчого експерименту, проведеного за участю обвинуваченого, висновки експертів, та інші письмові документи, не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 т. 121 КК України, а тому на переконання сторони захисту, є неналежними. Також сторона захисту в апеляційних скаргах вказує на недопустимість протоколів огляду місця події від 25.09.2013, складених за результатами вказаних слідчих дій в кімнаті санпропускника приймального відділення Фастівської ЦРЛ та бетонної площадки біля під`їзду №2 по вул. К.Строкова в місті Фастів, висновку експерта №90 від 24.10.2013, протоколу проведення слідчого експерименту від 30.01.2014, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку з порушенням вимог КПК України при отриманні зазначених доказів. Крім того, на переконання апелянтів, висновок експерта №6/д/130/д від 04.02.2014, який зазначений у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, не виключає також версію обвинуваченого щодо отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, однак у вироку судом не зазначено мотиви відхилення даної частини висновку експерта. Сторона захисту вважає, що зазначена невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження безпосередньо вплинула на вирішення питання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Разом з тим, на переконання апелянтів, під час судового розгляду не спростовано показань обвинуваченого ОСОБА_7 щодо заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження внаслідок перевищення меж необхідної оборони, а тому, враховуючи, що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, суд першої інстанції мав всі підстави для зміни правової кваліфікації обвинуваченого ОСОБА_7 на ст.124 КК України. Також, апелянти зазначають про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову прокурора, заявленого в інтересах Фастівської центральної районної лікарні, який на їх думку необхідно було залишити без розгляду, у зв`язку з не доведенням прокурором з огляду на вимоги п.12 ч.2 ст.36 КПК України наявності у лікарні статусу державної установи.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти поданих апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 374 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються серед іншого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Однак, місцевим судом вказані вимоги кримінального процесуального закону під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 дотримані не були.

Як вбачається із зазначених судом у вироку обставин вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною першою статті 121 КК України, судом першої інстанції взагалі не встановлено, на заподіяння яких саме тілесних ушкоджень ОСОБА_10 був спрямований умисел ОСОБА_7 .

Місцевим судом не встановлено, за яких обставин знаряддя вчинення злочину - ніж опинився у обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки виходячи з обставин злочину, зазначених у вироку, конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник в квартирі АДРЕСА_2 , а умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 у ОСОБА_7 виник біля будинку АДРЕСА_3 .

Крім того, суд першої інстанції у вироку послався на докази, які частково підтверджують показання обвинуваченого щодо заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_10 , при цьому належним чином не спростувавши їх. Зокрема, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, місцевий суд зазначив протокол слідчого експерименту проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 16 січня 2014 року та висновок додаткової судово-медичної експертизи №6/д/130/д від 04 лютого 2014 року, в частині можливості виникнення ушкодження при ударі ножем в живіт власною рукою громадянина ОСОБА_10 , спрямованого руками ОСОБА_7 .

Також, суд у вироку безпідставно послався на заяву потерпілого ОСОБА_10 від 30 липня 2014 року як на доказ винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

На переконання колегії суддів, судом недостатньо застосовано вимоги статей 325, 327 КПК України щодо потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 з метою з`ясування обставин, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначена вище невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду є підставою для скасування вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року, ухваленого щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Новий розгляд кримінального провадження судом першої інстанції необхідно провести у відповідності з вимогами розділу IV КПК України, з урахуванням висновків і мотивів скасування оскаржуваного вироку, за результатами якого ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Що стосується інших доводів апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, то відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Колегія суддів вважає доцільним продовжити дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в межах строку, встановленого в ч.1 ст.197 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 - скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі УДПСУ в м. Києві та Київській області строком на сорок днів, тобто до 19 квітня 2015 року включно.

Судді:
___________________ _____________________ ____________________
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5