Справа № 11а-423 Головуючий
у 1 інстанції Кукса Д.А.
ст.289ч.3,357 КК України Доповідач: Урдюк Т.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року квітня
27 дня Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Михайлишин
Г.Я.

Суддів Урдюк
Т.М., Приколота Ю.А.

з участю
прокурора Сворень
М.

та
адвоката ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області
від 07 грудня 2006 року

Цим вироком:

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця
та жителя

с.Запитів,
Кам"янко-Бузького району, Львівської області, гр.
України, українця, освіта
середня, не працюючого, не одруженого, не
військовозобов"язаного, раніше не судимого

засуджено
за ст. 289 ч.3 КК України на 8 (вісім)років позбавлення волі, з конфіскацією
майна;

за ст. 357 ч.3
КК України на один рік обмеження волі.

Відповідно
до ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим
остаточно визначено покарання на вісім років позбавлення волі, з конфіскацією
майна.

Початок
відбуття покарання засудженому слід рахувати з 28.04.2006 року з моменту
фактичного затримання.

Міру
запобіжного заходу ОСОБА_1залишено - тримання під вартою - до вступу вироку у
законну силу.

Речові докази -
повернуто потерпілому ОСОБА_3

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 11760 гр. матеріальної шкоди, та на
користь ОСОБА_3 5000 гр. моральної шкоди та на користь ОСОБА_4 1500 гр.
моральної шкоди.

З вироку
суду першої інстанції вбачається, що 22 березня 2006 року близько 19 год.30 хв.
ОСОБА_1 біля оперного театру у м. Львові підійшов до таксі „Део Ланос"
д.н. НОМЕР_1 за кермом якого знаходився потерпілий ОСОБА_3, домовився, щоб
останній довіз його до туберкульозної лікарні у м.Львові, і ОСОБА_1 сів на
переднє сидіння пасажира. Під'їхавши до лікарні, останній запропонував водію
зачекати, оскільки, його дружина, яка працювала нібито у лікарні ще зайнята, і
зробив кілька дзвінків. В подальшому, знаходячись в автомобілі ОСОБА_1 з метою
незаконного заволодіння автомобілем „Део-Ланос", та документами на
автомашину, з вимогою віддати документи та ключі наніс удар ножем в тулуб
потерпілого ОСОБА_3, та праве передпліччя, спричинивши потерпілому легкі
тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи. Останній
захищаючись, схопив рукою за лезо ножа, а іншою рукою відкрив свою дверку, вискочив з
автомобіля та побіг в сторону лісопарку, почувши, що викрадач заволодівши транспортним
засобом та документами на автомашину, залишив місце події. Вартість викраденого
автомобіля становила 45 тис.490 гр., а реально завдані збитки потерпілому
становлять - 11760 гр.

На вирок
суду засуджений ОСОБА_1 подано
апеляцію, просить вирок
суду першої інстанції змінити, пом"якшити йому обрану міру покарання,
оскільки вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується
позитивно за місцем проживання, хворіє астмою, на його утриманні мати-інвалід
третьої групи.

Кваліфікація дій
засудженим ОСОБА_1 в апеляції не оспорюється.

Заслухавши
доповідача, прокурора, який просить вирок суду першої інстанції залишити без
зміни, засудженого ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2
на підтримання апеляції, які просять пом"якшити обрану судом міру
покарання, з підстав викладених в апеляції, обговоривши доводи апеляції та
перевіривши матеріали справи, колегія суддів визнала, що апеляція до
задоволення не підлягає.

Висновок
суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ст.289 ч.3
КК України - заволодіння транспортним засобом, поєднане з застосуванням
насильства, небезпечним для життя та здоров"я потерпілим, відповідає
фактичним обставинам справи і підтверджується зібраними у справі та
перевіреними у судовому засіданні доказами, і є об"єктивними і в апеляціях
не оспорюється.

На думку
колегії, суд першої інстанції призначаючи міру покарання засудженому ОСОБА_1
врахував вимоги ст. 65,66,67 КК України.

Судом
взято до уваги, що ОСОБА_1 вперше притягується до кримінальної
відповідальності, розкаявся у вчиненому, разом з тим не займається
суспільно-корисною працею, посередньо характеризується за місцем проживання,
завдані збитки потерпілим не відшкодовано.

Покликання
апелянта на те, що на його утриманні знаходиться мати інвалід не заслуговує до
уваги, оскільки останній не займається суспільно-корисною працею, а, як
вбачається з долученої до матеріалів справи довідки - ОСОБА_5 отримує пенсію в
органах соціального захисту як інвалід ІІІ-ї групи.

Наявність
у ОСОБА_1 захворювання (бронхіальна астма), не може в даному випадку бути
достатньою підставою для зміни вироку і пом"якшення покарання останньому.

Разом з
тим, колегія суддів вважає, що сума завданих збитків 11760 гр. підлягає до
стягнення з ОСОБА_1 на користь лише ОСОБА_4, оскільки саме він є згідно реєстраційного свідоцтва -
власником транспортного засобу DAEWOO
НОМЕР_1 (а.с.15).

Керуючись ст.ст.
365,366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок
Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2006 року
відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляцію без задоволення.

Відповідно
до ст. 365 КПК України даний вирок привести у відповідність, та до стягнення
підлягає 11760 гр. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди.