Ухвала іменем україни 18 грудня 2014 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00019161, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні суду першої інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 09 квітня 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Лисичанська, проживаючого АДРЕСА_1,

якою скасовано вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 26 листопада 2013 року щодо ОСОБА_1, визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину,

в с т а н о в и в:

у касаційній скарзі прокурор, який брав участь у судовому провадженні суду першої інстанції, зазначає вимогу про скасування ухвали Апеляційного суду Луганської області від 09 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 із призначенням нового апеляційного розгляду у зв'язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що судом апеляційної інстанції безпідставно, без надання об'єктивної оцінки доказам, зібраними стороною обвинувачення, прийнято рішення про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Звертає увагу на те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, є закінченим із моменту настання наслідків у вигляді заборгованості із сплати коштів у розмірі, що сукупно складає суму виплат за 6 місяців відповідних платежів. Також указує на безпідставність урахування апеляційним судом обставини, яка свідчить про відсутність умислу на злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, те, що ОСОБА_1 22 червня 2013 року сплатив аліменти на суму 3887 грн. Крім того, вважає, що законодавством не передбачено винятків для причин несплати аліментів, а тому суд не повинен був ураховувати час перебування ОСОБА_1 на лікуванні як об'єктивну причину несплати аліментів.

Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 26 листопада 2013 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 09 квітня 2014 року вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 26 листопада 2013 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Місцевим судом ухвалено визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні злочину за таких обставин.

Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15 листопаду 2005 року ОСОБА_1 був зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 листопада 2005 року і до повноліття дитини.

Знаючи про рішення суду і маючи можливість його виконувати, ОСОБА_1, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), добровільно матеріальну допомогу не надавав, не працював, на обліку в центрі зайнятості населення, як шукаючий роботу не реєструвався, на попередження Лисичанського відділу державної виконавчої служби про необхідність працевлаштування та виплати аліментів на користь ОСОБА_3 не реагував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів із 09 червня 2008 року до 12 червня 2013 року за 61 місяць 6 днів, що в грошовому вираженні складає 16636 грн 56 коп., яка в сукупності перевищує суму виплат за шість місяців відповідних платежів.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.

Відповідальність за ст. 164 КК України настає у разі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). Законом України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI, який набрав чинності 08 березня 2011 року, зазначену статтю кримінального закону доповнено приміткою, якою передбачено, що під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів.

При цьому злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) полягає у тривалому, систематичному і наполегливому ухиленні від виконання цього обов'язку: приховування свого місця проживання, повторне ухилення від сплати аліментів, незважаючи на відповідні попередження, тощо. Ухиленням від сплати аліментів є як пряма відмова від сплати встановлених рішенням суду аліментів, так і різні дії (бездіяльність) особи, яка повинна їх сплачувати, спрямовані на повне чи часткове ухилення від їх сплати.

ОСОБА_1 обвинувачувався і вироком місцевого суду був засуджений за те, що він із 09 червня 2008 року до 12 червня 2013 року злісно умисно ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість по їх сплаті у розмірі 16636 грн 56 коп., що сукупно склало суму виплат за 61 місяць 6 днів.

Апеляційний суд, виправдовуючи ОСОБА_1, указав, що останній після звільнення з роботи самостійно періодично сплачував кошти на утримання дитини, і 22 червня 2013 року додатково сплатив аліменти за 2012 рік на суму 2907 грн, і за 2013 рік - 980 грн. Також суд послався на те, що в порушення вимог Інструкції про проведення виконавчих дій № 74/5 державний виконавець не здійснював систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам, не підрахував розмір заборгованості з аліментів та не повідомив про нього стягувача і боржника, а лише за заявою ОСОБА_1 від 05 жовтня 2012 року направив йому листа від 31 жовтня 2012 року, в якому зазначив, що заборгованість по аліментам за період із 08 червня 2008 року до 01 листопада року складає 11165 грн 65 коп. Окрім того, в ухвалі зазначено, що держаними виконавцями було неправильно визначено заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів, оскільки безпідставно застосовано вимоги ст. 195 Сімейного кодексу України. Також суд звернув увагу на те, що ОСОБА_1 був попереджений про кримінальну відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ст. 164 КК України, лише 12 червня 2013 року, тобто після внесення інформації про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань, при цьому несплата ним аліментів у 2012 році була несистемною і допущеною частково з об'єктивних причин, а працевлаштування у 2008 році було протягом 1 місяця. З цих підстав Апеляційний суд Луганської області дійшов висновку про те, що ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, не було злісним і він не мав умислу на скоєння зазначеного кримінального правопорушення.

З досліджених місцевим судом і наведених у вироку доказів вбачається, що ОСОБА_1 про звільнення з Публічного акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій» із 08 червня 2008 року та про працевлаштування його на роботу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Максим-Парк» державну виконавчу службу не повідомляв. У період із вересня 2008 року до червня 2013 року не працевлаштовувався, на обліку у службі зайнятості не перебував.

З часу постановлення судом рішення від 15 листопаду 2005 року про стягнення аліментів до червня 2013 року ОСОБА_1 періодично частково перераховував аліменти на користь ОСОБА_2, суми яких він визначав самостійно, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, розмір якої сукупно складає більше суми виплат за шість місяців відповідних платежів.

Одночасно доказами, наданими стороною захисту, не спростовано висновок місцевого суду про те, що за період із січня по серпень 2012 року ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 взагалі не сплачував.

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 було письмово повідомлено про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів за період із 08 червня 2008 року до 01 листопада 2012 року на суму 11166 грн 65 коп. ОСОБА_1 після повідомлення його про наявність заборгованості, її не ліквідував і не звертався до державної виконавчої служби для перерахунку заборгованості із узгодженням норми закону, яка повинна застосовуватися при визначенні розміру щомісячних виплат.

Та обставина, що 22 червня 2013 року, тобто після надходження до суду обвинувального акту щодо ОСОБА_1, останній додатково сплатив аліменти за 2012 рік на суму 2907 грн, і за 2013 рік -980 грн не свідчить про відсутність у нього умислу на вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а тому ухвала суду від 09 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді суду належить перевірити доводи апеляцій, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку та з урахуванням усіх обставин прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у належно мотивованому процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні суду першої інстанцій, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 09 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ ___________________ __________________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6