Справа № 11- 475/2007
рік Головуючий у 1-й інстанції: Гапішко В.В.
ст. 190 ч. 4, Доповідач апеляційної інстанції: Губа О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2007
року колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого:
Ржепецького О.П.

суддів:
Чернявського А.С. Губи О.О.

за
участю прокурора: Земляного В.М.

захисника:
ОСОБА_1

потерпілого:
ОСОБА_2

представника
потерпілого:ОСОБА_3

засуджених:
ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянув у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві кримінальну

справу за
апеляціями засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на вирок

Березнегуватського
районного суду Миколаївської області від 13 червня 2007

року, яким засуджено:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. м. т. Березнегувате
Миколаївської

області,
громадянина України, з середньою
освітою,

одруженого,
працюючого одноосібником

сільгоспвиробником
на орендованій землі, проживаючого
АДРЕСА_1, раніше не судимого,

·
за ст. 190
ч. 4 КК
України на 5
років позбавлення волі з конфіскацією майна;

·
за ст. 358 ч. 1 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4
покарання у виді позбавлення волі строком 5 років позбавлення волі з
конфіскацією майна.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування
покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на
підставі ст. 77

КК України у зв'язку з
застосуванням ст. 75 КК України додаткове покарання - конфіскація
майна - виключено.

На підставі п.п.2, 3, 4 ч. 1
ст. 76 КК України на ОСОБА_4
покладені обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання
без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти ці органи про
зміну місця проживання, роботи, навчання,
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця с. м. т. Березнегувате Миколаївської

області,
громадянина України, з вищою
освітою, не

одруженого,
працюючого сільгоспвиробником,

проживаючого АДРЕСА_2, раніше не
судимого,

·
за ст. 190
ч. 4 КК
України на 5 років
позбавлення волі з конфіскацією майна;

·
за ст. 358 ч.3 на 1 рік обмеження волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено
ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення
волі строком 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від
відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на
підставі ст. 77 КК України у зв'язку з застосуванням ст. 75
КК України додаткове покарання - конфіскація майна - виключено.

На
підставі п.п.2, 3, 4 ч. 1
ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покладені
обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти ці органи про зміну
місця проживання, роботи, навчання,
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь
потерпілого ОСОБА_2 500 грн. за юридичну допомогу та моральну шкоду по 5000
грн. з кожного.

За вироком суду
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними та
засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

Мешканці
с. м. т. Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 працювали разом,
використовуючи свої майнові та земельні паї по виробництву
сільськогосподарської продукції. Письмові угоди про сумісну трудову діяльність
не укладали. В серпні 2001 року після збору врожаю, ОСОБА_6
за продану пшеницю отримані гроші залишив собі в якості доходу, так як вважав, що вони належать йому. З цього приводу між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник
спір.

Приблизно
6-7 вересня 2001 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 прийшли до ОСОБА_6, який проживав АДРЕСА_3,
з метою отримання грошей,
які, на думку ОСОБА_4, йому заборгував ОСОБА_6. Але ОСОБА_6 гроші
дати їм відмовився. Тоді ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стали вимагати передати їм в якості застави автомобіль
марки ВАЗ -2109, державний НОМЕР_1,
належним на праві приватної власності мешканцю м. Миколаєва ОСОБА_2, яким ОСОБА_6
користувався за дорученням. ОСОБА_6 добровільно
передав ОСОБА_4 та ОСОБА_5
в якості застави вказаний автомобіль. На той час ОСОБА_6 зловживав
алкогольними напоями і недбало віднісся до вказаних подій. При передачі
автомобіля вказаним особам був переданий також і техпаспорт.

12
вересня 2001 року ОСОБА_4, зловживаючи
довірою ОСОБА_6, який знаходився в стані
алкогольного сп'яніння, принудив ОСОБА_6
у зв'язку з борговим зобов'язанням оформити у державного нотаріуса
Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області
доручення на своє ім'я на право керування і розпорядження вказаним
автомобілем. Проте ОСОБА_6 розуміючи, що він надав доручення на користування і
розпорядження не своїм автомобілем і що дія доручення власника автомобіля
ОСОБА_2 3акінчується 09.10.2001 року,
звернувся до нотаріуса про відміну доручення виданого ОСОБА_4 Але
ОСОБА_4 на вимогу ОСОБА_6
про повернення автомобіля не реагував,
продовжував незаконно ним користуватися.

В жовтні
2001 року ОСОБА_6, діючи на підставі доручення в інтересах ОСОБА_2, звернувся з позовом в Березнегуватський
районний суд Миколаївської області з вимогами вилучити автомобіль із
незаконного володіння ОСОБА_4 В свою чергу ОСОБА_4 звернувся в той же самий суд
з зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_6
боргу у сумі 8600 грн.. Також просив звернути стягнення на автомобіль марки
ВАЗ -2109 і визнати право власності на даний автомобіль, який належав ОСОБА_2 і яким за дорученням
користувався ОСОБА_6

Відповідно
рішення суду від 09.09.2002 року автомобіль витребувано у ОСОБА_4 і повернуто
ОСОБА_2

А
ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12.12.2002 року рішення
районного суду про повернення автомобіля залишено без змін і постановлено нове
рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 борг у сумі 8600 грн.

ОСОБА_4
та ОСОБА_5 ховали вказаний автомобіль від працівників відділу
державної виконавчої служби Березнегуватського району Миколаївської
області, чим не давали можливості
автомобіль вилучити і повернути його власнику ОСОБА_2

Також не
було виконано і рішення апеляційного суду про стягнення боргу з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7

21
жовтня 2003 року ОСОБА_4, діючи за
попередньою змовою з ОСОБА_5
, з метою незаконного заволодіння
автомобілем ОСОБА_2 марки ВАЗ - 2109,
державний НОМЕР_1, від імені власника автомобіля ОСОБА_2, оформив на ОСОБА_5
у приватного нотаріуса Новоодеського нотаріального округу
Миколаївської області доручення на право користування та розпорядження
автомобілем, яке підробив., а саме: підпис, рукописний текст - прізвище, ім'я та по батькові ОСОБА_2 в даному
дорученні і його копії виконав ОСОБА_4,
а не власник автомобіля ОСОБА_2. Також підробив під реєстраційним
номером 1895 реєстру нотаріуса для реєстрації нотаріальних дій підпис, рукописний текст від імені ОСОБА_2 В
дорученні вказавши паспортні дані не ОСОБА_2,
а громадянина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживаючого по АДРЕСА_4, який
ніякого відношення до вказаних осіб не мав.

28.10.2003
року ОСОБА_5 і ОСОБА_4 звернулись в МРЕО ОДАІ Миколаївської області, з наданням завідомо підробленого документу
-доручення від 21.10.2003 року на право розпоряджатись автомобілем ВАЗ
-2109, належним ОСОБА_2 А тому ввели в
оману підрозділ реєстрації ОВС і зняли з обліку вказаний автомобіль з правом
його продажу. З метою продажу автомобіля і завуалірування своїх злочинних
дій, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися з проханням до свого знайомого ОСОБА_9
зареєструвати вказаний автомобіль на своє ім'я,
запевнивши його, що власник
автомобіля ОСОБА_2 надав їм доручення на розпорядження автомобілем.

30.10.2003 року
ОСОБА_9 за допомогою ОСОБА_5 зареєстрував на своє ім'я в Снігурівському МРЕО
ОДАІ УМВС України в Миколаївській області.

22.11.2003
року ОСОБА_10 та
ОСОБА_5 на автомобільному
ринку м. Миколаєва продали автомобіль ОСОБА_2
покупцю ОСОБА_11 за 2650 доларів США, що по курсу Національного Банку України складає 14129
грн. 53 коп. і отримані гроші привласнили.

В
подальшому ОСОБА_11 вказаний автомобіль продав ОСОБА_12.

Діями
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_2
3авдано матеріальну шкоду у особливо великих розмірах на суму 17.000 грн.

На вирок суду
подані апеляції:

- засуджений ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та

постановити відносно нього виправдувальний вирок. Посилається на те, що у

матеріалах справи відсутні докази щодо вчинення ним та ОСОБА_7 по

відношенню до ОСОБА_2 шахрайства за попередньою змовою групою осіб.

Не вказано яким саме чином вони обманули чи зловжили довірою ОСОБА_2, з яким не мали ніяких відносин. Також
ОСОБА_2. не передавав їм

автомобіль і вони не повідомляли йому жодних неправдивих відомостей. На

думку апелянта, не доведено ні
матеріалами слідства ні в судовому засіданні

їх умисел на підробку доручення. Судом не було обґрунтовано, як ОСОБА_4

підробив доручення. На його думку,
суд не дав оцінки висновкам додаткової

судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту

судових експертиз від 28.04.2007 року. Не дав належної оцінки поясненням

ОСОБА_2, ОСОБА_9- та ОСОБА_13. Стверджує в апеляції, що

довіреність передав йому саме ОСОБА_2 і про це свідчать пояснення

останнього, від яких той в
подальшому відмовився. Оспорює вартість

автомобіля ВАЗ - 2109, належного
ОСОБА_2 та вважає, що сума

моральної шкоди по 5000 грн. з них стягнута необгрунтовано.

- засуджений ОСОБА_4 просить вирок суду скасувати та постановити

відносно нього виправдувальний вирок. Посилається, що висновки суду про

доведеність його вини не відповідають фактичним обставинам справи, а

також ці висновки зроблені без дослідження всіх доказів по справі. На думку

апелянта, всі відносини між ним та ОСОБА_6 є
цивільно-правовими і

вирішені вони у порядку цивільного судочинства. Рішення судових органів

було прийнято до виконання державною виконавчою службою. Також

посилається на те, що ніяких
документів щодо реєстрації автомобіля

ОСОБА_2 не підробляв і про це свідчать пояснення свідка ОСОБА_14. Обставини
виготовлення підробленого документа, на
думку апелянта,

досудовим слідством не встановлено. Стверджує, що підроблений документ

ОСОБА_5 передав сам ОСОБА_2. Посилається на неправдивість

пояснень ОСОБА_2 Крім того,
посилається на те, що висновки

автотоварознавчої експертизи відносно вартості автомобіля ОСОБА_2,

не дають підстав
для кваліфікації його дій за ч. 4
ст. 190 КК України.

В
запереченнях потерпілий ОСОБА_2 просить апеляції засуджених залишити без
задоволення, а вирок суду - без зміни.
Посилається, що відносини, які виникли між ним і засудженими вийшли за
межи цивільно-правових. Вважає, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили по відношенню до нього шахрайство в особливо
великих розмірах, оскільки в вересні
2001 року безпідставно заволоділи належним йому автомобілем ВАЗ - 2109, чим заподіяли значну моральну і матеріальну
шкоду.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засуджених
ОСОБА_4, ОСОБА_5
та його захисника ОСОБА_1, які підтримали апеляції і просили вирок суду скасувати та
постановити виправдувальний вирок,
заперечення потерпілого ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 відносно
апеляцій засуджених, а також які
настаювали на притягненні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на притягненні
до кримінальної відповідальності, думку
прокурора Земляного В.М. про залишення
вироку суду без зміни, перевіривши
матеріали кримінальної справи,
обговоривши доводи апеляцій,
колегія суддів вважає, що
апеляції засуджених підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами
кримінальної справи достовірно встановлено,
що в серпні 2001 року ОСОБА_6
самостійно після збору врожаю продав пшеницю, а отримані гроші залишив собі в якості
доходу, вважаючи, що вони належать йому. З цього приводу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник
спір. 6-7 вересня 2001 році ОСОБА_6
на вимогу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про повернення боргу добровільно передав автомобіль ВАЗ -
2109, яким він користувався за
дорученням, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
в якості застави. А через декілька днів ОСОБА_6 видав на ім'я
ОСОБА_4 доручення на користування і розпорядження зазначеним автомобілем, який на праві власності належав ОСОБА_2 В
подальшому ОСОБА_6 це
доручення скасував через нотаріуса. Наявність боргу в сумі 8600 грн. у ОСОБА_6 перед ОСОБА_4
підтверджується судовими рішеннями (т. 1 а.с.
61-62, 63-64, 78).

Таким
чином, колегія суддів вважає, що зазначені дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
підпадають під диспозицію ст. 190 КК України, оскільки взаємовідносини між ними та ОСОБА_6 мали
цивільно-правовий характер.

В подальшому
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після відкриття виконавчого провадження за рішенням суду
про вилучення автомобіля марки ВАЗ - 2109,
належного потерпілому ОСОБА_2 на підставі правових документів, ховали зазначений автомобіль від працівників
відділу державної виконавчої служби Березнегуватського району Миколаївської
області, чим

самовільно, всупереч установленному порядку, утримували автомобіль ВАЗ -2109, який в їх розпорядженні знаходився з 2001
року.

А жовтні
2003 року ОСОБА_4 оформив доручення на ОСОБА_5
від 21.10.2003 року на право користування та розпорядження
автомобілем, належним ОСОБА_2, в якому підробив підпис, рукописний текст (прізвище, ім'я по батькові ОСОБА_2) та його копії.
Також підробив підпис і рукописний текс від імені ОСОБА_2 під реєстраційним
номером 1895 реестра нотаріуса для реєстрації нотаріальних дій. При цьому в
дорученні вказав паспортні дані не ОСОБА_2,
а громадянина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4,
проживаючого АДРЕСА_5, який
ніякого відношення до вказаних осіб і подій не мав.

28
жовтня 2003 року ОСОБА_5
та ОСОБА_4, надавши в МРЕО ОДАІ
Миколаївської області завідомо підроблений зазначений вище документ, зняли автомобіль ВАЗ - 2109 з обліку з правом
його продажу.

Потім
цей автомобіль ОСОБА_4 та ОСОБА_5
. зареєстрували за згодою ОСОБА_9 на ім'я останнього.

30
жовтня 2003 року ОСОБА_9 за підробленим дорученням від імені ОСОБА_5 , за допомогою останнього зареєстрував на своє
ім'я в Снігурівському МРЕО ОДАІ УМВС України В Миколаївській області автомобіль
і отримав посвідчення на його реєстрацію.

В
подальшому автомобіль ВАЗ - 2109 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали
на автомобільному ринку в м. Миколаєві.

На
підставі наведеного, колегія судців
вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самовільно,
всупереч волі власника автомобіля ОСОБА_2, забрали майно у ОСОБА_6, який користувався зазначеним автомобілем за
довіреністю, в рахунок погашення
боргу, а потім за підробленими
документами вчинили неправомірні дії по розпорядженню майном - автомобілем ВАЗ
- 2109, належного ОСОБА_2, оскільки за рішенням суду автомобіль повинен
був бути повернутий безпосередньому власнику ОСОБА_2, який наполягає на притягненні ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності. А
тому дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по самовільному, всупереч установленому законом порядку, утриманню майна (автомобіля) ОСОБА_2 і
подальшого його продажу, які спричинили
значну шкоду власнику, необхідно
кваліфікувати за ст. 356 КК України.

Твердження
апелянтів про те, що вони не вчиняли
злочин передбачений ст. 358 КК України є помилковими, оскільки спростовується

вище
наведеними доказами. Крім того,
потерпілий ОСОБА_2. категорично стверджує, що він ніколи не давав ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 доручення на розпорядження
належним йому автомобілем ВАЗ - 2109. Доручення на розпорядження автомобілем
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оформляли самостійно без його втручання. Він на їх
проханням ніяких документів, в тому
числі і у нотаріуса, не підписував і в
нотаріальну контору не ходив. Це твердження потерпілого підтверджується висновками
судово-почеркознавчої експертизи (т.1 а.с.
214, 217, 218-219,
220) та додаткової експертизи (т.3 а.с.
395 - 398), де зазначається, що потерпілий ОСОБА_2 не виконував рукописних
записів та не вчиняв підпис в дорученні на ім'я ОСОБА_5
та в реєстрі нотаріальних дій. Також це твердження ОСОБА_2
підтверджується тим, в дорученні на
розпорядження автомобілем вказані паспортні дані не ОСОБА_2, а іншої особи, яка не має до дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ніякого
відношення.

Не
довіряти зазначеним поясненням потерпілого у суду першої інстанції не
було, оскільки вони були послідовними і
узгоджуються доказами перепровіреними в судовому засіданні.

Також є
неспроможними і твердження апелянтів про те,
що суд не дав ніякої оцінки висновкам додаткової судово почеркознавчої
експертизи. Суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_2. підпису, рукописного тексту в дорученні на право
користування та розпорядження автомобілем та в реєстрі нотаріальних дій не
вчиняв. Цей висновок має місце не тільки в зазначеній експертизі, але і в основних. Крім того, необхідно зазначити і про це свідчать
матеріали справи, що автомобіль ВАЗ -
2109, належний ОСОБА_2 на протязі
тривалого часу знаходився у користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5

А тому
висновок суду першої інстанції про те, що
ОСОБА_10 та ОСОБА_5 вчинили підроблення документа з метою його використування
і дійсно його використовували є правильним,
оскільки підтверджується поясненнями потерпілого ОСОБА_2, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16,
ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_12. і ОСОБА_19,
ОСОБА_20 та іншими. Крім того, це
підтверджується і письмовими доказами.

Ці дії
ОСОБА_10 за ст. 358 ч. 1 КК України та ОСОБА_5
за ст. 358 ч.3 КК України судом кваліфіковані правильно.

При призначенні
покарання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за ст.
356 КК України колегія суддів відповідно до вимог ст. 65
КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про їх особу, які характеризуються позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не
притягувалися, мають постійне місце
роботи і проживання. Крім того, колегія
суддів

ураховує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили
злочини невеликої тяжкості. Обставин,
які обтяжують покарання, по
справі відсутні.

З
урахуванням наведеного, колегія суддів
вважає, що виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, зі звільненням їх від відбування покарання з
випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на них
обов'язків, передбачених ст. 76
КК України.

Задовольняючи
цивільний позов ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, суд послався на те, що враховує матеріальну забезпеченість
ОСОБА_4 та ОСОБА_5
, які спроможні виплатити потерпілому
по 5000 грн. кожний, оскільки на їх
майно накладено арешт в достатній кількості для забезпечення позову і мають
можливість сплатити збитки. Також суд послався на характер і тривалість
страждань ОСОБА_2, тяжкість вимушених
змін у його житті. Але не вказав конкретно які страждання переніс потерпілий і
в чому є тяжкість вимушених змін у житті потерпілого, тобто не розкрив яку моральну шкоду заподіяли
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілому. Крім того,
із тексту протоколу судового засідання вбачається, що потерпілий ОСОБА_2. в судових дебатах
просив з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнути по
1000 грн. моральної шкоди з кожного (т. З ах. 417). В репліці потерпілий
просить вже стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку 10000 грн.
моральної шкоди (т. З а.с. 417 зворот).
Також в протоколі судового засідання потерпілий не пояснював в чому виражається
тяжкість вимушених змін у житті потерпілого. Він тільки пояснив, що переніс моральний стрес у зв'язку з
тим, що на протязі довгого часу не було
відомостей про автомобіль. Більше ніяких пояснень потерпілий з цього приводу не
давав (т.3 а.с. 192).

В
зв'язку з наведеним, колегія суддів
вважає, що вирок суду в частині
стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральної
шкоди підлягає скасуванню, а справа
направленню на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Вирок
Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2007 року
відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити.

Дії
ОСОБА_4 перекваліфікувати з ч. 4
ст. 190 КК України на ст.
356 КК України і призначити йому покарання у виді арешту строком на 1
місяць.

На
підставі ст. 70 ЮС України за сукупністю злочинів, передбачених
ст. ст. 358 ч. 1,
356 КК України, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у
виді обмеження волі строком на 2 роки.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від
відбування покарання з випробуванням, з
іспитовим строком 1 рік.

На
підставі п.п.2, 3, 4 ч. 1
ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покласти
наступні обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання
без дозволу органу кримшально-виконавчої системи; повідомляти ці органи про
зміну місця проживання та роботи,
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримшально-виконавчої
системи.

Дії
ОСОБА_5 перекваліфікувати з ч. 4
ст. 190 КК України на ст.
356 КК України і призначити йому покарання у виді арешту строком на 1
місяць.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених
ст. ст. 358 ч. 1,
356 КК України, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі строком на 1
рік.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з
випробуванням, з іспитовим строком 1
рік.

На
підставі п.п.2, 3, 4 ч. 1
ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покласти наступні обов'язки: не виїжджати за
межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи; повідомляти ці органи про зміну місця проживання
та роботи, періодично з'являтися для
реєстрації в органи кримшально-виконавчої системи.

Зазначений
вирок відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині стягнення з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральної
шкоди скасувати, а справу в цій частині
направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства

В решті даний
вирок залишити без змін.