Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________________
Справа №503/1945/14-к
Провадження №1-кп/503/16/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2015 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кодимі Одеської області кримінальне провадження №0000577, зареєстроване 16 вересня 2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, по звинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працездатного, непрацюючого, співмешкає, має на утриманні двох малолітніх дітей, судимого 25 лютого 2013 року Балтським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 15 та частиною 2 статті 185 КК України,

- з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 16 вересня 2014 року біля третьої години ночі, немаючи власних грошових коштів для придбання пального, з метою викрадення бензину з бензобака автомобіля, заздалегідь взявши з собою порожню пластикову каністру ємністю 10 літрів та гумовий шланг довжиною 1 метр, прибув до багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , де з бензобаку припаркованого на придомовій території автомобіля марки «ВАЗ-2106», державний номерний знак « НОМЕР_1 », який належить потерпілому ОСОБА_5 , намагався таємно викрасти 10 літрів бензину, для чого відкрив кришку бензобаку, вставив у горловину бензобаку гумовий шланг та почав зливати з бензобаку в заготовлену ним каністру бензин марки «А-95-Євро4-Е5», вартістю 16 грн.40 коп. за 1 літр, однак в цей час був виявлений власником автомобіля потерпілим ОСОБА_5 , після чого, небажаючи бути затриманим, з метою уникнення кримінальної відповідальності, покинув знаряддя злочину, зокрема каністру із бензином та гумовий шланг, та з місця вчинення крадіжки намагався втекти, однак був затриманий потерпілим, не довівши свого злочинного наміру до кінця з незалежних від його волі причин.

У зв`язку з цим дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.15 та ч.2 ст.185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинений повторно, не доведений до кінця з незалежних від його волі причин.

Така ж правова кваліфікація підтримана прокурором і в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Втім, пред`явлене ОСОБА_3 в ході досудового розслідування звинувачення свого підтвердження в суді не знайшло.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 під час допиту пояснив, що 16 вересня 2014 року біля 3 години ночі він рухався на автомобілі свого брата ОСОБА_6 марки «Москвич» в м.Кодима по вул.Леніна та помітив, що в автомобілі закінчується бензин. У зв`язку з тим, що у нього були відсутні необхідні грошові кошти для придбання бензину на АЗС вирішив зупинитись та злити з якогось автомобіля літр-два бензину для того, щоб доїхати до себе додому в с.Шершенці Кодимського району. Для цього зупинився неподалік п`ятиповерхового будинку, взяв з багажнику автомобіля порожню каністру ємністю 10 літрів та гумовий шланг від насоса, довжиною біля 1 метра, після чого підійшов до автомобіля «ВАЗ-2106», який знаходився біля будинку, відкрив лючок бензобаку, відкрутив кришку та вставив у горловину баку шланг, після чого почав зливати бензин з бензобаку в каністру. Однак, в цей момент в автомобілі спрацювала сигналізація і до нього почав наближатись невідомий йому чоловік, після чого він спробував втекти, але був затриманий потерпілим.

При цьому, неодноразово уточнював, що мав намір викрасти біля 1-2 літрів бензину, що йому було достатньо для того, щоб доїхати додому, де в нього була необхідна кількість бензину. Викрадати більшу кількість бензину не хотів. До того ж, у нього не було змоги заповнити всю каністру об`ємом 10 літрів, оскільки в нього був лише шланг від насоса з маленьким діаметром, а тому на заповнення всієї каністри пішло б дуже багато часу.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 16 вересня 2014 року на власному автомобілі марки «ВАЗ-2106», державний номерний знак « НОМЕР_1 » приїхав в гості до своїх знайомих, які проживають в АДРЕСА_2 . Біля третьої години ночі вирішив повертатись додому, але вийшовши з під`їзду будинку, побачив біля свого автомобіля невідомого хлопця, який намагався з бензобаку злити бензин. Після цього потерпілий почав бігти до свого автомобіля, однак невідомий, побачивши його, покинув шланг та каністру, а сам почав втікати. Пробігши біля 50 метрів, потерпілий наздогнав крадія та кинув його на землю, після чого викликав працівників міліції. Під час огляду біля свого автомобіля побачив гумовий шланг довжиною біля одного метра та пластикову каністру, в якій знаходилась близько 200-300 грамів бензину. На момент крадіжки в баку автомобіля знаходилось біля 10-15 літрів бензину. В даний час будь-яких претензій до обвинуваченого не має.

Відповідальність за замах на вчинення повторного викрадення чужого майна має кваліфікуватись за відповідною частиною статті 15 та ч.2 ст.185 КК України.

Умовою настання кримінальної відповідальності, передбаченої цією статтею кримінального кодексу України, є наявність в діях особи складу злочину.

Суб`єктом цього злочину може бути осудна особа, яка досягла 14-річного віку.

Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив.

З об`єктивної сторони крадіжка відноситься до злочинів з матеріальним складом, тому, окрім діяння, обов`язковими її ознаками є матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається вартістю цього майна.

Вартість викраденого майна є необхідною умовою для розмежування дрібного викрадення майна від кримінально караного викрадення.

Так, відповідно до ст.51 КУпАП викрадення майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення діяння не перевищує 0.2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Пленум Верховного Суду України в п.1 постанові №9 від 28 травня 2004 року «Про деякі питання застосування судами України адміністративного та кримінального законодавства у зв`язку з набранням чинності Законом України від 22 травня 2003 року "Про податок з доходів фізичних осіб" вказав, що у разі, коли норми відповідних законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації правопорушень або злочинів, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 п.6.1 ст.6 Закону для відповідного року, розмір якої дорівнює 50% однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного податкового року.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» у 2014 році встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 1218 грн. Відтак, розмір податкової соціальної пільги у 2014 році складав 609 грн.

Отже, для кваліфікації викрадення чужого майна за ст.185 КК України необхідно, щоб вартість викраденого майна становила не менше 121 грн.80 коп. (609 х 0.2).

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При цьому відповідно до ст.ст.85 та 86 КПК України ці докази мають бути належними, тобто прямо чи непрямо підтверджувати існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, та допустимими, тобто отриманими в порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні належними та допустимими доказами, окрім іншого, має бути доведено: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушення.

Згідно зі ст.92 КПК України обов`язок доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора.

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурором в якості доказів надано:

- протокол огляду місця вчинення злочину від 16 вересня 2014 року, з якого вбачається, що біля належного потерпілому ОСОБА_5 автомобіля «ВАЗ-2106» була виявлена пластикова каністра ємністю 10 літрів із залишками бензину та гумовий шланг;

- протокол допиту ОСОБА_3 в якості підозрюваного від 29 вересня 2014 року, в ході якого він вказав про намір викрасти з бензобаку належного потерпілому автомобіля 10 літрів бензину;

- протокол слідчого експерименту від 29 вересня 2014 року, під час проведення якого ОСОБА_3 розповів, що з бензобака належного потерпілому автомобіля він мав намір викрасти 10 літрів бензину;

- показання свідка ОСОБА_7 , надані ним 23 серпня 2014 року в ході досудового розслідування;

- надані в судовому засіданні показання свідків ОСОБА_8 (пойнятої при проведенні слідчого експерименту) та слідчого Кодимського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 , який здійснював досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні;

- свідчення потерпілого ОСОБА_5 ;

- фіскальний чек №2568 від 27 вересня 2014 року по вартість 1 літра бензину марки «А-95-Євро4-Е5».

Таким чином, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення прокурор доводить показаннями самого обвинуваченого, наданими ним в ході досудового розслідування під час допиту в якості підозрюваного та при проведенні з ним слідчого експерименту; показаннями свідка ОСОБА_7 , наданими ним в ході досудового розслідування; показаннями потерпілого ОСОБА_5 , а також свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , які вони надали в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження; протоколами огляду місця вчинення злочину від 16 вересня 2014 року та слідчого експерименту від 29 вересня 2014 року; фіскальним чеком №2568 від 27 вересня 2014 року по вартість бензину.

Відповідно до ч.1 ст.95 КПК України показання у кримінальному провадженні - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Згідно з ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. При цьому, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Відтак, показаннями, які містяться у протоколі допиту ОСОБА_3 в якості підозрюваного від 29 вересня 2014 року, суд не може обґрунтовувати свої висновки та покладати їх в основу винуватості ОСОБА_3 .

З цих же підстав, суд не може обґрунтовувати винуватість ОСОБА_3 і його ж показаннями, наданими ним під час проведення слідчого експерименту від 29 вересня 2014 року, оскільки ця процесуальна дія складається з двох етапів: 1) надання показань і 2) демонстрації цих показань на місці вчинення діяння, і за своєю правовою природою вцілому являє собою показання особи.

Відтак, показання, надані ОСОБА_3 29 вересня 2014 року під час допиту в якості підозрюваного та тоді ж під час проведення слідчого експерименту відповідно до ч.4 ст.95 КПК України визнаються судом недопустимими доказами, якими не може доводитись винуватість обвинуваченого.

З цих же підстав судом визнається недопустимим доказом показання свідка ОСОБА_7 , надані ним в ході досудового розслідування, оскільки вказана особа в судовому засіданні не допитувалась. До того ж протокол допиту вказаного свідка датовано 23 серпня 2014 року, тобто до дня вчинення інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, а допит свідка здійснено особою, повноваження якої на вчинення цієї процесуальної дії належним чином не підтверджені.

Прямо на доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема на спробу викрасти саме 10 літрів пального, не вказують і свідчення потерпілого ОСОБА_10 , який лише констатував факт виявлення обвинуваченого при спробі злити з бензобаку бензин та його подальше затримання. Отже, цими показаннями прокурор не довів винуватості ОСОБА_3 .

Надані в судовому зсіданні свідком ОСОБА_8 показання також не доводять провини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, позаяк вказана особа в судовому засіданні пояснила лише те, що вона в якості понятого була присутньою при проведенні із ОСОБА_3 слідчого експерименту, однак чи вказував обвинувачений про кількість бензину, яку він хотів викрасти, вона не чула. Отже показання свідка ОСОБА_8 прямо не вказують на винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема на його намір викрасти саме 10 літрів пального.

Слідчий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 29 вересня 2014 року під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження він допитував ОСОБА_3 в якості підозрюваного та під час допиту останній повідомив, що хотів викрасти з бензобаку належного потерпілому ОСОБА_5 автомобіля 10 літрів бензину. Такі ж показання ОСОБА_3 надав і при проведенні з ним слідчого експерименту.

Однак, цими показаннями прокурор також не вправі доводити винуватості ОСОБА_3 , оскільки своїми показаннями слідчий лише констатує які свідчення ОСОБА_3 надавав в ході досудового розслідування кримінального провадження. Втім, надані ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні свідчення у відповідності з вимогами ч.4 ст.95 КПК України не можуть покладатись судом в основу доказування його провини.

Окрім цього, показання слідчого ОСОБА_9 надані зі слів обвинуваченого ОСОБА_3 , тобто з чужих слів, у зв`язку з чим, у відповідності з вимогами ч.ч.6 та 7 ст.97 КПК України не можуть буті визнані допустимим доказом.

Так, відповідно до ч.ч.6 та 7 ст.97 КПК України показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо це показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті. У будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони надаються слідчим стосовно пояснень осіб, наданих слідчому під час здійснення ним кримінального провадження.

Отже, у відповідності з вимогами ч.ч.6 та 7 ст.97 КПК України показання слідчого ОСОБА_9 визнаються судом недопустимим доказом.

Протокол огляду місця вчинення злочину від 16 вересня 2014 року в ході якого біля належного потерпілому ОСОБА_5 автомобіля були виявлені гумовий шланг довжиною 105 см. та пластикова каністра об`ємом 10 літрів, в якій знаходилось 300 грамів бензину, також не може бути доказом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України, позаяк лише фіксує факт спроби викрадення ним бензину (що обвинуваченим не заперечується), проте жодним чином не доводить наміру обвинуваченого на викрадення саме 10 літрів бензину.

В ході огляду вилученої каністри було встановлено, що в ній знаходиться лише 300 грамів бензину (протокол огляду предмету від 20 вересня 2014 року).

При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що в автомобілі, яким він керував, інших ємностей, в які можна було б злити необхідні йому літр-два бензину не було, а була лише одна порожня пластикова каністра об`ємом 10 літрів, яку він і взяв. Окрім цього, пояснив, що в якості шлангу для злиття бензину використовував шланг від ручного насосу, який знаходився в багажнику автомобіля і який мав дуже маленький внутрішній діаметр, тому за його допомогою він фізично не міг злити 10 літрів бензину, оскільки на це необхідно було витрати дуже багато часу.

У зв`язку з сим, сама по собі наявність у обвинуваченого каністри ємністю 10 літрів не може бути доказом його наміру викрасти саме таку кількість пального.

Отже, протокол огляду місця вчинення злочину від 16 вересня 2014 року також прямо не вказує на винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема не доводить його наміру викрасти саме 10 літрів бензину.

З наданого прокурором фіскального чеку ТОВ «Прайм-Ресурс» від 27 вересня 2014 року вбачається, що вартість 1 літра бензину марки А-95-Євро-Е5 складає 16 грн.40 коп.

В той же час, вказаний фіскальний чек виданий 27 вересня 2014 року, а інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення мало місце 16 вересня 2014 року, тобто за десять днів до придбання пального за вказаним чеком.

Отже, вказаний фіскальний чек прямо не вказує на те, що станом на 16 вересня 2014 року в баку належного потерпілому автомобіля знаходився саме бензин марки А-95-Євро-Е5, а також не доводить вартості цього бензину саме на момент спроби його викрадення.

Окрім цього, під час огляду місця вчинення злочину у вилученій каністрі були виявлені залишки бензину, однак будь-якого експертного дослідження цієї рідини щодо встановлення її виду та класу, а також тотожності з пальним, що перебувало в баку автомобіля потерпілого, слідчим під час досудового розслідування не проводилось. Не заявлялись такі клопотання стороною обвинувачення і в ході судового розгляду цього кримінального провадження.

Відтак, надані прокурором докази у вигляді показань ОСОБА_3 , наданих ним в ході досудового розслідування під час допиту в якості підозрюваного та при проведенні слідчого експерименту, а також показання свідка ОСОБА_11 та слідчого ОСОБА_9 , як недопустимі докази, не можуть бути використанні для доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Інші надані прокурором докази, зокрема показання потерпілого ОСОБА_5 , показання свідка ОСОБА_8 , протоколи огляду місця вчинення злочину та слідчого експерименту, а також фіскальний чек від 27 вересня 2014 року у передбаченому законом порядку не доводять винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, позаяк не доводять йому наміру викрасти саме 10 літрів пального.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пленум Верховного Суду України в п.п.18 та 19 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01 листопада 1996 року, вказав, що при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріпленого у ч.1 ст.62 Конституції принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої (ч.3 ст.62 Конституції).

Згідно вимог ч.ч.2 та 4 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ч.3 ст.373 КПК України суд може ухвалити обвинувальний вирок лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. При цьому, суд не може обґрунтовувати обвинувальний висновок на припущеннях. Якщо не доведено вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, або не доведено, що в діянні цієї особи є склад кримінального правопорушення, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Отже, ненадання прокурором належних та допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема недоведення його наміру викрасти саме 10 літрів пального, та неспростовані твердження обвинуваченого про кількість бензину, який він мав намір викрасти, а це літр-два бензину, вартість якого не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України, та містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП, унеможливлює ухвалення судом обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні.

З врахуванням викладеного, виходячи із закріпленого в ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України принципу презумпції невинуватості, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності з положеннями ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого відповідно до обвинувального акта обвинувачення, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, діючи в межах своїх повноважень, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд вважає необхідним виправдати ОСОБА_3 за ч.1 ст.15 та ч.2 ст.185 КК України у зв`язку з не доведеністю прокурором наявності в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Речові докази у кримінальному провадженні, зокрема пластикова каністра ємністю 10 літрів та гумовий шланг довжиною 1 метр 05 см. відповідно до ч.9 ст.100 КПК України підлягають поверненню ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.366-368, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати невинуватим у предявленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 15 та частиною 2 статті 185 КК України, та відповідно до пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України виправдати його за цим обвинуваченням.

Речові докази: пластикову каністру ємністю 10 літрів та гумовий шланг довжиною 1 метр 05 см. повернути виправданому ОСОБА_3 .

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Потерпілому копію вироку направити в порядку, передбаченому ч.7 ст.376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1