Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

06 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001700 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернігові, раніше судимого: 03.07.2006 вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на п`ять років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на два роки; 21.06.2007 вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, на сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, звільненого з місць позбавлення волі 09.08.2013 умовно-достроково з невідбутою частиною покарання один рік десять днів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі якої засуджено до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо судових витрат та речових доказів по справі.
Судом ОСОБА_6 визнано винною у тому, що 07 березня 2015 року близько 08:00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів звернувся до адміністратора готелю «Чигорінський», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Чигоріна, 59, ОСОБА_7 , щоб забронювати кімнату у вказаному готелі на одну добу, надавши при цьому для реєстрації паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 та заселився в кімнату № 3 готелю. Продовжуючи свій злочинний умисел, близько 23 год. 30 хв. цього ж дня ОСОБА_6 знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, від`єднав від електромережі плазмовий телевізор чорного кольору марки «Toshiba 32P11300 DG», ТВ-тюнер «Orton X 80» та забравши від них два пульти дистанційного управління, розмістив вказані речі на підвіконні кімнати № 9 готелю та відкрив вікно.
Після цього, ОСОБА_6 покинув зазначену кімнату через двері, вийшов з готелю, підійшов до залишеного відкритим вікна з подвір`я, переконавшись, що за діями ніхто не спостерігає, таємно від інших, через попередньо залишене відкритим вікно, проник до кімнати № 9 готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », звідки викрав плазмовий телевізор «Toshiba32P11300 DG», ТВ-тюнер «OrtonX 80» та два пульти дистанційного управління, загальною вартістю 6120 грн., чим спричинив власнику майна ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму. В подальшому Портний розпорядився викраденими речами на власний розсуд.
Не погоджуючись із вироком суду, заступник прокурора м. Києва (надалі - прокурор) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначений вирок в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, прокурор посилається на те, що вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також у зв`язку з необґрунтованим звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням.
Як вважає прокурор, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не мотивував належним чином свого рішення, оскільки не надав правової оцінки тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставинам справи, даним про особу обвинуваченого, характеру та ступеню його суспільної небезпечності.
Зокрема, судом не враховано належним чином, що ОСОБА_6 раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, має не зняті та не погашені в установленому порядку судимості, на час скоєння злочину та розгляду справи в суді суспільно корисною працею зайнятий не був.
Викладене, на думку прокурора, свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_6 , його схильність до вчинення злочинів проти власності, стійку антисоціальну спрямованість та вперте небажання стати на шлях виправлення, а тому реальне покарання буде більш тяжким, проте достатнім для виправлення та перевиховання засудженого, а також попередження вчинення нових злочинів, порівняно з покаранням такого самого виду та розміру, із застосуванням ст. 75 КК України.
В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду щодо нього залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва відхилити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати; надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та поєднаній з проникненням до іншого приміщення, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, які були досліджені в судовому засіданні, та які не викликають сумнівів у своїй достовірності.
Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій ОСОБА_6 , ці обставини, у відповідності до вимог, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, а тому суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуваний вирок лише в межах апеляційної скарги, а саме в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Як вбачається з вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому, як прямо зазначено у вироку, суд визнав обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання: визнання ОСОБА_6 своєї вини, щире каяття та повне відшкодування завданих злочином збитків, а також відсутність обставин, які б обтяжували покарання.
В якості обставин, що характеризують особу обвинуваченого, суд врахував те, що ОСОБА_6 раніше судимий, має постійне місце проживання, за місцем реєстрації характеризується позитивно, має середню спеціальну освіту, тимчасово не працює, проте за місцем останньої роботи характеризується позитивно на обліку лікарів нарколога, психіатра не перебуває, одружений.
З огляду на ступінь тяжкості скоєного злочину та конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, встановлені обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, добровільне повне відшкодування завданих потерпілому збитків, а також позицію потерпілого, який не мав до обвинуваченого жодних претензій та не наполягав на його суворому покаранні, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки та, з урахуванням наведених вище обставин, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього ст. 75 КК України, прийнявши рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчинення ним нових злочинів.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, призначене ОСОБА_6 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості та служити підставою для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65, 75 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, що свідчить про його антисоціальну спрямованість та вперте небажання стати на шлях виправлення, то вони жодним чином не спростовують висновку суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, з огляду на наступне.
По-перше, в апеляційній скарзі прокурора не наведено будь-яких переконливих даних, які б свідчили про те, що, після звільнення ОСОБА_6 з місць позбавлення волі і до моменту вчинення злочину, за який його засуджено, він вів антисоціальний спосіб життя та вперто не бажав стати на шлях виправлення.
По-друге, наявна у ОСОБА_6 судимість за злочин проти власності фактично потягла за собою наслідки у вигляді кваліфікації його дій за такою кваліфікуючою ознакою, як повторність, а тому зазначена обставина не могла бути врахована при призначенні йому покарання, як така, що його обтяжує або вимагає призначення лише реального покарання у виді позбавлення волі.

По-третє, закон України про кримінальну відповідальність взагалі та ст. 75 КК України зокрема, не містить будь-яких застережень щодо можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які мають не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, а тому, з урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів не може погодитися с твердженнями прокурора про те, що ОСОБА_6 було необґрунтовано звільнено від відбування покарання з випробуванням і що призначене йому судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

За таких обставин, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено достатніх підстав для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та ухвалення нового вироку з метою застосування більш суворого покарання, колегія суддів вважає необхідним вирок Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1311/2015

Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1