Справа № 359/4716/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/263/15 Доповідач у 2 інстанції Капічон
Категорія 34 02.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі : ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих: ОСОБА_9 ,

виправданого: ОСОБА_10 ,

захисника: ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000069 за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого водієм вантажником в ПП «Тютюн», із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого,

визнано невинуватим та виправдано за ч. 2 ст. 286 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно обвинувального акту ОСОБА_10 підозрювався в тому, що 22 листопада 2010 року, близько 6 години ранку він, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись зі швидкістю 60 км./год. на 3 км. + 100 м. автодороги «Бориспіль - Кийлів», в напрямку с. Кийлів Бориспільського району Київської області, в порушення вимог п. п. 12.2, 12.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до яких «у темну пору доби в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою, виїхав на ліве відносно напрямку руху узбіччя, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди. Грубе порушення водієм ОСОБА_10 вимог п. п. 12.2, 12.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та настанням тяжких наслідків спричиненням смерті ОСОБА_13 .

Дії ОСОБА_10 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та виправдано.

В апеляційних скаргах:
- потерпіла ОСОБА_7 просить вирок Бориспільського міськрайонного суду скасувати як необґрунтований та незаконний і постановити новий, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок суду є неправосудним, незаконним, несправедливим і таким що підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінально-процесуального та кримінального закону. Апелянт вказує, що суд першої інстанції без достатніх на те підстав зазначив, що висновки експерта від 10 січня 2011 року за №25/238 знаходяться в причинному зв`язку з показаннями обвинуваченого, наданих під час судового розгляду справи щодо механізму наїзду на потерпілого, у тому числі розташування потерпілого на проїзній частині, його руху з правої на ліву проїзну частину в поперечному напрямку, що нібито узгоджується з фактичними даними, які містяться в схемі дорожньо-транспортної пригоди від 22 листопада 2010 року та протоколі слідчого експерименту від 02 грудня 2013 року. Окрім того, потерпіла вказує, що покладені судом в основу вироку докази, на її думку, суперечливі та необ`єктивні, зокрема, покази виправданого спростовуються наявними в матеріалах провадження письмовими доказами. Також потерпіла зазначає, що судом першої інстанції наявні в матеріалах провадження докази не були досліджені належним чином;

- прокурор в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить вирок Бориспільського міськрайонного суду від 22 грудня 2014 року скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неповнотою судового розгляду, та ухвалити новий вирок апеляційного суду Київської області, яким визнати винним та засудити ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що судом не взято до уваги та не надано оцінки показанням ОСОБА_10 від 14 лютого 2011 року під час досудового слідства та його показання в судовому засіданні 17 березня 2013 року, які містять суперечності в частині місця наїзду на потерпілого. Окрім того, прокурор зазначає, що судом безпідставно визнано як недопустимий доказ висновок комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи ДНДЕКЦ МВС України №9-18 від 22 квітня 2013 року в частині автотехнічного дослідження. Окрім того, на думку апелянта, слідчий експеримент було проведено за погодних умов, що не відповідали умовам дорожньо-транспортної пригоди. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, оскільки були відхилені клопотання учасників судового провадження про вчинення процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясувння яких може мати істотне значення для ухвалення законного судового рішення. Окрім того, на думку прокурора, висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

В змінах до апеляційної скарги прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неповнотою судового розгляду, і просить призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Апеляційні вимоги мотивує тим, що в матеріалах провадження на технічному носії інформації, на якому зафіксовано провадження в суді першої інстанції, відсутній запис про надання ОСОБА_10 останнього слова. Окрім того, апелянт вказує, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_10 , не відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, в даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та наявна вказівка на те, що ОСОБА_10 саме підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. При розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального закону, а саме залишив без уваги положення ч.1 ст.337 КПК України та положення, викладені в п.5 ч.2 ст.291 КПК України та розглянув кримінальне провадження, в якому прокурором не висунуто особі обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства відповідно до ч.1 ст.412 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора в частині скасування вироку суду та повністю подані до апеляційної скарги зміни, просила скасувати вирок суду і направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції, в зв`язку з цим частково підтримала апеляційну скаргу потерпілої; думку потерпілих та їх представника, які повністю підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 та апеляційну скаргу прокурора в частині постановлення вироку; виправданого та його захисника, які заперечували проти поданих апеляційних скарг та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції згідно із ст.409 КПК України є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

На диску, на якому фіксувалося судове провадження, відсутній запис судового засідання від 19 грудня 2014 року про надання ОСОБА_10 останнього слова. Оскільки останнє слово обвинуваченого є його правом, яке дає йому можливість звернутися останній раз до суду з проханням, висловити свою думку щодо пред`явленого обвинувачення, позбавляти цього права його не можна. Оскільки в матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації саме судового засідання з останнім словом ОСОБА_10 , то суд апеляційної інстанції не в змозі перевірити чи надавалося йому останнє слово. Також на диску відсутній запис судового засідання від 11 серпня 2014 року, під час якого, відповідно до журналу судового засідання, мали вирішуватися клопотання про призначення експертизи, виклик свідків, а тому колегія суддів вважає, що дані порушення є істотними.

Крім того, в апеляційних скаргах потерпіла та прокурор посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового та судового слідства було проведено дві експертизи: комплексна транспортно трасологічна та автотехнічна від 22 квітня 2013 року, відповідно до висновків якої водій автомобіля ГАЗ 3302 ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України і судова автотехнічна від 28.05.2014 року, відповідно до якої з вказаного в постанові моменту виникнення небезпеки / моменту початку руху пішохода у поперечному напрямку/ водій ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути даної ДТП шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування автомобіля ГАЗ.

Висновки зазначених експертиз є прямо протилежними та містять суттєві розбіжності, зокрема, щодо вихідних даних, наданих експертам.

Так, відмінними є видимість елементів дороги та місце наїзду на пішохода: у першому випадку зазначено, що наїзд відбувся на лівому узбіччі дороги відносно напрямку руху автомобіля ГАЗ на відстані 7,2 метри від правого краю проїзної частини того ж напрямку, видимість елементів дороги з робочого місця водія в напрямку його руху становить 30 м, а в другому на смузі руху в напрямку міста Бориспіль / зустрічна смуга руху/ на відстані 1,9 м від лівого краю проїзної частини автодороги, при цьому видимість дороги в світлі фар становить 50,9 м.

В основу проведення автотехнічної експертизи покладено висновки слідчого експерименту від 02 грудня 2013 року та показання ОСОБА_10 , які відрізнялися від попередніх. При цьому умови, за яких проведено слідчий експеримент відрізняються від тих, при яких сталася ДТП / покриття дороги сухе, автомобіль не завантажений вантажем 500 кг/, що могло б вплинути на висновок експертизи.

Судом визнано недопустимими доказами показання допитаного в якості свідка ОСОБА_10 від 15.12.2010 року та протокол відтворення обстановки обставин події від 13 січня 2011 року в зв`язку з не роз`ясненням останньому права мати захисника. Виходячи з цих міркувань, суд не погодився з висновком експерта № 9 18 від 22.04.2013 року в частині проведення автотехнічної експертизи, дослідження якої ґрунтується на вихідних даних, що містяться в зазначених документах. Разом з тим, суд вважає належним та обґрунтованим цей же висновок в частині проведення експертами транспортно трасологічного дослідження, що місце наїзду на пішохода розташовувалося орієнтовно до місця кінцевого розташування пішохода в повздовжньому напрямку в той час, як встановити розташування місця наїзду на пішохода в поперечному напрямку відносно елементів проїзної частини не надається можливим. Суд зазначає, що такі висновки експертів узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 під час судового провадження.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України не визнав та пояснив, що він 22 листопада 2010 року близько 6-ї години ранку на автомобілі «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 виїхав з м. Бориспіль і рухався до с. Вороньків Бориспільського району. На той час на вулиці було темно. Керований ним автомобіль рухався зі швидкістю близько 70 км/год. Близько на 3 км від м. Бориспіль в напрямку с. Глибоке, він помітив легковий автомобіль, який рухався на зустріч із с. Глибоке в напрямку м. Бориспіль та увімкнув ближнє світло фар, щоб не сліпити водія зустрічного автомобіля. Коли він роз`їхався з даним автомобілем, то помітив на відстані близько 20 см від правого краю проїзної частини, призначеної для руху в попутному напрямку, на відстані близько 30-40 метрів від керованого ним автомобіля, людину. Зменшивши швидкість руху він одразу взяв ліворуч виїхавши на зустрічну смугу для руху, а в цей час пішохід знаходячись приблизно 15м від нього та піднявши руки почав різко перебігати на зустрічну смугу зупиняючи автомобіль. Він прийняв екстрене гальмування, продовжуючи зміщатися в напрямок лівого узбіччя, однак уникнути зіткнення з пішоходом не вдалося можливим.

Однак, на схемі наслідків дорожньо транспортної пригоди не відображені сліди гальмування автомобіля ГАЗ і суд першої інстанції не з`ясував даного питання.

В апеляційній скарзі потерпіла посилається і на те, що судом не надано оцінки висновку експерта № 25/238 від 20.01.11 року відповідно до якого у загиблого, крім інших тілесних ушкоджень, виявлено крововилив в м`яких тканинах потиличної області голови, повний розрив хребта на рівні між 1 та 2 шийними хребцями. Найбільш ймовірно, загиблий ОСОБА_13 в момент спричинення тілесних ушкоджень знаходився у вертикальному положенні та в момент первинного контакту із транспортним засобом, вірогідно, вагонного типу / можливо автомобілю ГАЗ 3302/, був звернений задньою поверхнею тіла. Первинний контакт відбувся в ліву задньо бокову поверхню тіла на рівні спини, лівого стегна та лівої гомілки.

Усунення зазначених протиріч між окремими доказами, долученими до матеріалів провадження та показаннями ОСОБА_10 , на думку потерпілих, сприятиме встановленню істини у кримінальному провадженні та прийняттю обґрунтованого рішення.

Заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі прокурора щодо невідповідності обвинувального акту стосовно ОСОБА_10 вимогам закону.

Відповідно до вимог п. 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті / частини статті/ закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

При складанні обвинувального акта щодо ОСОБА_10 прокурором не було дотримано вимог ст.291 КПК України, оскільки обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення. В даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, вказівка на підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання для вирішення питання про відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України і, в залежності від встановленого, прийняття рішення відповідно до ст.314 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року щодо ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Судді : підписи

З оригіналом згідно: Суддя: ОСОБА_2