Справа № 1 -100/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Октябрський районний м. Полтави суд у складі:

головуючого -
судді Савченка
А.Г.

при секретарі Федорченко
Л.В.

за участю
прокурора Антонова СВ.

потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2.

законного представника
неповнолітньої

потерпілої ОСОБА_3.

підсудних ОСОБА_4,
ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду в м. Полтаві 20 березня 2007 року кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця і мешканця м. Полтави, АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, ніде не працює,
не судимого

у вчиненні злочинів, передбачених
ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України та

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженця і мешканця м. Полтави, АДРЕСА_2, українця,
громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, ніде не працює,
судимого

14 серпня 2006 року Полтавським районним судом
Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України на один рік позбавлення волі з
звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на один рік,

у вчиненні злочинів, передбачених
ч. 3 ст. 185
та ч. 2 ст. 187 КК України,

встановив:

В один із днів липня 2006 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, підсудний
ОСОБА_5. з метою викрадення чужого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_6, про
що він знав, проник в складське приміщення поАДРЕСА_2 у м. Полтаві, яке
останній орендував, звідки викрав 4 алюмінієві бідони ємкістю 40 л вартістю 100
грн. кожний та 3 алюмінієві контейнери вартістю 75 грн. кожний, завдавши
потерпілому збитку на загальну суму 625 грн.

11 серпня 2006 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин,
підсудні ОСОБА_5. та ОСОБА_4. повторно за попередньою змовою групою осіб через
незачинені двері проникли в підвальне приміщення гуртожитку №1 Полтавської
обласної школи-інтернату 1-3 ступенів для дітей-сиріт ім. Н.К. Крупської, яке
знаходиться по Першотравневому проспекту, 26 у м. Полтаві, звідки таємно
викрали чуже майно - електроперфаратор фірми «В08Н» вартістю 1661 грн.,
завдавши закладу збитку на вказану суму.

18 серпня 2006
року, приблизно об 11 год. 35 хв., вони ж на перехресті

Першотравневого проспекту та вулиці Південної у м.
Полтаві за попередньою змовою

групою осіб з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_1
вчинили напад,

поєднаний із насильством, небезпечним для її здоров»я, в
процесі якого заволоділи її

жіночою сумкою вартістю 42 грн., вирвавши її із рук, в
якій знаходились мобільний

телефон « 8атзші§ 80Н» вартістю 770 грн. в чохлі вартістю
15 грн. з сімкартою

«Київстар» вартістю 50 грн. з коштами на рахунку в сумі
27 грн. та сімкартою «Ціиісе»

вартістю 25 грн. з коштами на рахунку в сумі 15 грн.,
предмети жіночої косметики та інше

майно на загальну суму 1214 грн. 76 коп., завдавши
потерпілій збитку на вказану суму. В

процесі нападу підсудний ОСОБА_4 наніс потерпілій
декілька ударів ногою по тулубу,

заподіявши їй садна шкіри тулубу, нижньої та верхньої
кінцівок, які згідно висновку

судово-медичного експерта від 13 вересня 2006 року № 2552
як у своїй сукупності, так і

кожне окремо кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження,
що спричинили

короткочасний розлад здоров»я, а підсудний ОСОБА_5.
вирвав у неї з рук жіночу

сумку, з якою з місця скоєння злочину втекли, а
викраденим розпорядились на власний

розсуд.

19 серпня 2006 року,
приблизно о 14 годині, біля будинку №АДРЕСА_3 у

м. Полтаві вони ж за попередньою змовою групою осіб з
метою заволодіння майном

неповнолітніх потерпілих ОСОБА_2. та ОСОБА_7, які йшли їм
назустріч,

заздалегідь домовившись про це, вчинили напад, поєднаний
із насильством: ОСОБА_4

Л.Д., небезпечним для життя та здоров»я потерпілої
ОСОБА_2., в процесі якого наніс їй

удар кулаком в обличчя, заподіявши закриту
черепно-мозкову травму, струс головного

мозку, припухання м»яких тканин голови - легкі тілесні
ушкодження, що спричинили

короткочасний розлад здоров»я, та заволодів мобільним
телефоном останньої «8ітепз

С72» вартістю 450 грн. з стартовими пакетами вартістю 40
і 50 грн. і коштами на рахунку

в сумі 9 грн. 22 коп., завдавши їй збитку на загальну
суму 549 грн. 22 коп.; а ОСОБА_5

В.О., яке не є небезпечним для життя чи здоров»я
потерпілої ОСОБА_7, в процесі

якого заволодів її мобільним телефоном «Nокіа
6020» вартістю 560 грн. з стартовим

пакетом вартістю 50 грн. і коштами на рахунку в сумі 19
грн. 57 коп., вирвавши його із

рук потерпілої та завдавши їй збитку на загальну суму 629
грн. 57 коп. З викраденим

підсудні з місця скоєння злочину втекли та розпорядились
ним на власний розсуд.

Допитані в ході судового розгляду справи підсудні ОСОБА_5. та ОСОБА_4. вину
у вчиненні інкримінованих їм злочинів визнали повністю та кожний окремо
показали, що дійсно заздалегідь домовившись про вчинення розбійних нападів з
метою заволодіння мобільними телефонами потерпілих, вони вчинили такі напади 18
серпня 2006 року на потерпілу ОСОБА_1
та 19 серпня 2006 року на неповнолітніх потерпілих ОСОБА_7. і ОСОБА_2. за
обставин викладених вище. При цьому, під час нападу на потерпілу ОСОБА_1 вони з
тим, щоб заволодіти її сумкою нанесли їй удари по тулубу, вирвавши її з рук, а
потерпілих ОСОБА_7. і ОСОБА_2., які йшли разом їм назустріч, розподіливши ролі,
діючи узгоджено за попередньою домовленістю про це, грабували кожний окремо. В
процесі заволодіння їх майном ОСОБА_4. з метою подолання опору потерпілої та
полегшення заволодіння її майном, наніс удар кулаком в

обличчя
потерпілій ОСОБА_2., а ОСОБА_8. застосував насильство до потерпілої ОСОБА_7
лише для того, щоб вирвати у неї з рук мобільний телефон.

Крім того, вони визнали факт таємного викрадення
електроперфоратора з складського приміщення школи-інтернату ім. Н.К. Крупської,
в яке проникли вдень 11 серпня 2006 року, помітивши, що двері в склад були
незамкнені. Викрадений перфоратор вони продали, а вилучені від цього кошти
витратили на власні потреби.

Підсудний ОСОБА_5. також визнав свою вину у вчиненні крадіжки з орендованого
потерпілим ОСОБА_6. складу, яку він вчинив в липні 2006 року, викравши звідти 4
алюмінієвих бідони та 3 контейнери, які ним були здані в металобрухт, а
вилучені від цього кошти витрачені на власні потреби.

Цивільні позови,
заявлені потерпілими, підсудні також визнали повністю.

Оскільки фактичні обставини справи та розмір цивільного позову ніким не
оспорюються, підсудні правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у
добровільності та істинності їх позиції немає та їм роз"яснено про
позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному
порядку, суд відповідно до ч. З ст. 299 КПК України визнав за недоцільне
дослідження доказів стосовно цих фактичних обставин справи.

Суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_4 за епізодом нападу
на потерпілих ОСОБА_1 і
ОСОБА_2. з метою заволодіння їх майном з застосуванням насильства, небезпечного
для здоров»я потерпілих слід кваліфікувати як розбій, вчинений за попередньою
змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, тобто за ч. 2 ст. 187 КК
України.

Дії підсудного ОСОБА_5. за епізодом нападу на потерпілу ОСОБА_1 з метою
заволодіння її майном з застосуванням насильства, небезпечного для здоров»я
потерпілої, суд також кваліфікує за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки цей
злочин ним було вчинено за попередньою змовою з ОСОБА_4.

За епізодом нападу на потерпілу ОСОБА_7. з метою
відкритого викрадення її майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним
для життя чи здоров»я потерпілої, суд кваліфікує дії підсудного ОСОБА_5. за ч.
2 ст. 186 КК України, як вчинені ним повторно за попередньою змовою групою
осіб.

При цьому суд керується положеннями статті 275 КК
України, згідно з якою розгляд справи провадиться відносно підсудних і тільки в
межах пред»явленого їм обвинувачення.

Дії обох підсудних за фактом таємного викрадення чужого
майна із складського приміщення школи-інтернату ім. Н.К. Крупської та дії
підсудного ОСОБА_5. по факту таємного викрадення чужого майна потерпілого
ОСОБА_9. суд кваліфікує за ч. З ст. 185 КК України, оскільки вони були вчинені
за попередньою змовою групою осіб, повторно та поєднані з проникненням у інше
приміщення чи сховище.

Обставинами, які пом"якшують покарання підсудних,
суд визнає з»явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю
злочину.

Обставин, які обтяжують покарання підсудних, суд не знаходить.

При призначенні покарання суд враховує тяжкість вчинених
підсудними злочинів, позитивну характеристику за місцем проживання підсудного
ОСОБА_5. і задовільну за місцем досудового ув»язнення ОСОБА_4

Суд також враховує умови життя і виховання підсудного ОСОБА_5., а саме, що
він ріс і виховувався в малозабезпеченій сім»ї, батьки якого вихованням,
утриманням і забезпеченням його не займались та були позбавлені батьківських
прав, а він батьківського піклування, що до кримінальної відповідальності він
притягується вперше і у вчиненому щиро розкаявся, потерпілі не наполягають на
його суворому покаранні, наявність декількох обставин, що пом»якшують покарання
та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і приходить до висновку
про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі
відповідно до ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в
санкції ч. 2 ст. 187 КК України, яке в повній мірі відповідатиме його меті, а
саме виправленню засудженого, його вихованню та соціальній реабілітації. Суд
вважає за можливе застосувати щодо нього звільнення від відбування покарання з
випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України.

Суд враховує також, що підсудний ОСОБА_4., хоча і має судимість і не
відбуте покарання за попередній злочин, щиро розкаявся у вчиненому, має намір
відшкодувати збитки, заподіяні злочинами і частково відшкодував їх шляхом
повернення викраденого, наявність у нього декількох обставин, що пом»якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і з
урахуванням його особи вважає за можливе призначити йому основне покарання
нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 187 КК України.

Суд вважає, що покарання підсудному ОСОБА_4. повинно бути призначено
відповідно до ч. 5 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, оскільки він після
постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив більше двох
злочинів.

Потерпілою ОСОБА_1 по
справі заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної в сумі 1651
грн. 65 коп. та моральної в сумі 5000 грн. шкоди (а. с. 81).

Потерпілим ОСОБА_6. заявлений цивільний позов про
відшкодування 525 грн. матеріальної шкоди (а. с. 178).

Цивільним позивачем, Полтавською обласною школою-інтернат І-ІП ступенів
імені Н.К. Крупської для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування
батьків, заявлено цивільний позов на суму 1661 грн. (а. с. 141-142).

Вирішуючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_1. і ОСОБА_6., а також
Полтавської обласної школи-інтернату І-ІП ступенів імені Н.К. Крупської для
дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків, суд керується
статтями 28, 328 КПК України, статтями 23, 1166, 1167 ЦК України та постановою
Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування
судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При
цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода,
заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її
завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її
вини.

Визначаючи суму, що підлягає стягненню з підсудних, суд керується
положеннями п. 16 Постанови, згідно
з яким «мають
бути зараховані суми,
добровільно передані

цивільному
позивачеві до постановления
вироку, а також вартість поверненого йому майна».

Виходячи із доведеності вини підсудних у вчиненні злочину, суд задовольняє
цивільні позови потерпілих та цивільного позивача про відшкодування
матеріальної шкоди в повному обсязі, яка підлягає стягненню з підсудних
солідарно на їх користь.

Розмір на відшкодування потерпілій ОСОБА_1
завданої моральної шкоди суд визначає, виходячи з характеру вчиненого
відносно неї злочину, глибини її душевних страждань, ступеню вини підсудних,
враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що потерпілій була завдана моральна шкода, оскільки після
вчинення щодо неї розбійного нападу вона протягом певного часу почувала себе не
добре, у неї пропав нормальний сон, з»явилася лякливість та недовіра до людей,
вона боялася помсти за викриття у вчиненні злочину з боку друзів підсудних, не
могла нормально спілкуватися з близькими їй людьми.

Виходячи з цього суд вважає, що позов потерпілої про
відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно медичного висновку підсудні визнані такими, що не
потребують примусового лікування від наркоманії або алкоголізму.

Керуючись
статтями 321, 323 та 324 КПК України,
суд,

засудив:

ОСОБА_5
визнати винним у
вчиненні злочинів, передбачених
ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України і засудити його:

за ч. З ст. 185
КК України натри роки позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі;

за ч. 2
ст. 187 КК України з застосуванням ст.
69 КК України на п»ять років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання призначити з
застосуванням ст. 69 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим у вигляді п»яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити засудженого
ОСОБА_5. від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк
на три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого
обов"язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання або роботи;
періодично з"являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 185 та ч.
2 ст. 187 КК України і засудити його:

за
ч. 3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст.
187 КК України
з застосуванням ст. 69 КК
України на п»ять років позбавлення волі із конфіскацією 1А частини
належного йому майна.

На підставі ч.І ст. 70 КК України остаточне покарання
призначити з застосуванням ст. 69 КК України шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим у вигляді п»яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 71 КК України частково приєднати до
призначеного покарання не відбуте покарання за вироком від 14 серпня 2006 року
Полтавського районного суду Полтавської області, за яким його засуджено за ч. 1
ст. 185 КК України на один рік позбавлення волі з звільненням від відбування
покарання з іспитовим строком на один рік, у вигляді шести місяців позбавлення
волі і остаточне покарання призначити у виді позбавлення волі строком на п»ять
років шість місяців.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді взяття під
варту щодо засудженого ОСОБА_4 залишити без змін, а щодо засудженого ОСОБА_5.
змінити на підписку про невиїзд, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4. рахувати з 19 серпня 2006
року (а. с. 254), зарахувавши в нього час досудового ув»язнення засудженого.

В строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5.
зарахувати час його досудового ув»язнення з 12 лютого по 20 березня 2007 року.

Задовольнити цивільні позови потерпілих і стягнути з засуджених на користь
потерпілої ОСОБА_1 1651
грн.65 коп. матеріальної шкоди і 5000 грн. моральної шкоди, на користь
потерпілого ОСОБА_6. 525 грн. матеріальної шкоди та на користь Полтавської
обласної школи-інтернату І-ІП ступенів імені Н.К. Крупської для дітей сиріт і
дітей, які залишилися без піклування батьків 1661 грн. матеріальної шкоди.

Речові докази по справі, зазначені в додатку до
обвинувального висновку: які передані на зберігання потерпілим, повернути їм
же; які приєднані до матеріалів справи, залишити при справі, а ті, які
знаходяться на зберіганні в камері схову при Октябрському РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області повернути засудженим.

Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Полтавської області через районний
суд протягом п"ятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим,
який перебуває під вартою у цей же строк з моменту вручення копії вироку.