Справа
№ 1-67/2007 року
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 року Автозаводський райсуд м. Кременчука
Полтавської області в складі:

головуючого
- судді - Гафяк В.М.

при
секретарі - Матюшиної Ю.О.

з уч.
захисника - ОСОБА_3. потерпілої - ОСОБА_2представника потерпілої - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Кременчуці кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженця с Піщане, Кременчуцького р-ну, Полтавської області,
українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, на утриманні двоє
малолітніх дітей, приватного підприємства, проживаючого: м. АДРЕСА_1, не
судимого,

у
вчинені злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Потерпіла ОСОБА_2. подала до суду скаргу приватного
звинувачення в порядку ст. 27 КПК України, якою обвинувачує ОСОБА_1в тому, що
він 17.11.2004 року близько 24 години, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння в кіоску, який розташований на зупинці громадського транспорту
„Пивзавод" в м. Кременчуці, де на грунті раптово виниклих неприязних
стосунків умисно наніс їй удари долонями і кулаками в обличчя та ногами по тілу
в область черева, спричинивши тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості
відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли короткочасного розладу
здоров'я у вигляді крововиливу та саднини на обличчі. Просила притягнути
ОСОБА_1. до кримінальної відповідальності за ст. 125 ч. 1 КК України та
стягнути з нього майнову шкоду в сумі 19 грн. 53 коп. та моральну шкоду в сумі
3000 грн.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2. та її представник
підтримали скаргу в повному обсязі. При цьому потерпіла стверджувала, що
17.11.2004 року вона знаходилась на робочому місці в кіоску приватного
підприємця ОСОБА_1., який розташований на зупинці громадського транспорту
„Пивзавод" в м. Кременчуці. Близько 24.00 години до кіоску увійшов
ОСОБА_1., який на її думку, перебував у стані алкогольного сп'яніння і лаючись
нецензурними словами наніс їй два удари долонею по обличчю, а потім два-три удари ногами в
область черева. Після чого вийшов з кіоску, сів у власний автомобіль і поїхав
геть. В результаті дій ОСОБА_1. їй заподіяно легкі тілесні ушкодження, завдано
матеріальної шкоди на 19 грн. 53 коп. та моральної шкоди на 3000 грн., які вона
просить стягнути з ОСОБА_1. На примирення з останнім не згодна.

Суд, дослідивши подані потерпілою та її представником на
підтвердження обвинувачення докази, заслухавши пояснення підсудного, свідків,
дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_1.
не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і грунтується на
припущеннях, які у відповідності до ст.
62 Конституції України не можуть бути
взяті в основу

2

обвинувального вироку. Безспірних доказів винності
ОСОБА_1. в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2. за
обставин, вказаних в скарзі не встановлено.

В ході судового розгляду версія обвинувачення про
заподіяння ОСОБА_1умисних тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2. не знайшла
свого підтвердження. В основу такої версії обвинувачення покладено факт
перебування ОСОБА_1. 17.11.2004 року близько 24.00 години в кіоску на місці
роботи ОСОБА_2., а також акт судово-медичного обстеження № 1990 від 19.11.2004
року, згідно з яким у ОСОБА_2. виявлено легкі тілесні ушкодження, які не
потягли короткочасного розладу здоров'я, у вигляді крововиливу та саднини на
обличчі. Дві ці обставини підтверджуються матеріалами справи, однак їх не
можливо визнати достатніми для того, щоб зробити безспірний єдиний правильний
висновок про те, що вказані тілесні ушкодження заподіяв потерпілій ОСОБА_2.
саме ОСОБА_1.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 вину не визнав та
пояснив суду, що потерпіла ОСОБА_2. працювала в нього реалізатором у кіоску,
який розташований на зупинці громадського транспорту „Пивзавод" в м. Кременчуці.
17.11.2004 року він разом з працівниками ОСОБА_5. та ОСОБА_6. на своєму
автомобілі проводив інспектування - перевірку належних йому кіосків. В цей же
день він близько 24.00 години разом з вказаними працівниками під'їхали до
кіоску, де працювала ОСОБА_2., підійшовши до кіоску, він побачив, що двері
відкриті і остання перебуває у кіоску разом з незнайомцем. На його думку, вона
знаходилась в стані алкогольного сп'яніння, осільки на столі стояла відкрита
пляшка пива. Він зробив їй зауваження, та пред'явив вимоги закрити кіоск та
залишити робоче місце. У відповідь вона почала висловлюватись на його адресу не
тактовно. Після чого він закрив кіоск та звернувся до працівників охоронної
фірми „Гермес", яка
знаходиться поряд з проханням взяти об'єкт під охорону. Перебуваючи в кіоску
він потерпілій ударів не наносив, будь-якої фізичної сили до неї не приміняв.
На його думку, вона подала скаргу з метою помститися за те, що він відсторонив
її від роботи, а потім звільнив її через місяць, після чого вона виказувала
погрози помститися. На примирення з потерпілою не згоден, проти закриття справи
у зв'язку з закінченням строків давності заперечує.

На підтвердження обвинувачення потерпіла посилається на
показання свідків ОСОБА_7. та ОСОБА_8.,
які 17.11.2004 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, скуплялись
в кіоску близько 24.00 години, після чого відійшли від нього. Вказані свідки
стверджували, що вони ніби-то чули крик потерпілої про те, шо її побив якийсь
чоловік. Коли повернулись на крик до кіоску, то підсудний розмовляв з
охоронником. На їх погляд ОСОБА_1. був у нетверезому стані. Однак цим
свідченням суд дає критичну оцінку, оскільки зазначені свідки з достатньою
достовірністю не стверджували, що вони бачили сам момент нанесення ударів саме
ОСОБА_1потерпілій та не були присутні при цьому як очевидці.

Також в основу обвинувачення покладені свідчення доньки
потерпілої - ОСОБА_9., яка стверджувала, що про побиття потерпілої ОСОБА_1їй
стало відомо зі слів самої потерпілої, сама вона очевидцем цього факту не була.
При цьому стверджувала, що в цей день вона приносила матері на робоче місце
шампанське з нагоди її весілля та заперечувала, що шампанське вживала її матір.
Суд також дає належну оцінку цим свідченням, оскільки свідок є зацікавленою
особою і безпосереднім очевидцем вчиненого не була.

Окрім того, в основу обвинувачення покладено акт
судово-медичної експертизи № 1990 від 19.11.2004 року, який сторонами не
оспорюється. Однак, згідно цього акту, як зазначено в описовій частині його,
обставини справи викладено зі слів потерпілої, та зазначено „зі слів
освідуваної відомо, що 18.11.2004 року господар кіоску на роботі прижав її до
холодильника, бив кулаками по голові, потім ногам в пах. За медичною допомогою
не зверталась".

3

Згідно цього акту освідування розпочато 19.11.2004 року,
тобто майже 2 дні після тої дати, яка вказана в скарзі. Окрім того, звертає на
себе увагу і те, що згідно цього ж акту, потерпіла судмедексперту заявила, що
тілесні ушкодження їй заподіяно 18.11.2004 року, хоча згідно скарги і, як це
встановлено судом, ОСОБА_1. перебував біля кіоску 17.11.2004 року. Достовірних
даних про те, що тілесні ушкодження заподіяно потерпілій у вказаний у скарзі
день та час акт не містить. Тому він не може бути прийнятий судом як один із
доказів на підтвердження вини підсудного.

Суд, також дає належну оцінку тому факту, що працівників
міліції викликала сама потерпіла і який ніяким чином не підтверджує того, що
тілесні ушкодження заподіяв ОСОБА_2. саме ОСОБА_1.

Вказані вище покази потерпілої, свідків спростовуються
свідченнями, даними в ході судового розгляду свідками ОСОБА_6. та ОСОБА_5.,
котрі підтвердили, що 17.11.2004 року вона разом з ОСОБА_1., який був тверезий
та керував автомобілем, перевіряли робочі точки, що вони робили щомісячно. Коли
вони приїхали на автомобілі до кіоску, що знаходиться на зупинці
„Пивзавод", де в той час працювала ОСОБА_2., вони побачили відчинені двері
та відсутнє світло. Перебуваючи в 3-5 метрів від кіоску вони бачили, що
ОСОБА_1. підійшов до кіоску і у дверях розмовляв з ОСОБА_2. Вони чули, що він
просив її зачинити двері кіоску, на що йому ОСОБА_2. відповіла у грубій формі,
після чого ОСОБА_1. попросив зачинити кіоск та покинути робоче місце. Потім він
пішов до охоронної фірми „Гермес", розташованої неподалік. Це все відбувалось
в полі зору і вони не бачили, щоб ОСОБА_1 наносив удари потерпілій ОСОБА_2.

Алібі ОСОБА_1. в судовому засіданні також підтвердив
свідок ОСОБА_10. - працівник охоронної фірми „Гермес", котрий пояснив, що
коли в приміщення охоронної фірми зайшла потерпіла, щоб викликати міліцію, на
її обличчі та тілі ніяких тілесних ушкоджень він не бачив та сказала, що її
нібито побив господар кіоску та закрив кіоск.

Свідок ОСОБА_11., який разом з ОСОБА_12. працівники
міліції, що знаходились на чергуванні в Автозаводському РВ, виїжджали на виклик
потерпілої ОСОБА_2., та який тривалий час контактував з нею, та відбирав
пояснення, підтвердив, що будь-яких тілесних ушкоджень на тілі потерпілої не
було. З метою перевірки її на стан сп'яніння, оскільки її поведінка викликала
сумніви в цьому, він її возив в наркодиспансер,
де проведено огляд, згідно висновку - вона була твереза. Він опитував
ОСОБА_1., який стверджував, що ніяких тілесних ушкоджень він не наносив.

Свідок ОСОБА_12. підтвердивши покази ОСОБА_11., пояснив,
що на тілі потерпілої тілесних ушкоджень він не бачив, вона скарг не
виказувала. На його думку вона була в нетверезому стані.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12. пояснила, що
17.11.2004 року увечері вона здала зміну потерпілій. По закінченню переобліку,
донька останньої принесла пляшку шампанського за весілля, яку вони всі разом з
потерпілою розпили. Вранці 18.11.2004 року вона вийшла на роботу близько 9.00
години. В кіоску був порядок, в ящику для сміття була пуста пляшка шампанського
та пусті пляшки з-під пива. В цей же день вона бачила ОСОБА_1., однак тілесних
ушкоджень на обличчі та тілі потерпілої не бачила.

Вказані свідчення спростовують твердження потерпілої про
те, що в кіоску була боротьба між нею та підсудним, та їй заподіяно тілесні
ушкодження, за обставин зазначених у скарзі, саме ОСОБА_1.

Допитаний в судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_13.
підтвердив, що під час проведення огляду потерпіла заявляла, що їй тілесні
ушкодження, вказані в акті, були заподіяні 18.11.2004 року при цьому часу
заподіяння їх вона не могла назвати та

4

не уточнювала. Огляд ним проводився 19.11.2004 року. В
неї були виявлені тільки крововиливи на підборідді та саднина на переніссі,
тілесних ушкоджень в область спини не виявлено і про це вона не заявляла.
Виявлені саднини та крововиливи у ОСОБА_2. повинні були проявитися на обличчі
через годину і ці тілесні ушкодження могли утворитися як в результаті удару,
так і в результаті удару об виступаючій предмет.

Свідок ОСОБА_14. стверджувала в судовому засіданні, що
тривалий час працює у приватного підприємця ОСОБА_1. і про факти побиття, або ж
неналежного ставлення до працівників їй не відомо. Може охарактеризувати його
як чемну та витриману людини, керівника.

Наведене вище свідчить про те, що об'єктивних та
достовірних доказів про те, що саме підсудний ОСОБА_1. за обставин, викладених
в скарзі потерпілої, заподіяв потерпілій ОСОБА_2. тілесні ушкодження, судом не
добуто. Таких доказів суду не було надано і стороною обвинувачення.

Згідно ст. 323 КПК України, вирок може бути обгрунтовано
лише тими доказами, які були розглянуті в судовому засіданні. Обвинувальний
вирок не може грунтуватись на припущеннях і постановляється лише при умові,
коли в ході судового розгляду участь підсудного у вчиненні злочину доведено.

Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх
неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Досліджені судом докази не підтверджують факт заподіяння
потерпілій ОСОБА_2. тілесних ушкоджень за обставин, викладених у скарзі
потерпілої, тому ОСОБА_1. підлягає виправданню за ст. 125 ч. 1 КК України за
недоведеністю участі його у вчиненні злочину.

Поскільки ОСОБА_1. підлягає виправданню, тому суд вважає
за необхідне в задоволенні заявлених потерпілою ОСОБА_2. цивільних позовів на
відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Керуючись
ст. ст. 323, 324, 327 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1виправдати за ст. 125 ч. 1 КК України за
недоведеністю участі його у вчиненні злочину.

Запобіжний
захід відносно ОСОБА_1. - підписку про невиїзд - скасувати.

В задоволенні цивільних позовів ОСОБА_2. про
відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду
Полтавської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.