Справа № 463/5544/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/290/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2 ,

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі : - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові матеріали кримінальної справи за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 січня 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч.1 ст.286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 січня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у виді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (вісім тисяч п`ятсот гривень) в дохід держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено особисте зобов`язання.

Питання з речовими доказами та судовими витратами вирішено відповідно до законодавства.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 13 квітня 2014 року, близько 14 год.00 хв. у м. Львові, керуючи автомобілем марки «ГАЗ-2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Ш.Руставелі в напрямку площі Петрушевича, поблизу будинку №8, порушив вимоги ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 року, а саме Розділ 1 п.1.5, п.1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); Розділу 2 п.2.3 (підпункт «б») та Розділу 12 п.12.3, які виразились в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, який перебував у технічно-справному стані, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміни, з моменту початку руху пішохода у бік смуги руху керованого ним автомобіля марки «ГАЗ-2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , своєчасно не застосував екстреного гальмування (як способу зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі), що призвело до ДТП, в результаті якої пішохід жінка похилого віку ОСОБА_10 , яка перетинала дорогу з права на ліво відносно напрямку руху вищевказаного автомобіля, отримала тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу функції правої руки.

На вказане рішення суду прокурор, який брав участь у суді першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 січня 2015 року скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та засудити за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді арешту терміном на 06 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 3 роки. Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано те, що дорожньо-транспортна пригода наїзд на потерпілу відбувся в світлу пору доби та при швидкості руху транспортного засобу не більше 10 км/год, що істотно підвищує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Крім цього, потерпіла є особою похилого віку, що відповідно до ст.67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання.

Також судом не враховано, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, надаючи покази, які були нелогічними та не послідовними, не узгоджувались з іншими доказами у провадженні.

Незважаючи на те, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15.09.2014 року ОСОБА_7 , було тимчасово обмежено у користуванні транспортними засобами терміном на два місяці, обвинувачений добровільно не виконав рішення слідчого судді. Працівниками міліції у ОСОБА_7 було примусово вилучено посвідчення водія.

Вказане, на думку прокурора, свідчить про негативну поведінку обвинуваченого та відображають його недбале ставлення до наслідків спричинених злочином.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить дослідити докази у кримінальному провадженні, наведені у вироку суду та визнати їх не допустимими, вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 січня 2015 року скасувати та ухвалити рішення, яким кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Свої вимоги мотивує тим, що висновок суду про неуважність ОСОБА_7 до дорожньої обстановки, суперечить обставинам події, які не підпадають під жодну наведену у вироку суду вимогу ПДР України. Стверджує, що потерпіла раптово вийшла на проїздну частину дороги, не переконавшись у безпеці руху і з власної необережності вдарилася в майже середину бокової частини автомобіля від чого впала на асфальт і отримала тілесні ушкодження. Вказане свідчить про те, що не він, а потерпіла не була уважна та не стежила за дорожньою обстановкою.

Що стосується доказів, на які покликається суд, то вони, на думку ОСОБА_7 , не підтверджують його вини у вчиненні кримінального правопорушення і суперечать фактичним обставинам справи, а деякі з них є не допустимими, оскільки здобуті внаслідок істного порушення прав та свобод людини.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Як достовірно встановлено в справі, причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 квітня 2014 року близько 14 год. на вул. Ш.Руставелі в м. Львові, були дії водія ОСОБА_7 , який всупереч вимогам ПДР України не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своєчасно не застосував екстреного гальмування, що призвело до ДТП, внаслідок чого ОСОБА_10 , яка перетинала дорогу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

На досудовому слідстві, в суді першої інстанції, обвинувачений вину не визнав та пояснював, що рухався з дотриманням правил дорожнього руху, а ДТП сталося з вини потерпілої, яка не була уважна та не стежила за дорожньою обстановкою оскільки неуважно переходила дорогу поза пішохідним переходом.

У сукупності з іншими зібраними у справі доказами суд належно оцінив показання ОСОБА_7 , ґрунтуючись на повному та всебічному розгляді всіх обставин справи і правильно оцінив їх критично, та взяв за основу вироку показання потерпілої, свідка, які підтверджуються іншими доказами.

Так потерпіла ОСОБА_10 ствердила, що 13.04.2014 року близько 14.00 год. вона гуляла з собачкою по вул. Ш.Руставелі, мала намір перейти дорогу на протилежну сторону, і коли зробила по дорозі 3-4 кроки відчула удар, від якого впала і опинилася під машиною, після цього втратила свідомість і далі подій не пам`ятає. Підтвердила, що переходила дорогу поза пішохідним переходом і за таке порушення притягнута до адміністративної відповідальності. В лікарні їй було діагностовано струс головного мозку, перелом руки, забій пальця та пошкодження на обличчі. Вказала, що обвинувачений відшкодував їй шкоду в повному обсязі, претензій до нього немає.

Свідок ОСОБА_11 дала покази в суді першої інстанції, що 13.04.2014 року біля 14.00 год. перебувала в салоні автомобіля марки «ГАЗ-2410», яким керував її теперішній чоловік, сиділа на передньому пасажирському сидінні, а ззаді сидів його брат. На автомобілі вони виїхали з місця паркування, тобто з кишені, яка прилягає до вул. Ш.Руставелі і почали рух в напрямку пл. Петрушевича. Після виїзду інші автомобілі залишилися припарковані. Під час руху дивилася прямо, але в один момент побачила як жіночка головою вдаряється в верхню стійку між передньою правою дверкою та дахом автомобіля. Від удару жінка впала на дорогу, а автомобіль відразу зупинився. Бабцю підняли та відвезли в лікарню.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що в даній дорожній пригоді винним є потерпіла ОСОБА_10 є надуманими та спростовуються наступними доказами.

Як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.04.2014 року (а.с.52-61) оглянуто перехрестя вул. Ш.Руставелі - пл. Петрушевича, стан покриття дороги «сухе», проїзна частина шириною 8,30 м., праворуч паркова зона, ліворуч - будинки, освітлення на цій ділянки дороги природнє, сам транспортний засіб візуально справний. До протоколу долучено фототаблиці та схеми з відповідними замірами.

Протоколом огляду від 16.04.2014 року (а.с.95) встановлено, що на відеозаписі, наданому директором відділення № 36 АТ «Банкренесанскапітал», з 13.53.28 видно, як у світлу пору доби, з тротуару від паркової зони на проїзну частину дороги, ділянку якої охоплює камера відеозапису, виходить жінка-пішохід з собакою на повідку. Вона проходить деяку відстань та зупиняється біля припаркованого ліворуч від неї автомобіля, стоїть приблизно 20 секунд. В той час на проїзній частині дороги в різних напрямках рухаються транспортні засоби. Близько 13.53.51 з паркувального місця заднім ходом виїжджає автомобіль марки «ГАЗ-2410», а тоді рухається в напрямку місцестояння жінки. В час руху автомобіля жінка розпочинає рух в бік смуги руху автомобіля марки «ГАЗ-2410» і приблизно о 13.54.03 відбувається контактування цього автомобіля (його правого борту в ділянці початку передніх правих дверок) з передньою частиною тіла жінки-пішохода, від чого та падає на дорожнє покриття, а автомобіль за мить зупиняється. Далі водій вибігає з автомобіля до жінки і близько 13.55.41 год. їде з місця пригоди.

Згаданий відеозапис ДТП (а.с.97) належним чином досліджено в ході судового розгляду в суді першої інстанції та встановлено, що відеозапис відповідає встановленому в протоколі огляду.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 07.05.2014 року (а.с.99-103), який проводився з ОСОБА_7 такий проведено на підставі показів останнього, внаслідок чого складено відповідну схему.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 172/14 від 29.04.2014 року (а.с.105) у ОСОБА_10 виявлено травму тіла у вигляді садна на чолі, струсу головного мозку, закритого перелому правої променевої кістки та забою 5-го пальця правої кисті. Вказані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли утворитися 13 квітня 2014 року в момент дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до тілесного ушкодження середньої важкості за ознакою тривалого розладу функції правої руки.

Висновком інженерно-транспортної експертизи № 1/460 від 20.05.2014 року (а.с.110-113) встановлено, що на час огляду робоча гальмівна система, система рульового управління, автомобіля «ГАЗ-2410», р.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані, несправностей системи не виявлено.

Як вбачається з висновку транспортно-трасологічної експертизи № 1/461 від 20.05.2014 року встановити експертним шляхом методом зовнішнього огляду, якими частинами автомобіль «ГАЗ-2410», р.н.з. НОМЕР_1 контактував з пішоходом ОСОБА_10 не представляється можливим.

Відповідно до висновку № 1696/1697 комплексної відеозвукозапису та автотехнічної експертизи від 11.08.2014 року (а.с.125-129) досліджено та проведено аналіз файлів відеозапису ДТП, на підставі чого експертами зроблено висновки, що в даній дорожній ситуації ОСОБА_7 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «б») та 12.3 ПДР України, відповідно до яких вказаний водій повинен був своєчасно застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, відстані) із моменту початку руху пішохода ОСОБА_10 від місця, де вона стояла, до смуги руху автомобіля ГАЗ-2410. Оскільки водій при встановлених вихідних даних мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, можна зробити висновки про те, що дії вказаного водія у даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «б») та 12.3 ПДР України. При встановлених вихідних даних водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. При встановлених вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є та обставина, що ОСОБА_7 з моменту початку руху пішохода у бік смуги руху автомобіля ГАЗ-2410 своєчасно не застосував екстреного гальмування (як способу зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі).

Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції експерти ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які проводили вище вказане дослідження, підтримали свої висновки в повному обсязі. При цьому експерт ОСОБА_13 , вказав, що він був залучений до проведення експертизи суто для дослідження автентичного відеозапису та проводив нарізку кадрів. Експерт ОСОБА_12 пояснив, що для дослідження було надано відеозапис та постанова слідчого з вихідними даними і цього було достатньо. У висновку наведено всі формули, за допомогою яких встановлено момент руху пішохода, момент виникнення небезпеки та момент зіткнення. Зазначив, що з моменту початку руху пішохода, враховуючи час його руху, водій повинен був побачити небезпеку для руху і застосувати екстрене гальмування.

Згідно з висновком № 1695 судової транспортно-трасологічної експертизи від 29.08.2014 року (а.с.132-135) встановлено, що виходячи із відеозапису з камери відеоспостереження (кадр на ділянці 0:06:03,5 від початку відеозапису) наїзд автомобіля марки ГАЗ 2410, р.н.з. НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_10 відбувся на вул. Ш.Руставелі на віддалі 3.4 м від краю правої «кишені» для заїзду транспортних засобів (відносно напрямку руху цього автомобіля в сторону перехрестя з пл. Петрушевича), або ж на віддалі 9.2 м від лівого краю проїзної частини вул. Ш.Руставелі.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_14 підтримав наданий ним висновок та пояснив, що він не надавав оцінку матеріалам справи, а досліджував відеозапис і саме таким чином встановив зазначені у висновку відстані. Відтак, суд приймає до уваги саме такі об`єктивні дані, а не дані отримані з пояснень обвинуваченого.

З протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 24.09.2014 року (а.с.206-212) належним чином встановлено обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в даному випадку вихідними даними були як пояснення обвинуваченого так і зібрані матеріали справи, на підставі чого складено відповідні схеми. Слідчий експеримент проводився із застосуванням технічних засобів фіксації, відеозапис якого досліджено в ході судового розгляду і з якого не вбачається жодних порушень норм КПК України.

На виконання вимог закону суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до ст. 94 КПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а викладені в апеляційній скарзі доводи про невинуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення не бере до уваги як безпідставні.

В ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку вирішив питання, визначені ст..368 КПК України, в тому числі, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, якою статтею КК України він передбачений і чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, які детально викладені у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Доводи апеляції прокурора про порушення судом вимог ст. 65 КК України та невідповідність призначеного засудженому покарання внаслідок м`якості колегія суддів до уваги не бере як такі, що не відповідають матеріалам справи.

На переконання колегії суддів із мотивувальної частини вироку суду першої інстанції слід виключити покликання, як на обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину, щодо особи похилого віку , так як обвинувачений вчинив необережний злочин.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (вісім тисяч п`ятсот гривень), з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є злочином невеликої тяжкості; особу винного, який раніше не судимий, є особою молодого віку, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується, одружений, має постійне місце проживання; добровільне відшкодування завданого збитку, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, як обставини, які пом`якшують покарання; позицію потерпілої, яка немає претензій до обвинуваченого та не настоює на суворій мірі покарання, та прийшов до вірного висновку, і обрав покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, що буде достатнім покаранням для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 .

Апеляція прокурора не містить правових підстав для скасування вироку.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б вплинули на законність постановленого рішення колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги необґрунтованими.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4