Справа №10-249/2010 26.08.2010 26.08.2010 26.08.2010
Справа № 10-249-2010 р. Головуючий суду 1 інстанції
Категорія: оскарження порушення ОСОБА_1
справи Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючої Погорєлової Г.М.

суддів: Маркової Т.О., Пустовара М.Л.

за участю прокурора Якименка О.П.

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали за апеляцією заінтересованої особи ОСОБА_3 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 серпня 2010 р., якою відмовлено в задоволенні її скарги, поданої на постанову прокурора Центрального району м. Миколаєва від 18 червня 2010 р. про порушення кримінальної справи.

Зазначеною постановою прокурора порушена кримінальна справа у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, за фактом заподіяння легких тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з постановою, 13.05.2010 р., ОСОБА_4 знаходилася у дворі будинку № 84 по вул. Чкалова, в м. Миколаєві. Приблизно о 22 год. у двір прийшли троє дівчат, у тому числі ОСОБА_3, одна з яких покликала ОСОБА_4 Коли та до них підійшла, то між нею та ОСОБА_3 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_3 нанесла ОСОБА_4 декілька ударів в голову пляшкою пива та по тулубу рукою, заподіявши тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, зі струсом головного мозку, підшкірної гематоми лобно-тімяної області зліва.

Порушуючи кримінальну справу, прокурор послався на положення ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», ч.1 ст.16 Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» та дійшов висновку, що неповнолітня ОСОБА_4 не в змозі самостійно захистити свої права у справі про злочин, передбачений ч.1 ст.27 КПК України, який порушується не інакше як за скаргою потерпілого.

ОСОБА_3 оскаржила дану постанову прокурора до суду, заперечуючи умисне заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, обізнаність про її неповнолітній вік, наявність достатніх даних до порушення кримінальної справи та передбачених ч. 3 ст. 27 КПК України підстав у прокурора до порушення справи такої категорії.

Постановою судді від 09.08.2010 р. вказана скарга залишена без задоволення.

Прийнявши таке рішення, суддя зазначив про наявність приводу та підстав до порушення кримінальної справи, про відповідність дій прокурора при порушенні справи вимогам ч. 3 ст. 27 КПК України.

В апеляції ОСОБА_3 посилається на необґрунтованість постанови прокурора про порушення кримінальної справи з мотивів, які викладені нею у скарзі до суду 1 інстанції. Оспорює по суті висновки прокурора в постанові про наявність в її діях складу злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.

Вважає, що у прокурора не було підстав до порушення кримінальної справи, оскільки, як зазначає апелянт, сутичка двох дівчат не є фактом особливого громадського значення, а ОСОБА_4 не перебуває в залежності від неї і не знаходиться в безпорадному стані. На думку апелянта прокурор за заявою законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 повинен був розяснити їй порядок звернення до суду зі скаргою в порядку ч.1 ст. 27 КПК України, а не порушувати справу. Також посилається на несвоєчасне отримання нею копії постанови про порушення кримінальної справи.

В доповненнях до апеляції ОСОБА_3 вказує про порушення суддею таємниці нарадчої кімнати, що її пояснення органу дізнання перекручені, отримані під примусом та просить виключити ці пояснення з числа доказів у справі. Також просить допитати її та свідка ОСОБА_5 в апеляційній інстанції для встановлення фактичних обставин події.

Вважає, що у судді не було підстав для відкриття провадження за її скаргою тому, що на той час в провадженні суду вже знаходилася її аналогічна скарга та була прийнята постанова про закриття провадження, яка нею теж оскаржена в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заінтересованої особи ОСОБА_3 на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення постанови судді без зміни, вивчивши матеріали судової справи та ті, на підставі яких було прийнято рішення про порушення кримінальної справи, а також матеріалі суду стосовно закриття провадження за скаргою ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів, на підставі яких було прийнято рішення про порушення кримінальної справи, законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_6 звернулася з заявою від 20.05.2010 р. до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, в якій просила вжити заходів до ОСОБА_3 за фактом заподіяння нею ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, у звязку з чим та перебувала на стаціонарному лікуванні.

Вказана заява відповідно до п. 1 ч.1 ст. 94 КПК України є приводом до порушення кримінальної справи.

Матеріали перевірки цієї заяви, зокрема, пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, довідка Миколаївської обласної лікарні, виписний епікриз, акт судово-медичного обстеження ОСОБА_4 містять достатні дані, що вказують на наявність ознак злочину, повязаного з умисним заподіянням ОСОБА_4 тілесних ушкоджень певного ступеню тяжкості.

Узявши до уваги наведене, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про наявність законного приводу та достатніх підстав до порушення даної кримінальної справи.

Як вбачається з тексту постанови про порушення кримінальної справи, прокурором справа про злочин, зазначений в ч.1 ст. 27 КПК України, порушена у відношенні ОСОБА_3 тому, що ОСОБА_4 не в змозі захистити свої законні інтереси у звязку з неповнолітнім віком, що в сенсі положень ч. 3 ст. 27 КПК України є іншою причиною такого становища та дає підстави прокурору для порушення справи такої категорії.

Твердження апелянта про порушення суддею таємниці нарадчої кімнати апеляційний суд визнає безпідставними тому, що відсутні зауваження ОСОБА_7 з цього приводу на протокол судового засідання, хоча право на ознайомлення з протоколом судового засідання їй було розяснено.

Твердження апелянта стосовно відсутності в її діях складу злочину не є предметом розгляду судом 1 інстанції та апеляційним судом, оскільки це повязано з дослідженням та оцінкою доказів у справі, що в цьому провадженні не провадиться відповідно до ч. 13 ст. 236-8 КПК України.

З цих же підстав не підлягають допиту в апеляційній інстанції ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_5 за фактичними обставинами події.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи» № 6 від 04.06.2010 р., суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою на постанову про порушення справи, якщо скаргу на цю постанову від тієї ж особи і з тих же підстав раніше було розглянуто судом по суті.

Оскільки раніше за такою же скаргою ОСОБА_3 від 22.07.2010 р. постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.07.2010 р. закрито провадження з розгляду скарги, тобто рішення по суті прийнято не було, то у суду 1 інстанції не було процесуальних перешкод для відкриття провадження за скаргою ОСОБА_3 від 30.07.2010 р.

Тому є безпідставними твердження апелянта і в цій частині.

З огляду не наведене, немає підстав для скасування постанови судді від 09.08.2010 р., як просить апелянт.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 серпня 2010 р., якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора Центрального району м. Миколаєва області від 18 червня 2010 р. про порушення кримінальної справи, залишити без зміни, а апеляцію ОСОБА_3 без задоволення.

Головуюча:

Судді: