Дата документу Справа № 314/6820/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/439/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1

Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали провадження щодо засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Софіївській ВК № 55 УДПтСУ в Запорізькій області,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.12.2014 року з апеляційною скаргою звернувся засуджений ОСОБА_7 , в якій просить зазначену ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, оскільки суд не врахував, що він з 2012 року до 2014 року брав участь у благоустрої відділення № 9 колонії, а саме в ремонті спального приміщення, має 2 заохочення правами начальника колонії, а невиконання трудової норми, на що посилається прокурор, не є підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, оскільки Софіївська ВК № 55 не є трудовою установою і не має норм, встановлених законом. Також апелянт просить врахувати, що має матір, яка хворіє, а він є єдиним годувальником в родині.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні подання Софіївської ВК № 55 УДПтСУ в Запорізькій області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд послався на те, що, не дивлячись, що ОСОБА_7 у відношенні до представників адміністрації колонії ввічливий, у відношенні до засуджених не конфліктний, товаришує з засудженими позитивної спрямованості, підвищує загальноосвітній рівень, відвідує бібліотеку колонії, на заходи виховного впливу реагує задовільно, проте, за час відбування в установі покарання з 25.04.2012 року він порушував вимоги режиму відбування покарання, за що мав 6 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, має 2 заохочення, а саме, 04.07.2014 року та 03.10.2014 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці правами начальника установи, які отримав безпосередньо перед настанням пільги, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Також суд зазначив, що згідно з довідкою про працевлаштування, ОСОБА_7 у період з 2012 року по 2013 рік в установі працевлаштований не був, у 2014 році працевлаштований був лише протягом 5-ти місяців, при цьому, за відпрацьований час має малий відсоток виконання норм виробітки.

Крім того, суд вважає, що відбуття засудженим більше 2/3 строку позбавлення волі не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах, хоча поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_7 довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї скарги, просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, прокурора, який заперечував проти скарги засудженого, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватись на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленні до праці за весь період знаходження у виправних установах .

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь засудженого у самодіяльних організаціях виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні подання Софіївської ВК № 55, оскільки ОСОБА_7 за час знаходження у слідчому ізоляторі порушував режим тримання, за що мав три стягнення, за час відбування в колонії покарання з 25.04.2012 року теж порушував вимоги режиму відбування покарання, за що мав шість стягнень, а два заохочення, які він має за сумлінну поведінку та ставлення до праці, він отримав безпосередньо перед настанням пільги, що свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Крім того, в поданні Софіївської ВК № 55 зазначено, що у разі застосування щодо ОСОБА_7 ст. 81 КК України він буде проживати в АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні апеляційного суду він пояснив, що має намір проживати у м. Запоріжжі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави для зміни ухвали суду першої інстанції та задоволення подання Софіївської ВК № 55 УДПтСУ в Запорізькій області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.12.2014 року, якою відмовлено у задоволенні подання Софіївської ВК № 55 УДПтСУ в Запорізькій області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4