У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.

за участю прокурора

Сорокіної О.А.

виправданого

ОСОБА_1

захисника

ОСОБА_2

та представника цивільного
позивача

ОСОБА_3

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 9 жовтня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора м. Києва та касаційною скаргою ОСОБА_3
на постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення.

Вироком
Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше
не судимого, -

за
ст.ст. 365 ч. 3, 367 ч. 2, 190 ч. 2, 364 ч. 2 КК України виправдано за
відсутністю в його діях складу злочинів.

Цивільний позов компанії "Рено
В.І." до ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
17 жовтня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Органом досудового слідства
ОСОБА_1 обвинувачувався за ст. 365 ч. 3, 212 ч. 3, 191 ч. 5, 366 ч. 2, 209 ч. І
КК України. При розгляді справи судом першої інстанції прокурор змінив
обвинувачення і ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що він, працюючи на посаді
директора і голови правління АТЗТ "Автобаза № 1", розташованої по
вул. Колекторній, 17 у м. Києві, обов'язками якого, згідно п. 7.4 статуту
підприємства, було керування роботою правління товариства і без довіреності
виконання дії від імені товариства, а саме виконання
адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій, тобто будучи
службовою особою в період з 1997 по 2001 роки, перевищуючи свої службові
повноваження, достовірно знаючи, що згідно 7.2 статуту АТЗТ "Автобаза №
1" загальні збори акціонерів є найвищим органом товариства і до його
компетенції належить, в тому числі й затвердження угод і договорів укладених на
суму, що перевищує 70% статутного фонду, та те, що підприємство має державну
частку власності, не врахувавши інтереси держави щодо економічної доцільності,
умисно, в порушення статуту товариства, без рішення загальних зборів,
перевищуючи надані йому службові повноваження, 29 вересня 1997 року уклав між
австрійським підприємством "Sоgе1еаsе Lеasіng Gеsеllsсhаft МВН" в особі Де Линареса - лізингодавця, українським підприємством
АТЗТ "Автобаза № 1" в особі ОСОБА_1 - лізингоотримувача та
французьким підприємством "Rеnаult V.І." в особі
Бернара Везона - постачальника, тристоронню лізингову угоду про продаж
лізингодавцю п'яти сідельних тягачів "Рено преміум 385" з одночасною
передачею їх у лізинг українському підприємству АТЗТ "Автобаза № 1".
Відповідно до умов трьохсторонньої лізингової угоди та договору про лізинг від
29 вересня 1997 року, загальна вартість договору складала 2200000 ф.ф. На
момент укладення трьохсторонньої лізингової угоди та договору про лізинг,
вартість угоди і договору за курсом Національного банку України (31.67 грн. за
100 ф.ф ) складала 696740 грн. (2200000 х 0, 3167 = 696740). Статутний фонд
АТЗТ "Автобаза № 1" складав 567000000 крб. (56700 грн.), тобто
вартість укладених директором АТЗТ "Автобаза № 1" ОСОБА_1 договору та
угоди перевищувала статутний фонд підприємства більш ніж у 12 разів, чим
заподіяв істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, спричинивши
тяжкі наслідки у вигляді заподіяння матеріальних збитків на суму 201770,08 Євро,
що за курсом Національного банку України на 29 травня 1997 року (464,609 грн.
за 100 Євро) складало 937423 грн. 79 коп., що являється тяжкими наслідками для злочину, передбаченого ст. 365 КК
України.

Органи досудового слідства та державний
обвинувач вважали, що такими діями ОСОБА_1 скоїв перевищення службових
повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за
межі наданих їй повноважень, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом
державним інтересам, що спричинило тяжкі наслідки, тобто скоїв злочин,
передбачений ст. 365 ч. 3 КК України.

Крім того, ОСОБА_1
обвинувачувався у тому, що працюючи директором і головою правління АТЗТ
"Автобаза № 1", виконуючи адміністративно-господарські та
організаційно-розпорядчі функції, будучи службовою особою, під час укладення
договорів оренди № 260697 від 26 червня 1997 року та купівлі-продажу сідельних
тягачів №6110529 від 9 серпня 2001 року, повинен був перевірити зміст складених
документів на предмет відповідності чинному законодавству, але не перевіривши
їх правильності та достовірності, проявив службову недбалість, неналежне
виконання службовою особою службових обов'язків, підписавши та затвердивши
вказані договори, як директор АТЗТ "Автобаза № 1", надав їх Київській
регіональній митниці №7 для оформлення та ввезення сідельних тягачів “Рено
преміум 385” в Україну, чим спричинив фактичне ненадходження до бюджету коштів
на суму 267381 грн. 01 коп., в особливо великих розмірах (згідно примітки до
ст. 212 КК України).

Вказаними діями, на думку
прокурора, який брав участь у розгляді судом першої інстанції, ОСОБА_1 вчинив
службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових
обов'язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду
охоронюваним законом державним інтересам, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч. 2 КК України.

Крім того, ОСОБА_1
обвинувачувався в тому, що він, працюючи на посаді голови правління і директора
АТЗТ "Автобаза № 1", і, будучи службовою особою, функції якої
пов'язані з виконанням адміністративно - господарських і організаційно -
розпорядчих обов'язків, заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою за
наступних обставин.

18 червня 1997 року ОСОБА_3
уклала договір купівлі-продажу квартири загальною площею 73,39 кв. м. у будинку
за адресою: АДРЕСА_1 з АТЗТ "Автобаза №1", згідно договору від 31
грудня1992 р. і доповнення до нього від 18 серпня 1995 року між АТЗТ
"Автобаза № 1" та асоціацією "Київшляхбуд". Згідно
вказаного договору ОСОБА_3 мусила сплатити поетапно АТЗТ "Автобаза №
1" за квартиру 54047 грн.

16 липня 1997 року і 05
серпня 1997 р. ОСОБА_3 перерахувала через банк на рахунок АТЗТ "Автобаза №
1" 37833 грн., після чого ОСОБА_1 видав їй довідку про те, що вона
перерахувала вказану суму на рахунок АТЗТ "Автобаза № 1".

14 червня 2000 року ОСОБА_3 в
службовому кабінеті ОСОБА_1 за адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 17 передала
йому особисто, згідно домовленості 16214 грн. в рахунок оплати за квартиру, які
ОСОБА_1 повинен був внести в касу підприємства, проте видав їй за своїм
підписом довідку про те, що ОСОБА_3 перерахувала на рахунок АТЗТ "Автобаза
№ 1" 54047 грн.

В подальшому ОСОБА_1,
зловживаючи своїм службовим становищем, кошти в сумі 16214 грн. в касу
підприємства не вніс, а привласнив їх і використав у своїх особистих інтересах,
завдавши потерпілій ОСОБА_3 значної матеріальної шкоди на вказану суму.

Такими діями, на думку
обвинувачення, ОСОБА_1 заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою
(шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілій, тобто скоїв злочин,
передбачений ст. 190 ч.2 КК України.

Крім того, ОСОБА_1
обвинувачувався у тому, що працюючи на посаді голови правління і директора АТЗТ
"Автобаза №1", будучи службовою особою, зловживаючи службовим
становищем, отримавши 14 червня 2000 року від ОСОБА_3 в своєму службовому
кабінеті за вищезазначеною адресою, згідно домовленості 16214 грн. в рахунок
оплати квартири, умисно, з корисливих мотивів, не вніс ці кошти в касу
підприємства, видавши їй за своїм підписом довідку про те, що ОСОБА_3
перерахувала на розрахунковий рахунок АТЗТ "Автобаза № 1" 54047 грн.

Такими діями ОСОБА_1, на думку
обвинувачення, скоїв зловживання службовим становищем, тобто умисне, з
корисливих мотивів та з інших особистих інтересів, використання службовою
особою свого службового становища, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним
законом правам та інтересам окремих громадян, що спричинило тяжкі наслідки,
тобто вчинив злочин, передбачений ст. 364 ч.2 КК України.

У касаційному поданні прокурор
посилається на незаконність та необґрунтованість судових рішень, порушення
кримінально-процесуального закону, просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_1
скасувати, а кримінальну справу в частині його обвинувачення у вчиненні
злочинів, передбачених ст. ст. 365 ч. 3, 367 ч. 2 КК України направити на нове
розслідування, а в частині обвинувачення за ст. ст. 190 ч. 2, 364 ч. 2 КК
України - на новий судовий розгляд.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 стверджує
про одержання ОСОБА_1 від неї коштів на придбання квартири в сумі 54047 грн.,
вказує на незаконність вироку та ухвали, просить їх, в частині вчинення злочину
щодо неї, скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши
доповідача, прокурора, яка частково підтримала касаційне подання, просила вирок
та ухвалу скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, представника
цивільного позивача, який просив судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд, виправданого та його захисника, які
заперечували проти касаційних подання і скарги та просили вирок та ухвали
залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та доводи касаційних подання і
скарги, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає частковому, а касаційна скарга повному задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. ст. 67, 323 КПК
України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності.

Як
убачається із вироку та ухвали, судові інстанції прийшли до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу злочинів, передбачених
ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.

За основу були взяті показання ОСОБА_1 під час досудового слідства
та в судовому засіданні про невизнання ним своєї вини. Рішення про
його невинуватість було прийнято без повного та всебічного дослідження
матеріалів кримінальної справи, без належного аналізу всіх здобутих по справі
доказів, без наведення відповідного спростування пред'явленого органами досудового
слідства обвинувачення.

Судом не проаналізовано, чи був фіктивним договір купівлі-продажу
транспортних засобів від 09.08.2001р., з урахуванням наявності лізингового
договору щодо цих транспортних засобів, чи була занижена вартість транспортних засобів
і, виходячи з цього - сума митних платежів.

Суд не дав правової оцінки оформленню договорів оренди та купівлі продажу
транспортних засобів.

У вироку не дана оцінка діям ОСОБА_1 з приводу оформлення транспортних
засобів у власність АТЗТ “Автобаза № 1” у серпні 2001 року, з урахуванням умов
лізингового договору щодо цих транспортних засобів.

Крім того, у вироку не наведено достатніх мотивів визнання неспроможними
показань потерпілої ОСОБА_3 Без їх належної оцінки в сукупності з іншими
наявними у справі доказами (у тому числі про сплату нею коштів на придбання
квартири) не можна зробити обґрунтований висновок про відсутність в діях
ОСОБА_1 складу злочинів.

Наведене свідчить про невідповідність вироку суду вимогам ст. 334 КПК
України, на що не звернув уваги при розгляді справи і апеляційний суд. За таких обставин судові рішення щодо ОСОБА_1
підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд, під час
якого необхідно дати належну оцінку всім зібраним по справі доказам,
проаналізувати їх належним чином та усунути суперечності, за необхідності
призначити судово-почеркознавчу, та
судово-криміналістичну експертизи з приводу перевірки достовірності укладання
договорів пролонгації оренди та купівлі-продажу тягачів, судово-економічну
експертизу щодо встановлення достовірності суми збитків, спричинених фірмі
“Рено” і, в залежності від здобутих доказів, прийняти законне і обґрунтоване
рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_3
задовольнити, касаційне подання заступника прокурора м. Києва задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19
червня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

С у д д і :

Редька А.І. Лавренюк М.Ю. Заголдний
В.В.