Ухвала іменем україни 03 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого судді ОСОБА_72,
суддів:ОСОБА_73, ОСОБА_74,

при секретарі ОСОБА_75
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000100, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Сокиряни, Чернівецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Чернівці, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191,

ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_76,

засудженої ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И Л А:

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування скарги зазначає, що кваліфікація його дій за ч. 5 ст. 191 КК України є невірною, оскільки інкриміновані йому дії розкривають об'єктивну і суб'єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, а не привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Крім того, вказує, що при кваліфікації дій за ч. 5 ст. 191 КК України потрібно враховувати, що суб'єктом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем можуть бути лише «службові особи», якою він не був, а отже і не є суб'єктом злочину, передбаченого ч. 5

ст. 191 КК України.

Також вказує, що суди незаконно та необґрунтовано прийняли рішення щодо визнання його членом організованої злочинної групи, оскільки будь-яких доказів, які б доводили те, що він приймав участь у розробленні планів вчинення злочинних дій та розподіленні функцій діяльності по виконанні цього плану, матеріали кримінального провадження не містять.

Крім того зазначає, що при призначенні покарання судами не було враховано обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме, те що він активно сприяв розкриття злочину, перебуває на обліку у лікаря з важкою хворобою, потерпілим частково відшкодована завдана шкода.

Вважає, що всупереч вимогам ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції належним чином не розглянув його апеляційну скаргу, докладних відповідей на всі його доводи не навів.

В касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати, а кримінальне провадження закрити. В обґрунтування скарги зазначає, що розглядаючи кримінальне провадження суд першої інстанції вийшов за визначені межі судового розгляду та постановив вирок, яким фактично визнав винними ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення щодо яких не висунуті та обвинувальні акти до суду не надходили, що є порушенням кримінального процесуального закону.

Крім того, висновки почеркознавчих та економічних експертиз є недопустимими доказами, оскільки органом досудового слідства її не було ознайомлено з постановами про призначення та висновками вказаних експертиз, що є істотним порушенням права особи на захист.

Посилається на те, що не було взято до уваги: що вона не могла привласнити будь-які кошти, оскільки дані кошти не були ввіреними та не перебували у її віданні; не була матеріально-відповідальною особою у спілці; не вчиняла та не переслідувала корисливого мотиву та мети незаконного заволодіння чужим майном, що виключає в її діяннях суб'єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Крім того, не погоджується з кваліфікацією її дій за ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки ні органом досудового слідства, ні судами не було встановлено та доведено суб'єктивну сторону вказаного кримінального правопорушення, а сам факт того, що вона виконувала посадові інструкції головного бухгалтера та касира спілки, тобто проводила операції з коштами, не означає, що вона ці кошти привласнювала, у тому числі шахрайським способом, у складі організованої групи.

Також наголошує на тому, що вона документів не підробляла, тому кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України є неправильною. Вважає, що вона не являлася суб'єктом вказаного кримінального правопорушення.

Крім того вказує, що апеляційний суд не звернув уваги на порушення допущені районним судом та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам кримінального процесуального закону. Вважає, що апеляційний суд в ухвалі лише навів перелік доказів, не перевіривши їх та не проаналізувавши, не перевірив правильності кваліфікації її дій та не навів переконливих відповідей на її апеляційну скаргу.

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від

24 січня 2014 року ОСОБА_5 засуджений:

- за ч. 5 ст. 191 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки з конфіскацією всього майна;

- за ч. 4 ст. 190 КК України до 5 (п'яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 170 000 грн. з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки та зі штрафом в розмірі 5100 грн.;

- за ч. 3 ст. 209 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки, з конфіскацією коштів або іншого майна, одержаного злочинним шляхом та з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки, з конфіскацією коштів або іншого майна, одержаного злочинним шляхом, з конфіскацією всього майна належному йому на праві приватної власності та зі штрафом в розмірі 5100 грн.

Основне покарання, призначене за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України у виді штрафу в розмірі 170 000 грн. визначено до самостійного виконання.

ОСОБА_6 засуджена:

- за ч. 5 ст. 191 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки з конфіскацією всього майна;

- за ч. 4 ст. 190 КК України до 5 (п'яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 170 000 грн. з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки та зі штрафом в розмірі 5100 грн.;

- за ч. 3 ст. 209 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки, з конфіскацією коштів або іншого майна, одержаного злочинним шляхом та з конфіскацією належного їй на праві приватної власності всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 (три) роки, з конфіскацією коштів або іншого майна, одержаного злочинним шляхом, з конфіскацією всього майна та зі штрафом в розмірі 5100 грн.

Основне покарання, призначене за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України у виді штрафу в розмірі 170 000 грн. визначено до самостійного виконання.

Вирішено цивільні позови потерпілих ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,

ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,

ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,

ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50,

ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_64, ОСОБА_66

Цивільний позов потерпілих до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без розгляду. В задоволенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_67 та ОСОБА_68 відмовлено.

Також вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

Майно ОСОБА_5, на яке ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці накладено арешт звернуто в рахунок відшкодування завданої потерпілим шкоди.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними в : привласненні чужого майна, вчиненому в особливо великих розмірах, організованою групою; в заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) вчинене в особливо великих розмірах, вчинене організованою групою; зловживанні повноваженнями, тобто умисному з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян; вчиненні службового підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки; вчиненні фінансових операцій з коштами одержаними внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій спрямованих на приховування та маскування незаконного походження таких коштів, джерела їх походження, місцезнаходження, а так само набуття, володіння та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинені повторно, організованою групою за обставин детально викладених у вироку.

Так, в січні 2009 року ОСОБА_7, з метою заволодіння шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами громадян, створив у м. Чернівці кредитну спілку «Кредитна каса» із зміненою в подальшому назвою на «Фінансові традиції».

Для досягнення злочинної мети ОСОБА_7 у березні 2009 року в м. Чернівці створив та очолив організовану групу до складу якої увійшли ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а в подальшому в травні 2011 року ОСОБА_8, які об'єднались єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення мети, відомої всім учасникам.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 діючи під керівництвом ОСОБА_7, достовірно знаючи про збитковість кредитної спілки «Кредитна каса» та неможливість виконання умов депозитних договорів, вводячи потерпілих в оману, з метою залучення нових депозитних вкладів від населення, встановили високі відсоткові ставки по даним договорам в розмірі 21-37% річних (в той час як середній по державі складав 19%).

Кошти вкладників, які надходили в касу спілки, привласнювались службовими особами спілки ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8

З метою створення уяви законності діяльності спілки та залучення нових клієнтів, члени організованої групи протиправно залучали кошти жителів Чернівецької області за ознакою «фінансової піраміди», тобто за рахунок нових залучених депозитних вкладів частково погашали зобов'язання по раніше укладеним депозитним договорам з високими відсотковими ставками.

З метою укриття злочинної діяльності організованої групи, формування фіктивної прибуткової звітності, створення позитивного іміджу спілки та подальшого розкрадання депозитних вкладів, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_8, діючи за вказівкою ОСОБА_7, підробляли рішення кредитного комітету про видачу кредитів на підставних осіб, а також підробляли кредитні угоди та інші документи щодо видачі кредитів.

Діючи у такий спосіб, ОСОБА_7, ОСОБА_5,

ОСОБА_8, ОСОБА_6, у різний час та в різній співучасті, діючи в інтересах всіх членів організованої групи, в період з березня 2009 року до 01.09.2012 року, привласнили з каси спілки грошові кошти по укладених депозитних договорах та додаткові пайові внески потерпілих, а саме ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_42, ОСОБА_11, ОСОБА_43, ОСОБА_12, ОСОБА_41, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,

ОСОБА_69, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_40, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,

ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, на загальну суму 1 535 376, 11 грн., що являється особливо великим розміром.

Крім того, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, у різний час та в різній співучасті, діючи інтересах всіх членів організованої групи, в період з березня 2009 року до 01.09.2012 року, зловживаючи службовим становищем юридичної особи приватного права, шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами потерпілих: ОСОБА_35, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_71, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_41, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_40, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_39, ОСОБА_53, ОСОБА_38, ОСОБА_54, ОСОБА_55 на загальну суму 4 263 171, 95 грн., що являється особливо великим розміром.

Крім того, ОСОБА_5 в період з березня 2009 року до 11.10.2012 року шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами потерпілих: ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_61, ОСОБА_60, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_64, ОСОБА_66 на загальну суму 1 941 044 грн., що також є особливо великим розміром.

Крім того, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, у різний час та в різній співучасті, в період з березня 2009 року по 11.10.2012 року, зловживаючи службовим становищем юридичної особи приватного права шахрайським шляхом заволоділи коштами потерпілих: ОСОБА_35, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_71, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_41, ОСОБА_49,

ОСОБА_50, ОСОБА_40, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_39, ОСОБА_53, ОСОБА_38, ОСОБА_54, ОСОБА_55 на загальну суму 4 263 171, 95 грн., що являється особливо великим розміром.

Також, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 являючись службової особами кредитної спілки «Фінансові традиції», з метою привласнення депозитних та пайових внесків вкладників спілки, склали завідомо неправдиві кредитні справи та квитанції до прибуткового касового ордеру. Так, шляхом внесення в офіційні документи (у матеріали кредитних справ, квитанції до прибуткового касового ордеру) завідомо неправдивої інформації, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 завдали збитків кредитній спілці «Фінансові традиції» на загальну суму, що у 250 разів і більше перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що спричинило тяжкі наслідки.

Крім того, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, являючись службовими особами кредитної спілки «Фінансові традиції», шахрайським шляхом та шляхом привласнення заволоділи грошовими коштами в сумі, що перевищує вісімнадцять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частину даних коштів на загальну суму 110 695 грн., з метою створення уяви законності видачі фіктивних кредитів вносили в касу підприємства від імені осіб, які не отримували кредити та в подальшому дані кошти розміщали, як погашення відсотків на розрахунковому рахунку кредитної спілки «Фінансові традиції» в АТ «Родовідбанк» в період часу з 01.01.2009 року по 01.09.2012 року, тобто здійснили фінансові операції з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, а також вчинили дії, спрямовані на приховування та маскування незаконного походження таких коштів.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2014 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині засудження за ч. 3 ст. 209 КК України скасований, а провадження закрито за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна та зі штрафом у розмірі 5100 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України постановлено вважати ОСОБА_6 засудженою за сукупністю злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна та зі штрафом у розмірі 5100 грн.

В решті вирок місцевого суду залишений без зміни.

Заслухавши доповідь судді, засуджену ОСОБА_6, яка підтримала свою та касаційну скаргу ОСОБА_5, думку прокурора, яка частково підтримала касаційні скарги, просила ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, ці вимоги закону при перегляді кримінального провадження апеляційним судом залишились не виконаними.

Зокрема, в апеляційній скарзі засудженої ОСОБА_6 ставилось питання про скасування вироку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, неналежною оцінкою доказів. На обґрунтування своїх вимог засуджена зазначала, що поза увагою суду залишились фактичні обставини справи, які свідчили, що про відсутність в її діях складів кримінальних правопорушень, не взято до уваги, що вона не була матеріально-відповідальною особою і до договорів про отримання кредитів відношення не мала, їх оформляв голова правління

ОСОБА_5, не отримувала жодних грошових коштів з ніби то злочинної діяльності організованої групи. Також засуджена наголошувала на тому, що жодного фіктивного документу чи договору нею не було укладено, вона готувала лише бланки документів, які необхідні для укладення кредитних або депозитних договорів для підпису чи погодження головою правління.

Засудженим ОСОБА_5 в апеляційній скарзі ставилось питання про скасування вироку у зв'язку з однобічністю та неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неналежною оцінкою доказів. На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначав, його дії не можуть бути кваліфіковані за ч. 5 ст. 191 КК України, оскільки суб'єктом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем можуть бути лише «службові особи», якою він не був. Крім того вказував, що в матеріалах кримінального провадження не має будь-яких доказів того, що саме він заволодів коштами потерпілих, а судове рішення за вказаним фактом ґрунтується тільки на показаннях останніх, в яких вони висловлюють свої здогадки, що їх коштами міг заволодіти як він, так і інші працівники кредитної спілки. Також наголошував на тому, що судом безпідставно визнано його винним у підробленні документів кредитних справ.

Крім всього вищевикладеного засудженими наводились і інші доводи, тобто, на обґрунтування своїх апеляційних вимог

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навели конкретні доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг вибірково зазначив суть апеляційних доводів, частково не погодившись із апеляційними скаргами засуджених, не навів докладні мотиви прийнятого рішення, не дав вичерпних відповідей на всі доводи, не сформулював належним чином висновки щодо їх безпідставності, а обмежився формальним переліченням аркушів кримінального провадження, на яких містяться укладені договори, прибуткові касові ордери, заяви потерпілих та інші докази, надані органом досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд переглядаючи справу в апеляційному порядку з достатньою повнотою не перевірив всіх доводів апелянтів, які викладені в їх апеляційних скаргах, не провів ретельного аналізу і оцінки доказів, на які посилалися засуджені, формально зазначив, що вина засуджених за ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190,

ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України повністю доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Наведене свідчить про істотне порушення кримінального процесуального закону, що перешкодило апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК України, з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного перегляду слід повно та всебічно перевірити доводи поданих апеляційних та касаційних скарг засуджених і в залежності від встановленого, постановити законне рішення, яке буде відповідати вимогам закону.

Крім того апеляційному суду слід звернути увагу на те, що висновок суду про призначене покарання повинен бути вмотивованим і сформульований так, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання.

Розглядаючи кримінальне провадження апеляційний суд скасовуючи вирок районного суду та закриваючи провадження за обвинуваченням засуджених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України та постановляючи своє рішення, в тому числі, яке стосується і покарання, в порушення вимог ч. 4 ст. 374 КК України в резолютивній частині ухвали не визначив основне та додаткове покарання по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, не визначив остаточне основне та додаткове покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом і не встановлено вироком суду, що набрав законної сили.

На підставі викладеної норми закону, апеляційному суду слід звернути увагу на те, у мотивувальній частині вироку при викладенні обвинувачення визнаного доведеним, зазначено, що

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в складі організованої групи вчинили ряд умисних злочинів, за відсутності вироку суду щодо останніх, який набрав законної сили, яким доведено їх вину у вчиненні даних злочинів, як про це обґрунтовано зазначено в касаційні скарзі засудженої

ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2014 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_72 ОСОБА_73 ОСОБА_74