Справа № 204/2763/15-к
Провадження № 1-в/204/770/15
У Х В А Л А
12 травня 2015 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
представника установи ОСОБА_5
особи, відносно якої розглядається подання ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_7 , 1985 року народження, -
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 12.11.2013 року ОСОБА_6 направлений на примусове лікування в психіатричну лікарню з суворим наглядом. До кримінальної відповідальності притягувався за ч. 1 ст. 121 КК України.
В заяві лікаря-психіатра, до якого додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 583 від 20.04.2014 року, ставиться питання про те, що ОСОБА_6 страждає шизофренією параноїдної форми і за своїм психічним станом підлягає подальшому перебуванню на примусовому лікуванні в психіатричній лікарні із суворим наглядом.
В судовому засіданні лікар ОСОБА_5 підтримала заяву, посилаючись на висновок, та пояснила, що фактично після останнього судового засідання, коли було продовжено застосування заходів медичного характеру ОСОБА_6 почав дисимулювати слухові омани сприйняття, але вони виявлялися в його поведінці.
В судовому засіданні прокурор підтримав заяву лікаря-психіатра та просив суд його задовольнити.
ОСОБА_6 та його захисник просили відмовити у задоволенні вищевказаної заяви лікаря-психіатра про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_6 та призначити стаціонарну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_6 ..
Обговоривши подання, заслухавши учасників процесу і перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 95 КК України у разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
При вирішенні питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_6 суд виходить з висновку комісії лікарів-психіатрів. Так, згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 583 від 20.04.2015 року, ОСОБА_6 страждає шизофренією параноїдної форми, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром, поточний процес, помірно виражений змішаний тип дефекту. Маячні ідеї впливу, що обумовлювали скоєне правопорушення і що підтверджуються даними патопсихологічного дослідження з намаганням дисимуляції їх, скриті агресивні руйнівні тенденції, підозрілість, внутрішнє напруження свідчать про збереження особливої небезпеки хворого до осочуючих, що свідчить про те, що за своїм психічним станом хворий ОСОБА_6 продовжує становити особливу небезпеку для оточуючих.
Крім того, згідно п. 24 вказаного висновку № 583 комісією лікарів встановлено, що на тлі безперервної терапії нейролептичними засобами з початку 2015 року редукувались омани сприйняття. Під час бесід тримався дещо напружено, активно намагався впевнити, що почував себе добре, що аівн вже не потребує лікування в цьому закладі, а буде приймати його в іншій лікарні або вдома. Про свої хворобливі переживання як на період скоєного, так і за час перебування в закладі говорить вкрай неохоче, уникає прямих відповідей. Впевнений в реальності хворобливих переживань в минулому та на момент скоєного. Заперечує деякі факти про прояви хвороби в минулому , а саме неадекватну, агресивну поведінку. Лікування приймає, при цьому постійно прискіпливо розглядає пігулки.
Згідно п. 25 зазначеного висновку встановлено, що тяжкості скоєного не усвідомлює, емоційно знижений, холодний.
Суд критично ставиться до пояснень хворого, наданих в судовому засіданні, оскільки вони спростовуються висновком комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 583, та поясненнями, наданими в судовому засіданні лікарем-психіатром ОСОБА_8 .
При цьому, суд розцінює спокійну поведінку хворого в судовому засіданні та його пояснення з приводу невідповідності відомостей, зазначених у висновку, як спосіб захисту та намагання ввести суд в оману.
Крім того, суд виходить з того, що хворий має певний інтелект, що надає йому можливість у певних ситуаціях дисимілювати хворобливі переживання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи суд виходить з того, що п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначено, що суд при розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру може викликати представника медичного закладу (лікаря-психіатра), який надав особі психіатричну допомогу, а за потреби призначити судово-психіатричну експертизу тільки за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів.
Між тим, у суду не виникло сумнівів у правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, які відображені в висновку №583 від 20 квітня 2015 року, а тому суд не вважає за потрібне призначати судово-психіатричну експертизу.
Крім того, хворий вчинив тяжке суспільно-небезпечне діяння, яким потерпілому були завдані тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Враховуючи, що ОСОБА_6 страждає шизофренією параноїдної форми, беручи до уваги, що останній здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, з урахуванням положень ч. 5 ст. 95 КК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_6 .
На підставі викладеного та керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст.19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, суд, -
Заяву лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» задовольнити.
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 12.11.2013 року відносно ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя ОСОБА_1