Справа №621/3064/14-к
Провадження №1-кп/621/32/15
ВИРОК
Іменем України
09 лютого 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження №0000697 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноводськ, Туркменія, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в:
31 липня 2014 року близько 17 години 25 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 211440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Гагаріна в м. Змієві Харківської області зі сторони центру у напрямку сел. Комсомольського, зі швидкістю близько 60 км/год.

Проїжджа частина - сухий асфальтобетон, шириною 6,5 м., горизонтальна ділянка, перехрестя.

Ліворуч до проїжджої частини примика ґрунтове узбіччя та вул. Крупської, праворуч - грунтове узбіччя.

В цей час попереду, в попутному напрямку рухався велосипедист ОСОБА_4 , який з метою виїзду на вул. Крупської, почав виконувати поворот ліворуч, а ОСОБА_6 не переконався в безпеці своїх дій, виконуючи обгін зазначеного велосипедиста, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд на ОСОБА_4 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_4 були спричинені: садно в області правого ліктьового суглоба, закритий перелом акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №159-3м/14 від 16.08.2014 року, відносяться: садно в області правого ліктьового суглоба - до легких тілесних ушкоджень, закритий перелом акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням - до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, по тривалості розладу здоров`я.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України:

п.10.1. «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 , згідно висновку автотехнічної експертизи №863/14 від 24.09.2014 року, з технічної точки зору, знаходилося в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 , вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_6 , вину в інкримінованому йому злочині визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, показав, що кримінальне правопорушення вчинене ним при вищевикладених обставинах.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні дав показання про обставини дорожньо-транспортної пригоди, які в повному обсязі узгоджуються з показаннями ОСОБА_6 та ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує.

З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вище наведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вище зазначеного злочину і правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд відповідно до ст. 66 КК України, визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує особу винного, який є пенсіонером, не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді штрафу, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання: призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Приймаючи рішення про не призначення обвинуваченому додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить із наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Крім того, суд звертає увагу не тільки на тяжкість скоєного, суспільну небезпеку, особу винного, а також і на те, як той чи інший вирок може вплинути на подальшу долю конкретної особи в конкретному випадку, враховуючи обставини справи.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження зоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством.

У кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_4 пред`явив позов до обвинуваченого ОСОБА_6 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, згодом уточнивши його і просив стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» на свою користь заподіяну життю та здоров`ю шкоду внаслідок ДТП в розмірі 11248 грн. 19 коп., та стягнути з ОСОБА_6 на свою користь заподіяну моральну шкоду внаслідок ДТП в розмірі 20 000 грн. (а.с. 57-61)
Цивільний позивач , як на докази, що обґрунтовують його вимоги посилається на виписку з історії хвороби, медичну карту стаціонарного хворого, листки лікарських призначень та товарні чеки, що підтверджують придбання медикаментів (а.с. 23-36) на суму 9536 грн. 99 коп., дані довідки з місця роботи про розмір заробітної плати в обґрунтування суми неотриманих доходів за період тимчасової непрацездатності, всього на суму 1234 грн. 35 коп. ( а.с.62) Крім того, просить стягнути зі страховика моральну шкоду 477 грн. 85 коп., та страхувальника 20000 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, обвинувачений визнав частково, у розмірі 2500 грн.

ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» позову ОСОБА_4 не визнало та просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях з посиланням на відсутність підстав для його задоволення, визначених діючим законодавством. ( а.с. 79-81)

Як вбачається із полісу №АІ/0177267 від 30.07.2014 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності належного ОСОБА_6 автомобіля ВАЗ 211440 номерний знак НОМЕР_1 , застрахована цивільно-правова відповідальність володільця вказаного транспортного засобу за шкоду, заподіяну майну третіх осіб під час експлуатації належного йому транспортного засобу до 29.07.2015 року. ( а.с.46)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (далі Закон) (чинного на момент скоєння ДТП) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 2 ст. 33.1 Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Так, у судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 вказував на те, що ОСОБА_6 , у встановлений строк, звернувся до страховика із завою про настання страхового випадку, що відповідає вимогам спеціального закону про обов`язкове страхування про що свідчить реєстрація заяв та повідомлень ПАТ СК "Дніпроінмед» від 29.07.2014 року та фіскальний чек про направлення страховику поштового повідомлення. ( а.с.78)

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку.

У системному зв`язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов`язок виплатити страхове відшкодування.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року (далі - Постанова), відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим наземним транспортним засобом в межах ліміту, несе страховик - ПАТ СК «Дніпроінмед».

Однак, цивільним позивачем ОСОБА_4 та його представником у даному кримінальному провадженні не надано доказів про його звернення у 30 денний строк до страховика із заявою та доданими до неї документами про страхове відшкодування, у відповідності до вимог ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», більш того потерпілий у судовому засіданні підтвердив, що не звертався до страховика з відповідною заявою, а його представник зазначив, що таке звернення не могло мати місце, відповідно до Закону.

Власне на вищевказаний факт вказував і представник ПАТ СК "Дніпроінмед" у своїх запереченнях, поданих до суду 30 січня 2015 року.

Не надано також доказів про дійсний розмір шкоди, що підтверджений належним доказом у відповідності до вимог ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Таким чином, цивільним позивачем ОСОБА_4 не доведено перед судом той факт, що належним відповідачем за його цивільним позовом у даному кримінальному провадженні є ПАТ СК «Дніпроінмед», а тому ОСОБА_4 слід відмовити у задоволенні цивільного позову в частині вимог до страховика.

В обгрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні посилався на те, що він поніс душевні страждання, пов`язані із страхом за своє здоров`я, також було суттєво обмежено його фізичні можливості, що виразилося в неможливості виконання ним своїх звичних трудових обов`язків та необхідності зміни ним умов роботи внаслідок заборони фізичної праці.
Беручи до уваги характер моральної шкоди, яка заподіяна внаслідок вчинення обвинуваченим необережного, невеликої тяжкості злочину, а також, беручи до уваги обставини справи, суд дійшов до висновку, що вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_6 , підлягають задоволенню на суму 2500 грн., яка є справедливою і достатньою для відшкодування такої шкоди, за вказаних вище обставин, враховуючи часткове визнання обвинуваченим позовних вимог ОСОБА_4 саме у визначеному розмірі, що узгоджується з положенням ст. 174 ЦПК України.

Питання про речові докази суд вирішить відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349,373-374 КПК України, суд -

у х в а л и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Позовну заяву ОСОБА_4 до ПАТ СК «Дніпроінмед», ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , 2500 ( дві тисячі п`ятсот) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Речові докази: автомобіль ВАЗ-211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_6 , велосипед Україна, переданий на зберігання ОСОБА_4 вважати їм повернутими.

Судові витрати у розмірі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 80 коп. за проведення експертизи №863/14 від 24.09.2014 року стягнути з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ ГУ МВС України в Харківській області, які перерахувати на р/р НОМЕР_2 , код банку 3799968.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: