Дата документу Справа № 243/4135/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 243/4135/13-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/402/15 ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.186, ч.1 cт. 122 Доповідач в апел. інстанції
ст. 395 КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ) на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Миколаївка, Донецької області, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 13 лютого 2004 року Слов`янським міським судом за ст. 185 ч.3, 185 ч.2,70 ч.1, 104 ч.1,75ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 10 грудня 2004 року Слов`янським міським судом за ст. 185 ч.3,71 ч.1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, 25 грудня 2006 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 10 днів;

- 18 липня 2007 року Слов`янським міськрайонним судом за ст. 186 ч.2, 71 КК України до 5 років позбавлення волі,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 395, ч.1 ст. 122, ч.3 ст. 186 КК України і йому призначено покарання

- за ст. 395 КК України у вигляді 3 місяців арешту;

- за ч.1 ст. 122 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1,2 ст. 70 КК України, з застосуванням ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 постановлено відраховувати з моменту затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено особисте зобов`язання.

Питання про речові докази вирішене в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. Вважає, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без призначення покарання у вигляді позбавлення волі. Просить вирок суду змінити, пом`якшити ОСОБА_8 призначене покарання застосувавши положення ст. 75 КК України і встановивши іспитовий строк 2 роки.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , являючись особою, за якою постановою Жданівського міського суду Донецької області від 25 січня 2012 року встановлено адміністративний нагляд як за особою звільненою з місць позбавлення волі, строком на 1 рік, та встановлено визначені законом Про адміністративний нагляд за особами звільненим з місць позбавлення волі від 01 грудня 1994 року обмеження та обов`язки, про які він ознайомлений під підпис, 12 лютого 2012 року, достовірно знаючи про те, що в разі самовільного залишення ним місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, він буде притягнутий до кримінальної відповідальності, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, 03 серпня 2012 року, самовільно, без поважних причин, залишив своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не повідомивши робітників міліції, які здійснювали за ним адміністративний нагляд, та умисно не з`явився на реєстрацію у Миколаївський МВМ Слов`янського MB ГУМВС України в Донецькій області.

10 лютого 2013 року, близько 18 год., обвинувачений ОСОБА_8 діючи умисно, із корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , стосовно якого матеріали виділені в окреме провадження, з метою заволодіння майном та грошовими коштами, проникли до приміщення квартири АДРЕСА_2 , де відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 на суму 247 грв.78 коп. і потерпілого ОСОБА_11 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4511 грн..

07 січня 2013 року, близько 18 год. 30 хв., продовжуючи свою злочинну діяльність обвинувачений ОСОБА_8 , разом ОСОБА_12 , прийшли до квартири раніше знайомого ОСОБА_13 , 1938 р. народження, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_12 постукав у двері вказаної квартири, потерпілий ОСОБА_13 відчинив двері, але відмовився впускати до свого житла ОСОБА_12 та ОСОБА_8 . В результаті отриманої відмови, між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_13 виникла сварка, на ґрунті якої ОСОБА_8 наніс ОСОБА_13 п`ять ударів лівою ногою в область тулуба зліва, від яких останній впав на підлогу. Побачивши що ОСОБА_13 знаходиться на підлозі у положенні лежачи, ОСОБА_8 , у вказаний час, умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_13 , один удар кулаком правої руки в область живота і п`ять ударів правою ногою в область тулуба з лівого боку, від яких ОСОБА_13 втратив свідомість, а ОСОБА_8 з ОСОБА_12 покинули приміщення квартири ОСОБА_13 .

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_13 закритий перелом 9 ребра по задній підмишечній області ліворуч, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що вимагають для свого загоєння строк понад 6-ти, але не більше 21 -го дня.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень суд обґрунтував показання обвинуваченого в судовому засіданні, письмовими доказами, які були зібрані органом досудового розслідування і досліджені в судовому засіданні.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильної юридичної кваліфікації його дій за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості ушкодження, яке не є

небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я; за ч.3 ст. 186 КК України як відкрите викрадання чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням в житло, з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, в апеляції не оскаржується.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд належним чином оцінив ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне із яких відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, судимості в установленому законом порядку, не зняті і не погашені, обставини, що обтяжують відповідальність рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку, обставини, що пом`якшують відповідальність щире каяття, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні ОСОБА_8 , і призначив покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Поведінка обвинуваченого до винесення оскаржуваного вироку жодним чином не мала соціально спрямованого змісту і не свідчила про його бажання стати на шлях виправлення, тому підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України і звільнення його від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком, виходячи із доводів апеляційної скарги адвоката , не встановлено.

Щире розкаяння та визнання вини обвинуваченим були враховані судом при призначенні покарання, про що свідчить призначення мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст. 186 КК України, інших даних, які б суттєво могли вплинути на призначене покарання, в апеляційній скарзі захисника не наведено і матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які потягли б за собою скасування судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2014 року, яким ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.3 ст. 186, ст. 365 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4