Дата документу Справа № 323/2951/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/354/15
Єдиний унікальний № 323/2951/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 121 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00001465, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.05.2001 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 141, ст. 43 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років позбавлення волі;

- 09.03.2006 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 4 ст. 296, ст. ст. 75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 29.03.2012 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 296 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 19.07.2013 року за відбуттям строку покарання;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 30 травня 2014 року.

Згідно вироку, 19.10.2013 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки з ОСОБА_9 , яка виникла між ними, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останній удар кулаком правої руки в обличчя, після чого, продовжуючи свій злочинний намір направлений на спричинення тілесних ушкоджень, діючи без розриву у часі взяв у приміщенні будинку молоток, яким наніс декілька ударів по кистям обох рук ОСОБА_9 , після чого декілька ударів по голові, від яких остання втратила свідомість, в подальшому ОСОБА_8 наніс чисельні удари ногами по різним частинам тіла ОСОБА_9 , а коли остання прийшла в свідомість, то схопив її обома руками за обличчя та вкусив останню за обличчя в районі правого ока і відкусив їй верхнє праве повіко, в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої лобно-тімяної області з забоєм головного мозку , закриті переломи ребер з обох сторін, які супроводжувалися двостороннім гемо пневмотораксом, які згідно висновку експерту № 181 від 31.12.2013 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя у момент спричинення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилаючись на незаконність вироку через істотне порушення кримінального процесуального закону зазначає, що за наявності підстав для закриття кримінального провадження за відсутності достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді і вичерпаності можливості їх отримання, суд безпідставно не закрив провадження. Вказує, що в ході судового провадження відносно ОСОБА_8 не здобуто достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості останнього у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. При цьому показання потерпілої ОСОБА_10 щодо винуватості ОСОБА_8 будь-якими іншими доказами об`єктивно не підтверджені, а усі допитані в судовому засіданні свідки безпосередніми учасниками події не були, і знають про неї з чужих слів.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор, який брав участь у провадженні, просить вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні умисного кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та обґрунтованим.

Не дивлячись на часткове визнання своєї вини та відмови обвинуваченого дати показання, суд дослідив показання потерпілої ОСОБА_9 , яка будучи допитаною під час судового розгляду пояснювала, що 19.10.2013 року приблизно о 23 годині, після вживання спиртних напоїв та після виниклої між ними невеликої сварки, ОСОБА_8 наніс їй один удар кулаком в обличчя в область нижньої щелепи зліва від якого вона впала біля дивану. Після чого ОСОБА_8 вибіг з кімнати в коридор та швидко повернувся і тримаючи в руках молоток замахнувся на неї. В цей час прокинулася її донька, яка також намагалася відібрати у ОСОБА_8 молоток, але останній один чи два рази вдарив рукою доньку. Після цього ОСОБА_8 наніс їй декілька ударів по долоням обох рук, потім вдарив її один чи два рази молотком по голові, внаслідок чого вона знепритомніла, і згодом прийшла до тями від того, що обвинувачений бив її ногами по тілу, а саме по грудям, ребрам, животу та спині, після чого схопив її руками за обличчя в області щелепи та вкусив її за обличчя в області правого ока, відкусивши праве верхнє повіко та частину шкіри під правим оком.

Зазначені покази узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, а саме: з показаннями свідка ОСОБА_11 яка суду пояснювала, що 20.10.2013 року їй бабуся повідомила про те, що щось сталося вдома у мами, але що не пояснила. Коли вона зайшли до будинку, то сестра розповіла як обвинувачений побив маму та її. Згодом від бабусі дізналася, що мати знаходиться в реанімації і що її побив ОСОБА_8 ; показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснювала, що 19.10.2013 року у вечірній час до неї прийшла ночувати ОСОБА_13 . На той час у її онуки перебував в гостях її кум ОСОБА_14 . 20.10.2013 року вранці до неї додому приїхали працівники міліції, від яких їй стало відомо, що її онука знаходиться в лікарні. Вона поїхала до неї додому, коли зайшла до будинку, то там побачила безлад та багато крові. Дитина спала одна в колясці , друга сиділа на дивані під ковдрою, коли скинула ковдру у дівчинки око було чорного кольору, дитина була перелякана, і розповіла їй як ОСОБА_15 побив молотком потерпілу. Після того, приїхала до лікарні, де потерпіла розповіла, про все що сталося.

Крім того, вина ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами у справі: протоколом огляду місця події від 20.10.2013 року (а.п.98-102); даними протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицями за участю ОСОБА_9 , під час якого потерпіла показала та розповіла за яких обставин їй було спричинено тілесні ушкодження обвинуваченим ОСОБА_8 (а.п.79-86); висновком судово-медичної експертизи № 181 від 27.12.2013 року, згідно якого ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої лобно-тімяної області з забоєм головного мозку, закриті переломи ребер з обох сторін, які супроводжувалися двостороннім гемо пневмотораксом, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя у момент спричинення; актом судово-психіатричного експерта № 345, згідно якого ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням не страждав і не страждає. В період скоєння злочину ознак тимчасового розладу психічної діяльності не проявляв, а знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння (а.п. 87-92).

Суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні з точки зору їх належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності та виключають сумніви у причетності ОСОБА_8 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому суд правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів винуватості обвинуваченого не вмотивовані, і є такими, що спростовуються дослідженими під час судового розгляду вищенаведеними доказами.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, правильно кваліфіковані судом, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, наслідки від вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який осудний, раніше судимий, за місцем тримання в ізолятору характеризується посередньо, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, як обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України, і тому призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, інших підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4