Ухвалаіменем україни

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_5,

секретаря ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089, за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Дніпрорудного Запорізької області, мешканця АДРЕСА_1 в силу ст. 89 КК України такого, що немає судимості,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 46 КК України, звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв'язку з його примиренням із потерпілим.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року залишено без зміни.

У касаційній скарзі потерпілий ставить питання про скасування рішень суду у зв'язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, розглядаючи клопотання й закриваючи провадження у справі, суд не перевірив тих обставин, що обвинуваченим не відшкодовано потерпілому матеріальну та моральну шкоду. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_2, ввів його в оману, після закриття кримінального провадження відмовився відшкодовувати шкоду, яка завдана його діями. Суд апеляційної інстанції не розглянув належним чином доводи апеляційної скарги потерпілого та помилку районного суду не виправив.

ОСОБА_2 обвинувачено у тому, що він 19 лютого 2014 року керуючи автомобілем «Мерседес Бенц» по Запорізькому шосе у м. Дніпропетровську в порушення ПДР не зупинився на заборонений сигнал світлофора, допустив зіткнення з автомобілем «ДЕО Ланос» під керуванням ОСОБА_1 Внаслідок ДТП потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи скарги та вважав, що рішення суду підлягають скасуванню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Цих вимог судом першої інстанції не дотримано.

За роз'ясненням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12 (далі - Постанова ВСУ) при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Як убачається зі змісту ухвали районного суду, в ній викладено обставини кримінального правопорушення, які встановлено на досудовому слідстві та містяться у змісті обвинувального акту.

Наведе свідчить про те, що суд, розглядаючи справу не переконався у тому, що діяння передбачене ч. 1 ст. 286 КК України в якому обвинувачувався ОСОБА_2 дійсно мало місце, а його винуватість у вчиненні злочину є доведеною.

Таких висновків у рішенні судом першої інстанції не наведено.

Окрім того, відповідно до п. 4 вищенаведеної Постанови ВСУ примирення винної особи з потерпілим належить розуміти як акт прощення її (ним) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв'язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Разом із тим, перевіркою матеріалів справи встановлено, що в підготовчому судовому засіданні суду було надано заяви від обвинуваченого та потерпілого з клопотанням про закриття кримінально провадження на підставі ст. 46 КК України.

Відповідно до змісту цих заяв, обвинуваченим завдана його діями шкода повністю відшкодована, а потерпілий не мав до ОСОБА_2 матеріальних претензій.

Разом із тим, жодного підтвердження про факт відшкодування ОСОБА_2 шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, матеріали справи не містять.

Як убачається із журналу судового засідання та технічного запису достовірність такого відшкодування та відсутність неправомірного впливу на особу потерпілого не перевірялися судом у судовому засіданні.

В апеляційній скарзі потерпілим ставилося питання про скасування ухвали місцевого суду, у зв'язку з тим, що судом не дано належної оцінки доказам у справі відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Потерпілий також посилався на те, що обвинуваченим не відшкодовано завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 419 КПК України не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги потерпілого, обмежився лише посиланням на встановлені обставини під час досудового слідства та подані заяви обвинуваченого і потерпілого.

Не надав значення тому, що місцевим судом не встановлено доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, не перевірено достовірність тверджень сторін кримінального провадження про повне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У цьому зв'язку ухвала районного суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню, а кримінальне провадження призначенню до нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді справи, який необхідно провести відповідно до вимог ст. 439 КПК України, суду належить врахувати наведене, та постановити законне і мотивоване рішення.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 434-439 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_3