Єдиний унікальний номер справи 185/3823/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлоград кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограду Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судимого:

1) 16.04.2007 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 309 ч.1, ст.75 КК України до 1 року позбавлення волі із випробуванням на 1 рік;

2) 10.04.2008 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.1, ст. 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

3) 24.06.2008 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 15 ч.3 ст. 185 ч.2, ст. 70 ч.4 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

4) 24.05.2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2, ст. 75 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі із випробуванням на 2 роки;

5) 13.10.2011 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2, ст. 309 ч.2, ст.70, ст. 71 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі, звільнений 26.02.2013 року умовно-достроково на 7 місяців 22 дня;

6) 19.03.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі із випробуванням на 2 роки; звільнений від відбуття покарання за амністією;

7) 18.11.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі із випробуванням на 2 роки;

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за вчинення злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна /крадіжка/, вчинене повторно злочині, що передбачений ст. 185 ч.2 КК України, при наступних обставинах:

14.03.2015 року приблизно о 12.05 годині обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні торгівельного павільйону ПП «Білоконь», розташованого на кінцевій зупинці сел. «Шахтобудівників» по вул. Дніпровській м.Павлограду, реалізуючи раптово виниклий злочинний намір на заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що продавець-консультант зайшла в підсобне приміщення та стала розмовляти по мобільному телефону, і в торговому павільйоні нікого немає, перегнувшись через торгівельну вітрину зі сторони касового апарату, де знаходилась коробка з грошовими коштами денною виручкою магазину, діючи умисно, протиправно, таємно, із корисливих мотивів, повторно, викрав з коробки грошові кошти у сумі 802 гривні, які належали приватному підприємцю ОСОБА_5 , схвативши їх. Після вчиненого обвинувачений ОСОБА_6 вийшов з приміщення торгівельного павільйону та викраденими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків у розмірі 802 гривні.

В судовому засіданні від захисника обвинуваченого надійшло клопотання про затвердження укладеної між обвинуваченим та потерпілим угоди про примирення від 16.06.2015 року, згідно змісту якої, обвинувачений повністю визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті, та кваліфікації злочину. Сторони вважають за можливе з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щирого каяття обвинуваченого, відшкодування ним завданих збитків, знаходження на його утриманні двох малолітніх дітей, - застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України нижче від нижчої межі встановленої санкцією ч.2 ст. 185 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 71, 72 ч.3 КК України вирок Павлоградського міськрайонного суду від 18.11.2014 року за ст.185 ч.2 , 75 КК України, виконувати самостійно.

Прокурор в судовому провадженні вважає, що укладена угода не відповідає вимогам кримінального закону, обвинувачений неодноразово судимий, вчинив інкримінований злочин в період іспитового строку, у зв`язку з чим заслуговує на призначення реальної міри покарання, пов`язаної з ізоляцією від суспільства.

Потерпілий наполягає на затвердженні угоди про примирення, підтверджує свою добровільну позицію на укладення угоди, вважає, що обвинувачений може відбути узгоджену сторонами міру покарання.

Захисник в судовому засіданні наполягає на затвердженні угоди про примирення, вважаючи, що у суду немає підстав для відмови в її затвердженні. Обвинувачений реально зможе відбути узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу, а вирок Павлоградського міськрайонного суду від 18.11.2014 року підлягає самостійному виконанню, оскільки за правилами, передбаченими ст. 72 ч.3 КК України, штраф не підлягає складенню з іншими видами покарань.

Обвинувачений просить суд затвердити укладену з потерпілим угоду про примирення, в наступний час він майже вилікувався від наркоманії, його мати працює приватним підприємцем, він має можливість їй допомагати, тому він має можливість відбути узгоджене покарання у виді штрафу.

Вивчивши зміст угоди про примирення, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, зіставивши зміст угоди з обвинувальним актом, даними щодо особи обвинуваченого та вимогами КПК та КК України, суд приходить до висновку, що в затвердженні угоди про примирення, укладеної між потерплим та обвинуваченим, необхідно відмовити за наступних підстав:
У відповідності вимог ст. 474 КПК України, у випадку досягнення угоди між сторонами провадження під час судового провадження суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди. Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
В такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Як зазначено в угоді обвинувачений та потерпілий досягли згоди щодо визначення покарання за вчинений злочин із застосуванням ст. 69 КК України нижче від нижчої межі встановленої санкцією ч.2 ст. 185 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 71, 72 ч.3 КК України вирок Павлоградського міськрайонного суду від 18.11.2014 року за ст.185 ч.2 , 75 КК України підлягає самостійному виконанню.

В роз`ясненнях пункту 26 Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. № 7 Пленум Верховного суду України зазначає, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України, саме в період іспитового строку, оскільки на підставі вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2014 року його було засуджено за скоєння злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України останнього було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки.

Крім того, частина 2 ст. 185 КК України не передбачає такий вид покарання як штраф, який узгодили на призначення сторони провадження із застосуванням ст. 69 КК України нижче нижчої межі, передбаченої санкцією інкримінованої статті. В даному випадку ставиться запитання про перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, що передбачений ч.2 ст.185 КК України.

Отже, укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим не відповідає вимогам кримінального закону щодо призначення покарання, оскільки при викладених обставинах обвинуваченому необхідно призначати покарання за скоєний злочин у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 474 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Відмовити в затвердженні угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. 185 ч.2 КК України.

Судове провадження продовжити в загальному порядку.

Суддя ОСОБА_1