Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/2316/14-к
провадження № 1-кп/368/120/14
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.12.2014 рокум.Кагарлик Київської області
Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
та обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000764 від 01.11.2014 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , освіта середьо - спеціальна, неодруженого, непрацюючого, інваліда з дитинства 2 групи, студента третього курсу Київського національного університету будівництва та архітектури, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
та стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Озерці Володимирецького району Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_3 , освіта середньо - спеціальна, неодруженому, непрацюючого, раніше судимого:
· 13.11.2013 року Кагарлицьким районним судом Київської області за ст.. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком один рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 30 жовтня 2014 року приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи на березі ставка, який межує з городньою ділянкою дачного домогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_4 , з метою пошуку яблук на садових деревах господарства, шляхом вільного доступу, зайшли на територію неогородженого зі сторони городньої ділянки дачного подвір`я господарства ОСОБА_4 . Під час перебування на подвір`ї, упевнившись, що власниця в господарстві відсутня, їхні дії ніхто не помітить, вони, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, увійшли у злочинну змову про вчинення таємного викрадення чужого майна, яке знаходиться на території подвір`я вказаного господарства.
В подальшому спільно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , реалізовуючи свої злочинні наміри, шляхом вільного доступу, таємно від оточуючих, вчинили крадіжку з території подвір`я металобрухту у вигляді чавунної ванни, вагою 95 кг., вартістю 2 грн. за 1 кг., чавунного чана, вагою 84 кг., вартістю 2 грн. за 1 кг. та шляхом демонтажу з будівель та споруд господарства, саморобних алюмінієвих дощових відливів загальною вагою 29 кг., вартістю 9 грн. за 1 кг., які представляють вартість для потерпілої, як металобрухт.
З викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_4 матеріальні збитки на загальну суму 619 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України визнав повністю, показання суду давати відмовився, користуючись ст. 63 Конституції України. Проте, відповідав на запитання, з яких вбачається, що 30 жовтня 2014 року він прийшов в гості до місця проживання ОСОБА_7 , що в с. Демівщина, де пробули до 22 год. 30 хв. Потім вони на підводі з конем поїхали до с. Воронівка, відпочивати. В с. Воронівка, вони приїхали до ставка, на пляж, який межує з городньою ділянкою одного з господарств. Потім вони вирішили зайти через неогороджену городню ділянку до подвір`я вказаного дачного господарства, з метою нарвати яблук з дерев. Перебуваючи на подвір`я яблук вони не знайшли і побачили, що в дачному господарстві власники відсутні. Тоді ж вони на подвір`ї побачили стару ванну, яку вони вирішили викрасти, щоб здати її на металобрухт. Потім вони пішли далі по подвір`ю, де вони побачили великий чавунний чан, який теж стояв на подвір`ї, перевернутий дном до верху, якого вони те ж викрали. Окрім того, вони виклали ще алюмінієві дощові відливи. Все це вони перенесли та завантажили у підводу та поїхали до місця проживання ОСОБА_7 в с. Демівщина. Вранці наступного дня він прийшов до ОСОБА_8 . Його побачила рідна тітка ОСОБА_9 , яка сказала їм все повернути назад. Коли вони все вели назад, то їх побачив чоловік тітки. Вони злякалися і втекли Потім ванну, чан та відливи вони сховали у чагарниках, а самі на пустій підводі повернулися до ОСОБА_7 додому. Вони вирішили, коли на вулиці стемніє, то відвезуть все викрадене до господарства, звідки воно було ними забране. Назад вони поставили чан та ванну, а відливи повернули новими, оскільки старі не підлягали відновлення. Вони, коли повернули все, то дзвонили потерпілій та повідомили її, що вони все повернули та просили у неї пробачення. У скоєному щиро розкаюється та не суворо його не карати.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України визнав повністю, показання суду давати відмовився, користуючись ст. 63 Конституції України. Проте, відповідав на запитання, з яких вбачається, що 30.10.2014 року він цілий день був по місцю свого проживання. Десь під вечір до нього прийшов ОСОБА_10 і вони вирішили піти відпочити на його підводі в с. Воронівка Кагарлицького району на ставок. Там вони захотіли нарвати яблук на дачному господарстві, городня ділянка якого межує з берегом ставка. Господарство зі сторони ставка було не огороджене. Вони у двох зайшли на територію подвір`я, де вони побачили, що власники відсутні. Тоді у них никло бажання вчинити крадіжку якогось металу з вказаного господарства та здати його на металобрухт. На подвір`ї вони побачили стару ванну, яку вони вкрали, щоб здати на металобрухт. Потім вони, перебуваючи на подвір`ї, побачили великий чавунний чан, який стояв перевернутий дном до верху, якого вони теж викрали. Окрім того, вони взяли ще алюмінієві дощові відливи, які виготовлені з алюмінієвих труб. Все вони поклали на підводу та поїхали до нього до додому. Після цього вони домовилися, що вранці все викрадене відвезуть на пункт прийому металобрухту, щоб здати. Після цього ОСОБА_11 пішов додому, а він зайшов до будинку. На наступний день до нього у двір прийшла його тітка, яка побачивши чужі речі, сказала їх повернути. Тоді вони з ОСОБА_11 на підводі з речами, які вони викрали, поїхали до с. Воронівка. Проте, коли вони доїхали до того господарства, де вони викрали речі, їх побачив чоловік його тітки. Він почав на них кричати і вони втекли. Потім вони вирішили все ж таки речі повернути. Чан та ванну вони поклали на місце, а відливи повернули новими, так як старі відливи вони здали і на виручені гроші, до яких вони ще додали ще свої кошти, придбали нові відливи, які передали власниці господарства, де була вчинена крадіжка. Просить пробачення та вважає, що його вже навчило. Кається та більше ніколи такого не вчинить.

Винуватість обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 2 КК України доведена показаннями потерпілої та свідків, а саме:
· показаннями потерпілої ОСОБА_4 про те, що у її власності є житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_4 . Одного разу, їй на телефон подзвонив ОСОБА_12 , який доглядав за її будинок, коли вона відсутня. ОСОБА_12 повідомив, що було вчинено крадіжку її майна. Пізніше їх телефонували хлопця, які вчинили вказану крадіжку, які її повідомили, що вони все повернули. Вони у неї просили пробачення. Просить суд обвинувачених суворо не карати і надати їм шанс виправитись;
· показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що він на власному автомобілі з дочкою та матір`ю приїхали на дачу та ними було виявлено відсутність деяких речей. Він подзвонив до міліції, повідомивши їх про вчинення злочину, а саме: речей з будинковолодіння його матері;
· показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що він не пам`ятає день, до нього звернувся обвинувачений ОСОБА_15 , який запропонував йому відливи. Проте, що вони крадені він не знає. Він запитував у обвинуваченого. Він отримав він нього відливи та розрахувався з ним. Вказані відливи знаходяться у нього;
· свідок ОСОБА_16 показання суду давати відмовився, користуючись ст. 63 Конституції України, про те погодилася відповісти на запитання, з яких вбачається, що вона є тіткою обвинуваченого ОСОБА_8 . Вона часто приходила повз будинку, де живе її племінник. І ось одного разу вона на його подвір`ї побачила чужі речі, тому попросила ОСОБА_7 повернути їх на місце. Пізніше вона дізналася у кого було вчинено крадіжку її племінником. Вона знає, що він повернув всі речі;
· показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що він доглядав за будинком потерпілої. І ось одного разу він помітив, що там не хватає певних речей. Він повідомив про крадіжку потерпілу. А напередодні він бачив там свого племінника. Він бачив його та ще одного хлопця з викраденими речами, але вони від нього по тікали. Він знає, що обвинувачені щось повернули, а за щось відшкодували новими речами.

Окрім того, вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю доведена дослідженими судом письмовими доказами, а саме:
· протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 31.10.2014 року, з якого вбачається, що від усної заяви ОСОБА_4 стало відомо про вчинення крадіжки її особистого майна;
· згідно картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону вбачається, що до Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області по телефону запис № 3856 від 31.10.2014 р. звернувся ОСОБА_13 про те, що 31.10.2014 року в АДРЕСА_4 ним було виявлено відсутність металобрухту, який знаходився в його дворі;
· протоколом огляду місця події від 31.10.2014 року та ілюстративною таблицею до протоколу ОМП, що проводилось у присутності власника домоволодіння ОСОБА_4 та двох понятих та спеціаліста ОСОБА_18 було оглянуто домогосподарство, що по АДРЕСА_4 , під час якого було оглянуто домоволодіння та територія, які знаходиться будинок, та було вчинено злочин;
· копією свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 , згідно якого вбачається, що власником вказаного житлового будинку є ОСОБА_4 ;
· протоколом огляду місця події від 10.11.2014 року та фото таблицею до протоколу ОМП, під час якого було виявлено 27 шт. фрагментів оцинкованих труб розрізаних подовж, що знаходилися на території будинковолодіння ОСОБА_14 по АДРЕСА_5 та віддані під зберігання ОСОБА_14 ;
· розпискою від 10.11.2014 року, якою ОСОБА_14 отримав від Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області на зберігання 27 шт. фрагментів алюміневих труб;
· протоколом огляду місця події від 22.11.2014 року, під час якого було оглянуто чавунну ванну та чан, які передані на зберігання під розписку ОСОБА_4 ;
· розпискою від 22.11.2014 року, якою ОСОБА_4 отримала на зберігання ванну та чан;
· довідкою від 26.11.2014 року, виданої ТОВ «Укрвтормет - Союз», з якої вбачається, що станом на 30.10.2014 року ціна одного кг брухту алюмінію становить 9 грн., а ціна одного кг брухту чугуна становить діва грн. Чугунна ванна розміром 1,7 х 0,7 м. складає 95 кг;
· довідкою від 26.11.2014 року, виданої ТОВ «Укрвтормет - Союз», з якої вбачається, що станом на 31.10.2014 р. вартість наступного металобрухту становила: фрагментів розрізаних алюміневих труб загальною вагою 29 кг - 261 грн., чавунної алюміневої ванни вагою 95кг - 190 грн., чавунного чавуну вагою 84 кг - 168 грн. Загальна вартість вказаного майна як металобрухту становить - 619 грн.;
· постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів, а саме: чавунну ванну та чавунний чан, вилучені у потерпілої ОСОБА_4 , а також 27 штук фрагментів розрізаних алюмінієвих труб виявлених та вилучених у ОСОБА_14 . Вилучені у потерпілої ОСОБА_4 чавуну ванну та чавунний чан, залишити на зберігання під збережну розписку потерпілій ОСОБА_4 . Вилучені у ОСОБА_14 27 штук фрагментів дощових відливів, виготовлених з алюмінієвих труб, залишено на зберігання під збережну розписку ОСОБА_14 .

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження, які знайшли підтвердження належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду, та які у своїй сукупності є достатніми та взаємопов`язаними, суд вирішив наступне.

Діяння, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_6 , мало місце. Це діяння містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, та кваліфікуються відповідно як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, вчинена повторно.

У вчиненні цього злочину ОСОБА_6 є винним та підлягає кримінальному покаранню.

Діяння, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_5 , мало місце. Це діяння містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, та кваліфікуються відповідно як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

У вчиненні цього злочину ОСОБА_5 є винним та підлягає кримінальному покаранню.

За таких підстав, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності.

За таких обставин, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за попередньою змовою групою осіб.

За таких обставин, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 09 січня 2013 року обвинувачений ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Озерці Володимирецького району Рівненської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно характеристики № 291 від 12 листопада 2014 року, виданою виконкомом Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області на гр. ОСОБА_6 1995 року народження , українця , освіта повна середня, жителя с. Демівщина. ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_3 . Батьків немає, мати трагічно загинула, батько позбавлений батьківського піклування. З п`ятирічного віку виховувався сестрою ОСОБА_19 , яка відповідно до рішення виконкому сільської ради призначена була його опікуном. За час проживання та навчання в школі і в селі позитивно характеризувався дирекцією школи та вчителями. Активний учасник в спортивно - масових заходах, які проводяться в селі. Спокійний, доброзичливий та трудолюбивий. Допомагає сестрі у веденні підсобного господарства. Навчався у Ржищівському індустріальному технікумі. На даний час ніде не працює. Скаргів на даного громадянина з боку жителів села до сільської ради не надходило.

Згідно вимоги про судимість № 8073 від 10.11.2014 р. станом на 10.11.2014 року ОСОБА_6 рахується як такий, що раніше судимий, а саме: 13.11.2013 року Кагарлицьким районним судом Київської області за ст.. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком один рік.

Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні № 497 обвинувачений ОСОБА_6 за наркологічного допомогою не звертався та на обліку у лікаря нарколога не перебуває.
Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні № 346 обвинувачений ОСОБА_6 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

Згідно паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 11 січня 2012 року обвинувачений ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Васильків Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно характеристики № 290 від 12 листопада 2014 року, виданою виконкомом Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області на гр. ОСОБА_10 , 1995 року народження, українця, освіта повна середня. ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_2 з 2006 року, а зареєстрований в м. Васильків. За час проживання та навчання в школі і в селі позитивно характеризується. Спокійний, доброзичливий та трудолюбивий, Порушень громадського порядку в селі за ним не відмічено Навчався у Ржищівському індустріальному технікумі. На даний час ніде не працює. Скарг на даного громадянина з боку жителів села до сільської ради не надходило.

Згідно вимоги про судимість № 8075 від 10.11.2014 р. станом на 10.11.2014 року ОСОБА_5 рахується як такий, що раніше не судимий.

Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні № 496 обвинувачений ОСОБА_5 за наркологічного допомогою не звертався та на обліку у лікаря нарколога не перебуває.
Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні № 347 обвинувачений ОСОБА_5 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст. 65 КК України (в редакції 2001 року), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд визнає щире каяття, активне розкриття злочину, усунення заподіяної шкоди та відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України (в редакції 2001 року) особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України (в редакції 2001 року) покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ст.. 185 ч. 2 КК України, а саме: у виді позбавлення волі. Стосовно покарання у виді арешту чи обмеження волі, то суд не може призначити вказані покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки він є інвалідом 2 групи, що виключає можливість призначення вказаного покарання.
Однак, призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») відтак, приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Тому, на думку суду, призначення обвинуваченому такої міри покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Що стосується початку відбування покарання, то суд в даному випадку керується п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання»№ 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з яким іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.. 75 КК України (2001 року).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності зі ст. 65 КК України (в редакції 2001 року), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд визнає щире каяття, активне розкриття злочину, усунення заподіяної шкоди та відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.

Виходячи із наведеного, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, за сукупністю вироків частково приєднавши ОСОБА_6 невідбуту частину покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 13.11.2013 року, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, на шлях виправлення та перевиховання не став. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Окрім того, суд не вбачає із зазначених вище обставин для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, оскільки згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку. Згідно п. 26 вказаної постанови « У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання. Вказаний злочин вчинив в період іспитового строку, а тому його виховання та перевиховання можливе тільки в ізоляції його від суспільства.
На переконання суду таке покарання є необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тому суд вважає, що ОСОБА_6 може виправитись лише в умовах ізоляції від суспільства і заслуговує на призначення покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які покарання цього не забезпечать.

Цивільного позову по справі не заявлено.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Речові докази по кримінальному провадженню: чавунна ванна та чавунний чан, які віддано під письмову розписку на зберігання потерпілій ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 ; 27 штук фрагментів розрізаних алюмінієвих труб, які віддано під письмову розписку на зберігання ОСОБА_14 , після набрання вироком законної сили передати ОСОБА_4 .

У зв`язку з призначенням обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі та з метою забезпечення його подальшого виконання, суд вважає за необхідне, до вступу вироку в законну силу, зміни йому запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374, 376 КПК України (в редакції 2012 року), суд, -
з а с у д и в:
ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_5 покласти наступні обов`язки:
· повідомляти в органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання ;
· періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою засудженого покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 13.11.2013 року у виді одного року позбавлення волі і остаточно призначити до відбування покарання засудженому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Відповідно ч. 1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 13.11.2013 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_6 зміни з домашнього арешту на тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі Державної пенітенціарної служби Департаменту виконання покарань в м. Києві та Київській області, взявши його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 відраховувати з 15.12.2014 року з дня взяття під варту.

Речові докази по кримінальному провадженню: чавунна ванна та чавунний чан, які віддано під письмову розписку на зберігання потерпілій ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 ; 27 штук фрагментів розрізаних алюмінієвих труб, які віддано під письмову розписку на зберігання ОСОБА_14 , після набрання вироком законної сили передати ОСОБА_4 .
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1