АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/775/15 Справа № 182/8512/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого винесено обвинувальний вирок- ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Нікополя Дніпропетровської області, раніше не судимого,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.113-115 т.1/ обвинувачений ОСОБА_6 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 (два) роки, відповідно до ст.75 КК України, ст.76 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, посилаючись на те, що дійсно у судовому засіданні він вину визнав частково, оскільки порушив п.1.3, п.1.1, п.10.4 Правил дорожнього руху України. При цьому апелянт вказує, що під час судового слухання суд не врахував висновки науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Дніпропетровській області, оскільки на його думку потерпілий ОСОБА_9 є також винним у даній пригоді, так як ним було порушені вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України. Обвинувачений вважає, що згідно твердження експерта по даній справі витікає, що водій мопеду повинен був зменшити або зупинити транспортний засіб, для уникнення ДТП. Крім того ОСОБА_6 не погоджується з рішенням суду в частині відшкодування потерпілому шкоди, оскільки останній лише послався на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому не пояснивши чому саме свої моральні страждання він оцінює у розмірі 15 000 гривень.
В апеляції /а.с.110-112 т.1/ прокурор, не оспорюючи вини засудженого ОСОБА_6 , просить відповідно до ч.2 ст.121 КПК України, ст.374 КПК України змінити вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року, зазначивши найменування (номер) кримінального провадження та необхідність відшкодування витрат держави пов`язаних із проведенням експертизи по даному провадженню. Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави кошти у розмірі 393 гривень 12 копійок у зв`язку з проведенням авто-технічної експертизи. В іншій частині залишити вирок без змін.
В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 /а.с.124 т.1/потерпілий ОСОБА_9 вказує, що з вироком суду першої інстанції погоджується та вважає, що суд надав повну об`єктивну оцінку як і діям обвинуваченого ОСОБА_6 , так і висновку експертизи ДТП та виніс обвинувальний вирок. Потерпілий зазначає, що він не міг передбачити появи автомобіля обвинуваченого на дорожньому полотні, який перетинав суцільну лінію, створюючи при цьому аварійну ситуацію на дорозі. Крім того потерпілий вказує, що сам він ніяких порушень під час руху не вчиняв і не міг передбачити дії обвинуваченого під час керування автомобілем, внаслідок чого останнім були порушені вимоги п.10.4 та 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України.
При розгляді справи судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційні вимоги, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, прохав вирок суду скасувати та виправдати його, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. При цьому уточнив, що не згоден відшкодовувати шкоду потерпілому, оскільки при розгляді цивільного позову потерпілого суд не врахував вини самого потерпілого, а також того, що автомобіль обвинуваченого був застрахований, що підтверджується і полісом страхування, який він надавав слідчому в копії, з яких причин слідчий долучив до справи поліс страхування іншого водія, а суд цього не перевірив, обвинуваченому невідомо, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції він надав належним чином завірену копію полісу, яку надавав слідчому.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохав задовольнити апеляційну скаргу заступника Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції- ОСОБА_8 , посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційну скаргу обвинуваченого прохав залишити без задоволення.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції винесено обвинувальний вирок за те, що він, 29 липня 2014 року, близько 12 годин 45 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «DAEWO LANOS TF69Y», державний номер НОМЕР_1 , рухався по вул.Електрометалургів в м.Нікополі Дніпропетровської області у бік вул.В.Усова, де, в районі магазину «Владі», розташованого по вул.Електрометалургів, 42б, в м.Нікополі Дніпропетровської області на деякий час зупинився у правого узбіччя. Після чого, не прийнявши заходів та не проявивши належної уваги, обережності, поновив рух керованого ним транспортного засобу, та розпочав маневр розвороту ліворуч у напрямку зустрічної смуги через суцільну лінію, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом марки «HONDA JOKER 90» державний номер НОМЕР_2 , який рухався по суміжній смузі зліва, під керуванням ОСОБА_9 , тим самим грубо порушивши вимоги п.1.3, п.1.1, п.10.4 Правил дорожнього руху України, порушення останнього з яких знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП, в результаті якої потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки, гематоми лівого плечового суглобу, які належать до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши докази по справі, перевіривши доводи апеляцій та матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.
Визнаючи ОСОБА_6 у скоєнні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження суд навів переконливі судження на обґрунтування цього висновку.
Зокрема суд поклав у основу вироку свідчення потерпілого ОСОБА_9 , згідно яких останній, 29 липня 2014 року, у денний час керував швидкісним мотоциклом «HONDA JOKER 90», державний номер НОМЕР_2 , виїхав з вул.Преображенської у м.Нікополі Дніпропетровської області зі швидкістю 35-40 км/годину, повернув ліворуч на пр.Електрометалургів, по своїй смузі ліворуч, ближче до розподільної смуги, за ним їхав автомобіль «Шевроле-Авео», в цей час звернув увагу на автомобіль обвинуваченого, який від`їхав від узбіччя приблизно на відстані трьох метрів, та став поперек дороги, перегородивши рух потерпілому на відстані приблизно п`ять-шість метрів, почав гальмувати, однак зіткнення уникнути не вдалося.
Вказані свідчення були уточнені та доповнені потерпілим при проведенні слідчого експерименту 07 жовтня 2014 року за його участю, відповідно даних протоколу про проведення якого /а.с.46-52 т.2, зі схемою та фототаблицею/ потерпілий ОСОБА_9 , на місці ДТП, визначив момент виникнення для нього, як для водія, небезпеки, зазначивши при цьому швидкість руху свого мотоцикла та обставини виконання маневру водієм ОСОБА_6 , який керував автомобілем «DAEWO LANOS TF69Y», державний номер НОМЕР_1 , на підставі чого були проведені заміри, які, наряду з даними протоколу огляду місця події від 29 липня 2014 року /а.с.9-22 т.2, зі схемою та фототаблицею до нього/, на які, як на доказ вини обвинуваченого обґрунтовано послався у вироку суд першої інстанції /а.с.105 т.1/, і були покладені в основу вихідних даних висновку судової автотехнічної експертизи по справі.
Висновком судової автотехнічної експертизи по справі за № 70/27-733 від 16 жовтня 2014 року /а.с.57-58 т.2/ підтверджено, що у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.10.4 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП, і у вказаного водія не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати вказані вимоги, що в сукупності з висновком судово-медичної експертизи по справі № 621 від 16 жовтня 2014 року /а.с.60-61 т.2/, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у виді закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки, гематоми лівого плечового суглобу, які належать до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, могли утворитися від дії тупих твердих предметів, або ударі об такі, можливо при падінні потерпілого, за обставин, вказаним ним самим, що відповідає обставинам та способу скоєння злочину, зазначеним потерпілим ОСОБА_9 , в тому числі при проведенні слідчого експерименту і свідчать про достовірність свідчень останнього.
Наведені у вироку обставини підтверджуються частково і свідчення самого обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно яких останній визнав свою вину частково, підтвердивши, що дійсно 29 липня 2014 року, керуючи технічно справним автомобілем «DAEWO LANOS TF69Y», державний номер НОМЕР_1 , зупинився на пр.Електрометалургів у м.Нікополі, біля магазину «Владі», а потім вирішив розвернутися та поїхати у протилежному напрямку, при виконанні розвороту через розподільну смугу побачив мотоцикл під керуванням потерпілого ОСОБА_9 , який, як вважає обвинувачений, мав можливість шляхом гальмування уникнути дорожньо-транспортної пригоди, при цьому небезпека у русі на переконання обвинуваченого ним не була виявлена, оскільки водій мотоцикла перебував у «мертвій зоні».
Аналіз цих свідчень, зазначений у вироку свідчить, що ОСОБА_6 , по-своєму, із суб`єктивних міркувань свого захисту відтворював події 29 липня 2014 року і вчинені ним дії при виконанні маневру, наводячи при цьому такі деталі основних обставин, які свідчать про порушення обвинуваченим зазначених пунктів Правил дорожнього руху України, які й потягли за собою наслідки у виді ДТП, потерпілий від якого- ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Таким чином, з урахуванням наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, належно оцінивши сукупність зібраних доказів, правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.
Не може колегія суддів погодитися з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_6 в частині часткового визнання вини останнім з тих підстав, що суд першої інстанції не в повному обсязі врахував висновки автотехнічної експертизи, відповідно яким потерпілий ОСОБА_9 також є винним у даній дорожньо-транспортній пригоді, так як потерпілим були порушені вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, останній знаходився у «мертвій зоні», оскільки вказані твердження були детально перевірені судом першої інстанції, останнім у вироку дана належна оцінка /абзац 5 а.с.105 т.2/, з якою погоджується і колегія суддів, оскільки при встановлених судом обставинах та механізмі розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, небезпека для руху потерпілого ОСОБА_9 була створена саме діями водія автомобіля «DAEWO LANOS TF69Y», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченого, внаслідок чого, суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставними висновки експертау частині вини потерпілого.
Виходячи з наведеного вище колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість у скоєнні ДТП, і не знаходить підстав для скасування вироку щодо нього і закриття кримінального провадження, як про це ставить питання обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.
Що ж стосується обраної обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання, то колегія суддів виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зазначене у вироку, суд першої інстанції врахував як тяжкість скоєного обвинуваченим необережного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, так і особу винного, який характеризується по місцю проживання позитивно, вперше притягається до кримінальної відповідальності, виховує неповнолітню доньку, відсутність як обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, так і обставин, які б пом`якшували покарання і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з застосуванням вимог ст.75 КК України та ст.76 КК України, яке повністю відповідає вимогам ст.50 КК України та ст.65 КК України, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки виправлення обвинуваченого дійсно можливе без відбування покарання і останнє є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових злочинів.
Що стосується вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 то колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до вимог п.3) ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в тому числі вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Як витікає з положень ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо.
Крім того, згідно з положеннями ч.1 ст.358 КПК України долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а суд, відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Вказані норми кримінального процесуального закону судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження судом першої інстанції були порушені.
Так, не дивлячись на наявність на вказаний автомобіль «DAEWO LANOS TF69Y», державний номер НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_6 «Полісу № АС/ 3498401 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /а.с.142 т.1/, суд першої інстанції, при розгляді позовної заяви потерпілого про відшкодування шкоди /а.с.18-19 т.1/ вказане не з`ясував, даний документ безпосередньо не дослідив, тим самим залишивши недослідженими обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення в частині цивільного позову, допустивши неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, в тому числі вказаних вище загальних засад кримінального провадження.
Суд не врахував, що до вказаних правовідносин потрібно було також застосовувати положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому з`ясувати, хто саме є власником джерела підвищеної небезпеки і хто повинен відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду потерпілому, а також розмір останніх, не звернув увагу на те, що «Поліс № АС/ 6328939 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який мається в матеріалах провадження /а.с.30 т.2/ взагалі виданий на інший транспортний засіб та іншому власнику, при цьому питання наявності у обвинуваченого полісу не з`ясував, не дивлячись на заперечення з боку ОСОБА_6 добровільно відшкодовувати потерпілому завдану шкоду.
Апеляційний же суд позбавлений процесуального права на стадії апеляційного розгляду залучити страхову компанію, як цивільного відповідача та вирішувати питання щодо стягнення шкоди.
Також, згідно з вимогами ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог абзацу 7 п.2) ч.3 та абзацу 6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються як підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.
Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінально-процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
В даному випадку суд першої інстанції, не дотримавшись вказаних вище вимог кримінального процесуального закону, не дослідивши у повному обсязі докази на підтвердження обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи в частині цивільного позову, не навівши обґрунтовані мотиви прийнятого рішення, не навівши у вироку розрахунок сум, які підлягають стягненню, необґрунтовано стягнув лише з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 зазначені у вироку суми /а.с.106 т.1/
Таким чином, за наведених вище обставин, висновок суду стосовно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову є передчасним, зробленим без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.
Враховуючи наведене вище, а також те, що суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження та докази, які не досліджувалися судом першої інстанції лише за клопотанням учасників судового провадження, жодна зі сторін в суді апеляційної інстанції клопотання про дослідження обставин та доказів в частині цивільного позову не заявила, не ставили питання про це сторони і у своїй апеляційних скаргах, відповідно ж до п.19) ч.1 ст.7 КПК України, ч.1, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості винесення кінцевого рішення по справі в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 .
Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції- без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік підстав, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та істотні порушення кримінального процесуального закону передбачені п.3) ч.1 ст.91 КПК України, ст.129 КПК України, ч.1 ст.358 КПК України, абзацу 7 п.2) ч.3 та абзацу 6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з наведених вище загальних засад кримінального провадження, а також з вимог п.15), п.16) ч.1 ст.7 КПК України, ч.6 ст.22 КПК України та ст.23 КПК України, вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства у тому ж суді першої інстанції, в іншому складі, а апеляція обвинуваченого ОСОБА_6 - частковому задоволенню.
При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням вимог діючого законодавства слід дослідити у повному обсязі докази, які стосуються цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 і з урахуванням всіх обставин, з дотримання прав учасників судового провадження ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення по справі в частині цивільного позову.
Підлягають задоволенню і вимоги прокурора в частині відшкодування витрат держави, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта, а згідно з положеннями п.2) ч.3 ст.374 КПК України та п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частині вироку зазначаються мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд, в тому числі про відшкодування процесуальних витрат, внаслідок чого з ОСОБА_6 на користь держави слід стягнути 393 гривні 12 копійок за проведення авто технічної експертизи по справі, вартість якої підтверджена довідкою /а.с.56 т.2/, змінивши в цій частині вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_6 , в решті вказаний вирок суду першої інстанції, як законний, обґрунтований та справедливий, слід залишити без змін.
Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку в цілому, по справі не встановлено.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, п.2) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_6 - змінити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави Україна 393 (триста дев`яносто три) гривні 12 (дванадцять) копійок процесуальних витрат за проведення автотехнічної експертизи по справі.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням- скасувати, з призначенням нового судового розгляду у тому ж суді першої інстанції, в іншому складі, в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Апеляцію заступника Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 - задовольнити.
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4