Єдиний унікальний номер 722/900/15-к
Номер провадження 1-в/722/141/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Сокиряни клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 , 04.06.2015 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив про заміну покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

В судове засідання засуджений ОСОБА_4 не з`явився, однак направив до суду письмову заяву, якою вимоги свого клопотання підтримав та просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник СВК №67 ОСОБА_5 в судове засідання також не з`явився, однак звернувся до суду з заявою, в якій проти задоволення клопотання засудженого заперечував та вважав його передчасним. Просив суд розглянути справу за його відсутності.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Дослідивши додані до клопотання письмові документи, а також матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Березовського районного суду Одеської області від 09.07.2010 року, за ст.187 ч.3 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В даний час засуджений відбуває покарання в Сокирянській виправній колонії.

З досліджених судом долучених адміністрацією СВК-67 до клопотання засудженого документів, а також документів, що містяться в особовій справі засудженого встановлено наступні обставини:

В місцях позбавлення волі засуджений перебуває з 09.10.2010 року. За час перебування в СІЗО м.Одеса ОСОБА_4 зарекомендував себе посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

До СВК №67 засуджений прибув 21.05.2011 року.

З виданої відділом організації та нормування праці СВК довідки №406 від 28.05.2015 року встановлено, що за період з липня 2011 року по липень 2014 року засуджений перебував в дільниці посиленого контролю, а з серпня 2014 року по травень 2015 року не працював.

Однак, як вбачається із характеристики засудженого, останній в порядку черговості залучається до робіт по благоустрою відділення та прилеглої території. До виконання таких робіт відноситься добре, розуміє необхідність їх виконання, поставлені завдання виконує якісно.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч.1 ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях позбавлення волі і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах, за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Отже, виходячи із вказаної норми закону, обов`язок щодо створення відповідних умов для праці та працевлаштування засудженого покладено виключно на адміністрацію установи виконання покарань.

Судом встановлено, що в матеріалах особової справи засудженого та поданих до суду адміністрацією СВК №67 документах відсутні будь-які докази ухилення чи відмови засудженого ОСОБА_4 від запропонованих адміністрацією колонії робіт. З наведених підстав, суд вважає необгрунтованими викладені у характеристиці обставини щодо відсутності звернень засудженого до адміністрації з приводу його працевлаштування з самого моменту його прибуття в СВК №67.

Атестаційними листами засудженого ОСОБА_4 підтверджено, що за період з 18.07.2014 року по 23.01.2015 року останній не став на шлях виправлення; станом на 02.06.2015 року засуджений дотримується вимог режиму.

З довідки про заохочення та стягнення встановлено, що за час перебування в установі до моменту звернення з клопотанням до суду ОСОБА_4 один раз 08.02.2012 року за порушення розпорядку дня був притягнутий до дисциплінарної відповідальності і дане стягнення погашено у встановленому законом порядку, що свідчить про дотримання засудженим вимог режиму утримання засуджених у виправних колоніях.

Як встановлено із змісту характеристики від 03.06.2015 року, по прибуттю до установи і після перебування у дільниці карантину, діагностики і розподілу, як особа яка схильна до втечі ОСОБА_4 був переведений до дільниці посиленого контролю. За час перебування в дільниці посиленого контролю в одному випадку був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. В подальшому засуджений відмовився від намірів скоєння втечі, був знятий з профілактичного обліку і в серпні 2014 року за постановою начальника установи був переведений до дільниці ресоціалізації. У взаємовідносинах з іншими засудженими вживчивий, не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. Законні вимоги персоналу установи виконує. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує, робить для себе належні висновки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Згідно п.2 ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

На день звернення до суду та на день розгляду даної справи ОСОБА_4 фактично відбув більше 2/3 строку призначеного покарання.

Враховуючи наведені вище вимоги законів та встановлені обставини в їх сукупності, із врахуванням особи засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що останній за час відбування покарання у виді позбавлення волі довів, що став на шлях виправлення.

При цьому суд враховує, що задоволення судом клопотання засудженого про застосування щодо нього вимог ст.82 КК України має на меті не остаточно звільнити засудженого від відбування покарання, а передбачає продовження відбування ним більш м`якого виду покарання, продовження процесу виправлення та подальшу можливість доведення свого виправлення.

За таких обставин, ОСОБА_4 заслуговує заміни йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а висновок атестаційної комісії СВК по результатах атестації засудженого не відповідає фактичним обставинам, що зазначені в особовій справі засудженого та матеріалах даної справи.

Належними та допустимими доказами підтверджується, що в разі звільнення ОСОБА_4 має намір працевлаштуватися до комунального підприємства «Одесміськелектротранс» Експлуатаційне трамвайне депо №1 в м. Одеса, вул. Водопровідна, буд. 1 та проживатиме за адресою: АДРЕСА_1 .

З наведених вище підстав суд не погоджується із доводами представника виправної колонії з приводу того, що засуджений ОСОБА_4 не довів, що став на шлях виправлення та не заслуговує заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт.

За таких обставин, клопотання засудженого підлягає до задоволення.

На підставі ст. 82 КК України та керуючись ст.ст.537 ч.1 п.3, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_4 замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Березовського районного суду Одеської області від 09.07.2010 року, за ст.187 ч.3 КК України на 1 (один) рік 05 (п`ять) місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми днів з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд.

Суддя Сокирянського районного

суду Чернівецької області ОСОБА_1