Справа №488/6275/14-к 20.04.2015 20.04.2015 20.04.2015

Провадження № 11-кп/784/276/15 Категорія ч. 3 ст. 309 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 309 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
захисник ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Капустине Жовтневого району Миколаївської області, українця, з неповною середньою освітою (9 класів), офіційно не працюючого, що перебуває у фактичних шлюбних відношеннях, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , фактично проживаючого на АДРЕСА_2 ; -
- засуджено за ч. 3 ст. 309 КК України на 5 років позбавлення волі.

Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 19.02.2015 року (включно), в який зарахувати строк його затримання з 09.10.2014 року по 11.10.2014 року.
Цим же вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Керч, руського, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого на АДРЕСА_3 , раніше судимого:
1) 26.11.2006 року Керченським районним судом АР Крим за ч. 2 ст. 187 КК України - на 4 роки позбавлення волі, 20.11.2009 року звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 5 днів;
2) 03.11.2010 року Керченським районним судом АР Крим за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 277 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого 27.08.2014 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»;
- засуджено за ч. 3 ст. 309 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 09.10.2014 року (включно).
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
За змістом апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 просить вирок змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. З ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком у три роки на підставі ст. ст. 69, 75 КК України та покласти на нього такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; пройти курс лікування від наркотичної залежності, яка становить небезпеку для його здоров`я.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_6 вважає вирок підлягаючим зміні через його суворість та твердить про наявність пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин, а саме: що обвинувачений має на вихованні малолітню дитину (акцентуючи вік дитини - до двох років) та фактично утримує всю родину; має матір, яка проживає за місцем його реєстрації; що попереднє покарання у вигляді особистого зобов`язання обвинувачений відбув з позитивними характеристиками; що він був опікуном своєї молодшої малолітньої сестри 2004 року народження та утримував її самостійно під час знаходження їх матері в місцях позбавлення волі.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
09.10.2014 року в денний час обвинувачений ОСОБА_8 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 та невстановленою особою без мети збуту незаконно зберігали та перевозили в салоні автомобілю марки «ВАЗ 21130» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , особливо наркотичний засіб - опій ацетильований в невстановленому об`ємі. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 , що перебував у стані наркотичного сп`яніння, керував вказаним автомобілем; обвинувачений ОСОБА_8 знаходився на передньому пасажирському сидінні; а невстановлена особа - на задньому сидінні.
Під час слідування ними по м. Миколаєву невідомі особи почали обстрілювати даний автомобіль.
В цей час невстановлена особа, що разом з обвинуваченими знаходилась у транспортному засобі на його задньому сидінні, з метою знищення речових доказів розлив по салону автомобілю вищевказаний наркотичний засіб та, покинувши транспортний засіб, зник в невідомому напрямку.
В ході проведення відпрацювання стрілянини згаданий автомобіль зі слідами механічних ушкоджень кузову був зупинений для перевірки співробітниками роти ДПС ДВАІ УМВС України в Миколаївській області поблизу супермаркету «Мій Дім» на пр. Жовтневий, 234-В в м. Миколаєві, де було проведено його огляд.
Під час огляду вказаного автомобілю працівниками міліції виявлено та вилучено автомобільне заднє сидіння, просякнуте особливо небезпечним наркотичним засобом, маса якого у перерахунку на суху речовину становить 11,964 г., розмір якого відповідно до «Таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обсязі» , затвердженого наказом міністерства охорони здоров`я України № 634 від 29.07.2010 року «Про внесення змін до наказу МОЗ від 01.08.2000 року № 188, відноситься до особливо великих розмірів.
Крім того, в цей же день обвинувачений ОСОБА_7 незаконно зберігав та перевозив без мети збуту для власного використання в водійських дверцятах згаданого автомобілю (в трьох паперових згортках) особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, загальною масою у висушеному стані 5,702 г., який також був виявлений та вилучений під час огляду транспортного засобу.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 на підтримку своєї апеляційної скарги, який уточнив свою позицію та просив про застосування ст. 75 КК України; заперечення прокурора ОСОБА_9 проти апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0003182 та надані захисником додаткові матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.
Призначаючи покарання, суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65, 66, 67 КК України, належним чином врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який є тяжким; особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, родину, позитивно характеризується, виховує малолітню дитину, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом зловживання канабіноїдами; пом`якшуючі покарання обставини - визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння; і, врахувавши конкретні фактичні обставини справи, прийшов до вірного висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, мотивувавши своє рішення метою виконання цілей покарання, метою попередження нових злочинів, неможливістю виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Таким чином, суд належним чином врахував характеризуючу особу обвинуваченого ОСОБА_7 обставину, на яку посилається захисник в апеляційній скарзі - наявність у ОСОБА_7 малолітньої дитини.
Призначене покарання є справедливим і співрозмірним особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину та конкретних обставин його вчинення, призначено у мінімальному розмірі ч. 3 ст. 309 КК України, а тому відсутні підстав вважати призначене йому покарання занадто суворим.

Апеляційні вимоги захисника щодо призначення ОСОБА_7 покарання за ч. З ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років є безпідставними, оскільки саме таке покарання і призначено судом першої інстанції.
Крім того, хоча захисник і просив про застосування ст. 69 КК України, проте ця апеляційна вимога є суто формальною та голослівною, оскільки жодного доводу з цього приводу апелянт в апеляційній скарзі не навів і не назвав жодної з обставин (яких потрібно декілька), які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, і які б давали підстави для призначення останньому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Що стосується посилання захисника на утримання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї родини; наявність у нього матері; колишнє його опікунство своєї молодшої малолітньої сестри 2004 року народження, то всі ці обставини є лише даними про особу обвинуваченого і відсутні підстави для визнання їх такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .
Безпідставним є і твердження апелянта про відбуття ОСОБА_7 попереднього покарання у вигляді особистого зобов`язання, оскільки ст. 50 КК України не передбачає такого виду покарання; а особисте зобов`язання є запобіжним заходом, відповідно до вимог діючого кримінального процесуального законодавства (глава 18 ст. ст. 176, 179 КПК України).
Колегія суддів, з урахуванням конкретних обставин вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, даних про його особу та врахованих судом першої інстанції обставин, не вбачає підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України і погоджується з висновком суду першої інстанції з цього приводу.

З огляду на зазначене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4