У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Короткевича М.Є.,

суддів

Гриціва М.І. і Школярова В.Ф.,

за
участю прокурора

Брянцева В.Л.,

розглянувши в
судовому засіданні в місті Києві 29 січня 2008 року кримінальну справу за
касаційним подання прокурора, який брав участь у розгляді справи, на постанову
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2007 року щодо
ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. та ОСОБА_5.,

в с т а н о в и л а :

вказаною постановою кримінальну
справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, за п.п. «а», «з», «и», «і» ст. 93; ч.2 ст. 17, п.п. «а», «з», «и», «і» ст.
93 КК України 1960 року;

ОСОБА_2, за п.п. «а», «і» ст. 93 КК України 1960 року;

ОСОБА_3, за ч.2 ст. 17, п.п. «а», «и», «і» ст. 93 КК України 1960 року;

ОСОБА_4, за п. «а», «з», «и», «і» ст. 93 України 1960 року;

ОСОБА_5за п.п. «а», «і» ст. 93 КК України 1960 року,

повернуто прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового
розслідування.

Органами досудового слідства
ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. та ОСОБА_5., обвинувачувалися у вчиненні
таких злочинів:

ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_4. і
ОСОБА_5. у вчиненні 04 липня 1997 року у м. Дніпропетровську умисного вбивства
ОСОБА_6. за обтяжуючих обставин;

ОСОБА_1., ОСОБА_4. у вчиненні 15
травня 1998 року в м. Дніпропетровську
умисного вбивства ОСОБА_7. за обтяжуючих обставин;

ОСОБА_1., ОСОБА_3. у вчиненні 20 грудня
1999 року у м. Харкові замаху на умисне вбивство ОСОБА_8. за обтяжуючих
обставин;

ОСОБА_1. у вчиненні 12 жовтня 2000 року
в м. Дніпропетровську умисного вбивства ОСОБА_9. за обтяжуючих обставин;

Повертаючи справу зі стадії попереднього розгляду на додаткове
розслідування, суд у постанові зазначив, що органами досудового слідства були
допущені такі порушення вимог кримінально-процесуального закону, без усунення
яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Зокрема, такі порушення суд убачає в тому, що:

- органами досудового слідства обвинувачених ОСОБА_1. і ОСОБА_3, всупереч
вимогам ст.218 КПК України не ознайомлено з матеріалами справи;

- постанова слідчого про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3. про заміну
захисника не відповідає вимогам ст. 46 КПК України;

- до матеріалів справи долучено копії обвинувального висновку, які не
придатні для їх читання.

У касаційному поданні прокурор порушує питання про скасування постанови
апеляційного суду та направлення справи на новий судовий розгляд. В
обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що суд при попередньому
розгляді справи не мав підстав, передбачених ст. 246 КПК України, для
направлення справи на додаткове розслідування.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, прокурора, який
підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
наведенні у поданні доводи, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно зі ст. 246 ч.1 КК України
повернення кримінальної справи на додаткове розслідування зі стадії її
попереднього розгляду може мати місце у випадку, коли під час досудового
слідства було допущено такі порушення вимог КПК України, без усунення яких
справа не може бути призначена до судового розгляду.

Перелік підстав, з яких можна повернути
справу на додаткове розслідування при попередньому розгляді кримінальної
справи є вичерпним, а тому вказівка суду про невідповідність вимогам ст. 46 КПК
України прийнятого під час досудового слідства рішення про відмову у
задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3. про заміну захисника, не
ґрунтується на законі, оскільки неповнота й неправильність проведеного
досудового слідства у справі є підставою для повернення справи на додаткове
розслідування зі стадії судового розгляду, про що роз'яснено в п.п.
8 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 11.02.2005 року №2 “ Про
практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове розслідування”.

Не можна визнати правильним і вказівку суду про порушення права на захист
обвинувачених ОСОБА_1. та ОСОБА_3. при виконанні ними вимог ст.218 КПК України.

Відповідно до вимог ст.218 КПК України, визнавши зібрані докази достатніми
для складання обвинувального висновку і виконавши вимоги статті 217 цього
Кодексу, слідчий зобов'язаний оголосити обвинуваченому, що слідство в його
справі закінчено і що він має право на ознайомлення з усіма матеріалами справи
як особисто, так і з допомогою захисника, а також може заявити клопотання про
доповнення досудового слідства.

З огляду на матеріали справи слідчий оголосив обвинуваченим ОСОБА_3. і
ОСОБА_1. про закінчення досудового слідства і одночасно роз'яснив їм, що вони
мають право на ознайомлення з усіма матеріалами як особисто, так і з допомогою
захисника, а також можуть заявити клопотання про доповнення судового слідства,
про що ним були складені відповідні протоколи (т.12 а.с. 24;31).

Тобто, чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає право
обвинуваченого на ознайомлення з матеріалами справи і відмова його від наданих йому законом прав не може свідчити
про порушення права обвинуваченого на захист.

Як убачається з матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_3. відмовився
ознайомитися з матеріалами справи про що слідчим, відповідно до вимог ст. 220
КПК України, було зроблено запис у протоколі (т.12 а.с. 36 ). Обвинувачений
ОСОБА_1. виявив бажання ознайомитися з матеріалами справи і згідно графіку 08
жовтня 2007 року ознайомлений з першим та другим томами справи. Надалі, він
відмовився ознайомитися з рештою матеріалів справи, про що слідчим також у
протоколі зроблений відповідний запис (т.12 а.с. 24-27; 31-32; 36 ).

А тому висновки суду щодо порушень вимог кримінально-процесуального закону,
допущених органами досудового слідства при виконанні вимог ст.ст. 218-220 КПК
України, не ґрунтуються на законі.

Крім того, відповідно до ст.255 КПК
України, суд має можливість відновити це право за клопотанням учасників процесу
і надати їм можливість ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого
2005 року “Про застосування судами України законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове розслідування”, не може бути підставою для
повернення справи на додаткове розслідування і недодержання прокурором вимог
статей 228-232 КПК ( якщо для усунення допущених порушень не потрібно проводити
слідчі дії). У таких випадках відповідно до ст. 249-1 КПК України суддя повертає справу прокурору для
усунення недоліків.

А тому висновки суду щодо порушень вимог кримінально-процесуального закону, допущених органами досудового
слідства при направленні справи до суду і долучення до справи не придатних для
читання копій обвинувального висновку, не
може бути безперечно підставою для повернення кримінальної справи на
додаткове розслідування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що через допущені порушення вимог кримінально-процесуального закону, і
зокрема, недотримання положень ст.246 КПК
України, постанова попереднього
розгляду кримінальної справи щодо обвинувачених ОСОБА_3. та інших, підлягає
скасуванню в касаційному порядку
відповідно до вимог ст. 398 КПК
України, а справа поверненню апеляційному суду на новий попередній
розгляд для постановлення на цій стадії відповідного обґрунтованого рішення з
дотриманням вимог і положень кримінально-процесуального законодавства.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.395-396 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2007 року щодо
обвинувачених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5і
направити справу цьому ж апеляційному суду на новий попередній
розгляд.

с у д д і :

Короткевич М.Є. Гриців М.І. Школяров В.Ф.