УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/2469/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 10 березня 2015 року, -
Цією ухвалою на підставі ст.ст. 183, 193, 194, 196, 197 КПК України відносно підозрюваного
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів Республіка Молдова, молдованина, громадянина Республіки Молдови, офіційно не одруженого та не працюючого, без даних щодо постійного проживання на території України, раніше судимого, -
задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб, який слід обчислювати з часу затримання, тобто з 20 години 10.03.2015 року.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії ухвали.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_8 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у виді застави.
У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_8 покладені такі обов`язки:
Прибувати до слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 за кожною вимогою слідчого.
2) Не відлучатись за межі населеного пункту
3) Повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
В ухвалі слідчого судді зазначено, що ОСОБА_8 підозрюється в тому, що будучи громадянином Республіки Молдова, він організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України та вчинив замах на незаконне переправлення осіб через державний кордон України за наступних обставин.
Так, у грудні 2014 року ОСОБА_8 використовуючи засоби мобільного зв`язку, вступив у злочинну змову з громадянами України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Згідно із досягнутою домовленістю ОСОБА_8 повинен був організувати незаконне переправлення осіб через державний кордон України, тобто підшукати осіб, які мають намір за матеріальну винагороду незаконно перетнути державний кордон України, керувати діями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і, в подальшому, після вчинення злочину, передати їм матеріальну винагороду за це. ОСОБА_10 , згідно з досягнутою домовленістю з указаними особами, повинна була сприяти незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання відповідних порад і вказівок ОСОБА_8 ОСОБА_11 .. Останній, у свою чергу, згідно з досягнутою домовленістю, повинен був безпосередньо вчинити незаконне переправлення осіб, підшуканих для цього ОСОБА_8 , через державний кордон України, узгодивши заздалегідь з ним та ОСОБА_10 точний час, місце та спосіб такого переправлення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, з 26 на 27 грудня 2014 року громадянин Республіки Молдова ОСОБА_8 , спільно з вказаними вище ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , організували незаконне переправлення через державний кордон України з Республіки Білорусь в районі с. Копище, Олевського р-ну, Житомирської області, 2 громадян Республіки Кенія ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також 2 громадян Республіки Сомалі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
25 січня 2015 року ОСОБА_8 , спільно з вказаними вище ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , повторно організували незаконне переправлення через державний кордон України з Республіки Білорусь в районі с. Копище, Олевського р-ну, Житомирської області, невстановленого громадянина Афганістану. Однак злочин не було доведено ними до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки громадянин Афганістану був затриманий співробітниками Державного прикордонного комітету Республіки Білорусь у прикордонній смузі до фактичного перетину ним державного кордону України з Республікою Білорусь.
06 березня 2015 року ОСОБА_8 спільно з вказаними вище ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , повторно, за матеріальну винагороду організували незаконне переправлення через державний кордон України з Республіки Білорусь в районі с. Копище, Олевського р-ну, Житомирської області, 3 громадян Республіки Афганістан ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та 2 невстановлених громадян Сомалі (документи відсутні).
Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, спрямованими на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, вчиненими щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб, повторно, з корисливих мотивів та спрямованими на замах на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України. 09 березня 2015 року ОСОБА_8 була оголошена підозра у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
З копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, вбачається наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_8 вказаних кримінальних правопорушень.
Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дев`яти років.
При вирішенні клопотання, слідчий-суддя приймає до уваги особу підозрюваного ОСОБА_8 , який по матеріалах справи рахується не одруженим, не працюючим, що не має стабільного доходу, не має утриманців, тобто не має стійких соціальних зв`язків.
Виходячи із вищезазначених доведених у ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя, на підставі наданих матеріалів кримінального провадження переконується, що більш м`який запобіжний захід щодо ОСОБА_8 буде недостатнім для запобігання ризикам, які навів слідчий.
Тому, окрім вищенаведеного, враховуючи також характер і тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , на підставі норми ст. 183 ч. 2 п. 5 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом. Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вказаної ухвали слідчого судді щодо підозрюваного ОСОБА_8 та постановлення нової ухвали, якою слід відмовити у задоволенні клопотання про обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до нього менш суворий запобіжний захід, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі неможливості, визначити розмір застави у двадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, посилаючись на те, що слідчий та слідчий суддя не в повній мірі врахували відсутність доказів про наявність обставин, що дають підстави для висновків про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Щодо зменшення розміру застави вказує на те, що підозрюваний тимчасово не працює і позбавлений можливості відновити втрачений паспорт.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 177, 178, 194 КПК України.
В клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді наведено вагомі підстави про існування ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 2, 3, 5 КПК України.
Враховуючи надані органом досудового розслідування матеріали кримінального провадження та зібрані докази, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_8 , обставини його вчинення, за попередньою змовою групою осіб, дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який раніше судимий на території України, апеляційний суд вважає, без даних щодо постійного проживання на території України, не маючого стійких соціальних зв`язків, що, існують реальні ризики, які зазначені у клопотанні та ухвалі слідчого судді, можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити або сховати речі або документи, незаконно впливати на інших учасників по даному провадженню, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Тому, є необгрунтованими посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що слідчим суддею не було враховано відсутність доказів про наявність ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом.
Що стосується твердження в апеляційній скарзі захисника про те, що визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного ОСОБА_8 , то воно є необгрунтованим, оскільки розмір застави визначений у відповідності до положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.
На підставі викладеного ухвалу слідчого судді, яка відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 10 березня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 та застосований щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб, який слід обчислювати з часу затримання, тобто з 20 години 10.03.2015 року, залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді :
.