Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1751/14-к
Провадження № 1-кп/376/118/2014
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" вересня 2014 р. Сквирський районний суд Київської області
в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора прокуратури Сквирського району ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 175 КК України, за участю сторін кримінального провадження:
В С Т А Н О В И В :
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин: ОСОБА_5 являючись фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є лісопильне та стругальне виробництво, маючи повноваження по вирішенню кадрових питань (прийом та звільнення з посад, ініціація преміювання працівників та розгляду ставок посадових окладів, облік робочого часу тощо), грубо порушив законодавство про працю за наступних обставин.
ОСОБА_5 , здійснюючи підприємницьку діяльність будучи службовою особою, що наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями з метою отримання прибутку, в порушення п.6 ч.1 ст.24, ст.48 КЗпП України, ч.2 ст.30 ЗУ «Про оплату праці», п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58, використовував найману працю ОСОБА_7 в період часу з 24.05.2013 по 27.07.2013, ОСОБА_8 в період часу з 20.05.2013 по 24.09.2013, ОСОБА_9 в період часу з 20.06.2013 по 24.09.2013, ОСОБА_6 в період часу з 24.05.2013 по 27.07.2013, які працювали різноробочими, із заробітною платою 75 грн. на день, без укладання трудових договорів та оформлення трудових книжок, ведення табелю робочого часу, надання відпусток та оплати лікарняних найманим працівникам, передбачених трудовим законодавством України, нарахування заробітної плати та сплати податку з доходів фізичних осіб не проводив, внесків до фондів соціального страхування не сплачував.
При цьому ОСОБА_5 , являючись посадовою особою, в порушення вимог ст.ст.23,24 КЗпП України, п.2.14 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», відповідні записи про роботу у трудові книжки не вносив. Використовуючи працю ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , грубо порушуючи їх права, передбачені Конституцією та Законами України, заробітну плату їм не сплачував, відрахування у відповідні фонди соціального страхування не здійснював.
Використовуючи працю ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грубо порушив вимоги ст.ст.43,45,46 Конституції України, якими передбачено право людини на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, оплачувану щорічну відпустку, право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, також у старості та в інших випадках, передбачених законом, яке гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, ст.ст.253-256 КЗпП України та ст.ст.11,14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно яких повинен сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.
Використовуючи найману працю ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з обіцяною платою 75 грн. за робочий день, трудових договорів не заключив в встановленому Законом порядку на роботу не оформив та не сплатив обіцяну заробітну плату за виконану ними роботу.
Таким чином, вищезазначені дії ОСОБА_5 в силу їх тривалості, систематичності та комплексу допущених порушень конституційного права громадян на працю є грубим порушенням трудового законодавства.
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбаченні ч.1 ст. 172 КК України, а саме : грубе порушення законодавства про працю та ч.1 ст. 175 КК України, а меие : безпідставна невиплата заробітної плати працівникам підприємства більше, як за один місяць.
Обвинувачений вину у кримінальних правопорушеннях тобто злочинах передбачених ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 175 КК України визнав повністю та суду надав покази зазначені в обвинувальному акті.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні показали, що вони дійсно працювали у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на пилорамі, яка розташована в м. Сквира Київської області. При прийомі на роботу їх обіцяли офіційно працевлаштувати тобто внести запис у трудову книжку та своєчасно виплачувати заробітну плату. З початку заробітну плату виплачували, щодня. Потім керівництво пояснило, що заробітну плату будуть виплачувати від кількості виготовленої продукції. За останні декілька місяців роботи їм заробітну плату не виплатили, що стверджується відповідними розписками. На даний час, претензій матеріального та морального (немайнового) характеру не мають. Із запропонованою прокурором мірою покарання у вигляді штрафу та подальшим звільненням від відбування покарання погодились.
Приймаючи до уваги визнання вини обвинуваченим та з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, судом ухвалене рішення про недоцільність дослідження інших доказів кримінального провадження, попередньо роз`яснивши учасникам положення ст. 349 КПК України, які погодилися з подальшим розглядом справи за правилами, передбаченими даною статтею.
При призначенні покарання у відповідності до вимог ст.ст. 65,66,67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його вік, те, що останній щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, активно сприяв встановленню істини по справі, позитивно характеризується по місцю проживання, пенсіонер - як обставини, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують відповідальність у діях ОСОБА_5 - судом не вбачається.
Зважаючи на викладене вище суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172 ч.1 ст. 175 КК України доведена повністю.
З врахуванням всіх вище перелічених обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину суд вважає, що ОСОБА_5 слід призначити покарання, в межах санкції передбачених ч.1 ст. 172 та ч.1 ст. 175 КК України у вигляді штрафу.
Суд вважає, що призначене покарання ОСОБА_5 є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Прокурор у судовому засіданні просив суд застосувати відносно ОСОБА_5 . Закон України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року із змінами, внесеними згідно із законом № 1246-У11 від 06.05.2014 р., звільнивши його від призначеного покарання.
Частиною 2 статтею 3 Закону України"Про застосування амністії в Україні" передбачено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
19.04.2014 р. набрав чинності Закон України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 р. №1185-VII.. Дія цього Законупоширюється на осіб, які вчинили злочини, до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році" питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого(підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно достатті 12 Кримінального кодексу України, підлягають особи, які на день набрання чинності цим законом досягли пенсійного віку.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував, щодо застування відносно нього Закону України «Про амністію».
З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 є пенсіонером за віком, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні"та ст.8 Закону України "Про амністію у 2014 році", судом не встановлено.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України "Про амністію у 2014 році", а тому він підлягає звільненню від призначеного покарання.
Судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_11 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілим заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст .85,86 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п."г" ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році", ст.ст.370,374 КПК України , суд -
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172 та ч.1 ст. 175 Кримінального кодексу України.
Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 172 Кримінального кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.
Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 175 Кримінального кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень, з позбавленням права займатись господарською діяльністю.
На підставі Закону України "Про амністію у 2014 році" засудженого ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного основного та додаткового покарання.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сквирський районний суд.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1