Дата документу Справа № 236/1918/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/169/15
Єдиний унікальний № 236/1918/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 164 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в дистанційному порядку, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001069, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінна Луганської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27.08.2013 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ст. 164 ч. 1 КК України до 100 годин громадських робіт, покарання відбув;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України і призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід не застосовувався.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи особою раніше судимою за ст. 164 КК України, знову в період з 26.07.2013 р. по 30.09.2014 р., проживаючи в м. Красний Лиман Донецької області, умисно, злісно ухилявся від платежу встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Згідно рішення Кремінського районного суду Луганської області № 2-1776 від 17.07.2003 р. ОСОБА_7 був зобов`язаний виплачувати аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання його неповнолітньої доньки - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.07.2003 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, ОСОБА_7 від сплати аліментів умисно злісно ухилявся, за допомогою у працевлаштуванні до Краснолиманського міського центру зайнятості не звертався, заходів щодо працевлаштування та погашення заборгованості по сплаті аліментів не вживав. З наявних у нього випадкових заробітків виплати аліментів не проводив.

Заборгованість ОСОБА_7 по виплаті аліментів на утримання дитини згідно розрахунку, проведеного відділом державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції за період з 26.07.2013 р. по 30.09.2014 р. склала в сумі 10 765 гривень 81 копійка, що в цілому перевищує заборгованість за шість місяців.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Донецької області ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання, тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

При цьому зазначає, що суд безпідставно врахував в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, оскільки останній хоча і визнав свою вину у вчинені кримінального правопорушення, але у вчиненому не розкаявся та заходів щодо погашення заборгованості по аліментах, ані під час досудового розслідування, ані судового розгляду, не вжив. Крім того, не врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше був засуджений за злісне ухилення від сплати аліментів, але належних висновків для себе не зробив, та знову ухиляється від сплати аліментів, будучи працездатним суспільно-корисною працею не займається, внаслідок чого безпідставно застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, не мотивувавши свої висновки в цій частині.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким виключити посилання суду на пом`якшуючу покарання обвинуваченого обставину щире каяття. Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просив вирок залишити без змін; колегія суддів перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Невідповідності вироку суду вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до злочинів невеликої тяжкості, дані про його особу, а саме те, що він раніше судимий за аналогічний злочин, фізично та психічно здоровий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Суд також врахував в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому - щире каяття, та відсутність обставин, які покарання обтяжують, а тому прийшов до висновку, що виправлення останнього можливо з призначенням покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений надав свідоцтва про народження ще двох його дітей: сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 , які також знаходяться на його утриманні.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності. індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що ОСОБА_7 раніше був засуджений за злісне ухилення від сплати аліментів, але належних висновків для себе не зробив, та знову ухиляється від сплати аліментів, безпідставні оскільки, згідно ч. 4 ст. 67 КК України, попередня судимість за ухилення від сплати аліментів не може бути врахована ще раз при призначенні покарання, так як є ознакою складу злочину, що впливає на його кваліфікацію та на розмір санкції кримінально-правової норми, а подальше ухилення від сплати аліментів стало підставою для повторного притягнення обвинувачення до юридичної відповідальності, за яке його і було покарано оскаржуваним вироком.

Що ж стосується доводів прокурора в щирості каяття, при тому, що обвинувачений хоча і визнав свою вину у вчинені кримінального правопорушення, але у вчиненому не розкаявся та заходів щодо погашення заборгованості по аліментах, ані під час досудового розслідування, ані судового розгляду, не вжив, а також те, що останній будучи працездатним суспільно-корисною працею не займається, то вони самі по собі не можуть бути перешкодою для застосування ст. 75 КК України.

Враховуючи наведене, а також те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений ОСОБА_7 не уникнув за вчинений ним злочин, а також другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів вважає, що за таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення останнього та попередження скоєння нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4