Ухвала

іменем україни

14 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_18,

суддів: ОСОБА_19, ОСОБА_20,

при секретарі ОСОБА_21,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця смт. Кельменці Чернівецької області,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця с. Підлипне м. Конотоп

Сумської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_2,

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженця с. Лісове Тальнівського району

Черкаської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_3,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

за касаційними скаргами захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_2 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області від 02 вересня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_22,

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_2, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі його підзахисного внаслідок суворості, просить їх змінити - застосувати положення ст. 69 КК України та повернути автомобіль його власнику. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання не врахував в достатній мірі усіх обставин, що пом'якшують покарання та даних про особу засудженого. Крім того, захисник посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно конфіскував автомобіль «ГАЗ - 2705222», як знаряддя злочину, оскільки власником даного транспортного засобу є інша особа.

Засуджений ОСОБА_2 в касаційній скарзі, не погоджуючись із судовими рішення, ухваленими щодо нього, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, яка за своїм змістом є аналогічною змісту касаційної скарги його захисника, просить судові рішення змінити - застосувати положення ст. 69 КК України та повернути автомобіль його власнику.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_1, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі його підзахисного внаслідок суворості, просить їх змінити - застосувати положення ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання не врахував у достатній мірі всіх обставин, що пом'якшують покарання, та даних про особу засудженого. Крім того, захисник указує на те, що судом першої інстанції під час судового розгляду безпідставно не були об'єднані усі кримінальні провадження.

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 02 вересня 2014 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винуватими за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,

- ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,

- ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Речовий доказ - автомобіль «ГАЗ-2705222», реєстраційний номер НОМЕР_1, конфісковано в дохід держави, як знаряддя злочину.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_3 в апеляційному порядку не переглядався, в касаційному - не оскаржується.

За вироком суду в грудні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу, що в с. Вікно Заставнівського району Чернівецької області, звідки таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 10 300 грн.

У середині січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення гаражного боксу по АДРЕСА_4, звідки повторно таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 2 800 грн.

18 січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, шляхом пошкодження навісного замка та зняття шиферу проникли до приміщення складів по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6, звідки таємно, повторно викрали майно потерпілих: ОСОБА_8 на загальну суму 4 860 грн. та ОСОБА_9 - 6 680 грн.

У січні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу АДРЕСА_7, звідки повторно, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 700 грн.

У середині січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу в с. Вікно Заставнівського району Чернівецької області, звідки повторно, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 1 000 грн.

У січні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу на території колишньої АЗС у с. Вікно Заставнівського району Чернівецької області, звідки повторно, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 450 грн.

28 січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу, що в с. Брідки Заставнівського району Чернівецької області, звідки повторно, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 1 500 грн.

Наприкінці січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу по АДРЕСА_8, звідки повторно, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_14 на загальну суму 5 000 грн.

01 лютого 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу в с. Вікно Заставнівського району Чернівецької області, звідки повторно, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 2 000 грн.

05 лютого 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, знаходячись на території фермерського господарства «Світоч-2006», що в с. Селище Сокирянського району Чернівецької області, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу, звідки повторно, таємно викрали майно господарства на загальну суму 7 300 грн.

17 лютого 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу в с. Митків Заставнівського району Чернівецької області, звідки повторно, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_15 на загальну суму 22 650 грн.

20 лютого 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу в с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області, звідки повторно, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 2 500 грн.

23 лютого 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу по АДРЕСА_9, звідки повторно, таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_17 на загальну суму 2 660 грн.

25 лютого 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за попередньою змовою між собою, шляхом зриву навісного замка проникли до приміщення складу АДРЕСА_7, звідки повторно, таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 210 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підтримання поданих скарг, пояснення прокурора із запереченнями проти касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації їх дій за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційному порядку захисниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та засудженим ОСОБА_2 не оспорюються.

Щодо доводів касаційних скарг про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок суворості, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував для обох ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом'якшують покарання - визнання винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, а також дані про їх особи, зокрема, те, що вони позитивно характеризуються за місцем проживання, мають на утриманні по одній неповнолітній дитині, ОСОБА_1 є особою, яка в силу ст. 89 КК України не має судимостей, ОСОБА_2 вперше притягується до кримінальної відповідальності. Крім того, судом враховано, що засудженими повернуто потерпілим частину викраденого у них майна.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.

Призначене засудженим судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на певний строк є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено у поданих касаційних скаргах учасників процесу, та необхідність застосування до ОСОБА_1 положення ст. 75 КК України та ОСОБА_2 - 69 КК України, колегія суддів не знаходить.

Також з дотриманням вимог ст. 100 КПК України суд вирішив долю речового доказу - автомобілю, навівши достатні обґрунтування своїх висновків.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5, ОСОБА_4 та засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які за своїм змістом є аналогічними їх касаційним скаргам, ретельно перевірив зазначені в них доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до вимог ст. 412 КПК України були би підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області від 02 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_25 ОСОБА_24 ОСОБА_23