Ухвала іменем україниКолегія суддів судової палати у кримінальних справахВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого ОСОБА_6, суддів ОСОБА_7., ОСОБА_8., за участю прокурора ОСОБА_9.,
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 12 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_1, на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 24 червня 2014 року щодо ОСОБА_1.

Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 грудня 2012 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого: 1) вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 червня 2001 року за ч.1 ст.145 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 2) вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 жовтня 2007 року за ст.395 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць; 3) вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 квітня 2009 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці,

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 3211,51 грн витрати на проведення судово-медичних експертиз, 352,80 грн - криміналістичної експертизи, 549,06 грн - амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності із вимогами ст.81 КПК України 1960 року.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 24 червня 2014 року, вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 грудня 2012 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 серпня 2014 року, вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 грудня 2012 року на підставі ст.ст.537, 539 КПК України щодо ОСОБА_1 уточнено, резолютивну частину доповнено абзацом 2 такого змісту - на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2009 року та визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Як визнав встановленим суд, 04 травня 2012 року близько опівночі ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1, розпиваючи спиртні напої разом з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в ході виниклої на ґрунті особистих мотивів сварки з ОСОБА_3 умисно наніс йому тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а саме: спричинив два удари ножем в корпус.

У касаційній скарзі прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд, у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а саме права на захист, неправильним застосуванням кримінального закону, неповнотою досудового та судового слідства.

В обґрунтування наведеного вказує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 377 КПК України 1960 року, оскільки висновки суду не містять відповіді на всі доводи викладені в апеляції засудженого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, внаслідок неповноти досудового та судового слідства і направлення справи на нове розслідування.

Також вказує, що всупереч вимог ст.299 КПК України 1960 року справу було розглянуто в спрощеному порядку за відсутності згоди ОСОБА_1

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати та закрити справу за відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину, у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а саме права на захист, неправильним застосуванням кримінального закону, неповнотою досудового та судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування наведеного вказує на порушення його права на захист, що супроводжувалось обмеженням права на ознайомлення з матеріалами справи та відсутністю адвоката під час досудового слідства і в суді першої інстанції.

Також зазначає, що всупереч вимог ст.299 КПК України 1960 року справу було розглянуто в спрощеному порядку за відсутності його згоди.

Крім того вказує, що його затримання відбулось всупереч вимог ст.106 КПК України 1960 року, а показання отримані в ході застосування незаконних методів слідства.

Вважає, ухвалу місцевого суду від 19 серпня 2012 року незаконною, а змінене покарання таким, що не відповідає вимогам ст.71 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, частково підтримав касаційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги прокурора та засудженого підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

При розгляді касаційної скарги на вирок, постановлений за процедурою, передбаченою ч.3 ст.299 КПК України 1960 року, суд касаційної інстанції перевіряє законність, обґрунтованість і справедливість винесеного вироку на підставі клопотання про розгляд справи за скороченою судовою процедурою. Підставами для скасування або зміни вироку в касаційному порядку є, зокрема, порушення кримінально-процесуального закону. Суд касаційної інстанції не може скасувати вирок у зв'язку з однобічністю і неповнотою проведеного судового слідства.

Відповідно до ст. 299 КК України 1960 року під час судового слідства суд повинен визначити обсяг і порядок дослідження доказів у справі.

При цьому, як передбачено ч. 3 вказаної норми, суд має можливість за відсутності заперечень учасників судового розгляду визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто не оспорює, та розглянути справу в порядку, встановленому ст. 301-1 КПК України 1960 року. При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють підсудні та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи та розмір цивільного позову в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні засуджений ОСОБА_1, у заподіянні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, винним себе визнав повністю та розкаявся, у зв'язку з чим, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Розгляд справи в суді першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_1 був проведений відповідно до ст. 299 КПК України 1960 року.

На підставі пояснень засудженого та інших доказів по справі, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину, кваліфікував його дії за ч.1 ст.121 КК та призначив покарання.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися, проте, не врахував, виходячи з аналізу показань засудженого як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні, що фактично ОСОБА_1 заперечує свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

За таких обставин суд, згідно із законом, зобов'язаний був дослідити всі докази, якими обґрунтовано висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Однак суд цього не зробив і відповідних доводів засудженого не спростував.

Тобто, розгляд справи в суді першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_1 був проведений у відповідності із ст.299 КПК України 1960 року, фактично за відсутності на це його згоди. Згідно протоколу судового вказаний порядок розгляду справи та подальший порядок оскарження судового рішення йому не було достатньо роз'яснено.

Крім того, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, незважаючи на те, що засуджений був позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наявності апеляції засудженого ОСОБА_1 апеляційний суд повинен був перевірити законність і обґрунтованість його засудження за ч.1 ст.121 КК України та навести докладні мотиви прийнятого рішення.

Таким чином, суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінальнопроцесуального закону, внаслідок чого його вирок є незаконним і необґрунтованим.

Апеляційний суд зазначені порушення закону при розгляді справи в апеляційній інстанції не виправив.

Також, апеляційний суд, зазначаючи суть апеляції засудженого ОСОБА_1, не дав відповідь на доводи, які в ній зазначені, чим залишив їх поза розглядом.

Наведені обставини свідчать про грубе порушення вимог ст.377 КПК України 1960 року.

Крім того, ухвала місцевого суду від 19 серпня 2014 року винесена в порушення вимог ст.537 КПК України, згідно якої питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися в стадії виконання вироку якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст. 71 КК України. Як вбачається з матеріалів справи, на момент постановлення ухвали від 19 серпня 2014 року суду було відомо про вирок від 18 квітня 2009 року.

Враховуючи наведене, судові рішення щодо ОСОБА_1 підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд, в ході якого необхідно з'ясувати всі обставини по справі, вжити всіх передбачених законом заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, доказам у справі дати належну оцінку, зокрема, щодо застосування незаконних методів слідства, і залежно від встановленого ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27 грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 24 червня 2014 року, ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

_________________ _________________ _________________ ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_7.