Справа № 748/291/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/415/2015
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000654 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Мамекіно Новгород-Сіверського району Чернігівської області, громадянки України, пенсіонерки, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 2000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та 3000 гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Обвинувачена ОСОБА_6 не погодилась з рішенням суду першої інстанції та звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить вирок скасувати та кримінальне провадження щодо неї закрити в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме через те, що за наявності підстав для закриття судом кримінального провадження його не було закрито.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що в матеріалах кримінального провадження повністю відсутні докази її вини. Вважає єдиним вірно встановленим фактом те, що у потерпілої мались тілесні ушкодження, при цьому їх наявність, на думку апелянта, жодним чином не свідчить про те, що саме вона їх спричинила. Наголошує на тому, що потерпіла сама собі спричинила тілесні ушкодження, а коли вона до неї підійшла щоб допомогти, то ОСОБА_10 почала кликати на допомогу, забезпечивши собі свідків. Звертає увагу на те, що показання потерпілої спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 , який заявив, що ніякого конфлікту не бачив. Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 взагалі суперечать одні одним, і наявні суперечності судом першої інстанції усунуті не були. Стверджує про те, що суд не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , який бачив потерпілу після цих подій, але жодних тілесних ушкоджень в неї не було. Необґрунтовано не були взяті до уваги і показання свідка ОСОБА_15 , який був очевидцем подій та у судовому засіданні підтвердив її показання. Просить прийняти до уваги, що під час досудового розслідування було істотно порушено її право на захист, оскільки з нею не було проведено відтворення обстановки та обставин події.

Наголошує на тому, що не наносила ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а подряпина на руці потерпілої з`явилась від падіння останньої на землю. Вважає, що не значні синці могли утворитись у потерпілої і 07 вересня 2014 року.

На думку апелянта, обвинувачення та вирок суду ґрунтуються лише на показаннях потерпілої, яка вимагала в неї гроші за підключення світла, та свідків ОСОБА_16 , які мають істотні суперечності. При цьому, суд не звернув уваги на той факт, що за станом здоров`я, що підтверджується медичними документами, вона не може нахилятись, тривалий час стояти навколішках та ще й наносити удари. При цьому, після огляду потерпілої в приймальному відділенні ЧМЛ № 2, остання за медичною допомогою більше нікуди не зверталась. Таким чином, за наявності таких суперечливих обставин, вирок суду не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з подальшим закриттям провадження у справі.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою обвинуваченої представник потерпілої ОСОБА_17 подав заперечення в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , в яких просить вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2015 року залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення. Зазначає про те, що потерпіла ОСОБА_10 підтвердила фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному акті, давала послідовні показання, які нею не змінювались, при цьому, підтверджуються висновком судово-медичної експертизи та узгоджуються з показаннями свідків. На думку представника потерпілої, доводи апеляційної скарги обвинуваченої не підтверджуються матеріалами справи. Вказує також на те, що судом правильно було вирішено питання щодо задоволення цивільного позову і судових витрат. Отже, судом першої інстанції було враховано усі зазначені обставини справи та надано оцінку доказам, виходячи з внутрішнього переконання та вимог закону.

Прокурор також не погодився з апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 та подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2015 року без зміни. Вважає, що при ухвалені вироку та призначенні міри покарання, судом першої інстанції повністю враховані всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, всебічно і в повному обсязі досліджені докази зібрані в ході досудового розслідування та досліджені під час судового розгляду, а тому доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченою, не знаходять свого підтвердження.

Як встановив суд, 08 вересня 2014 року ОСОБА_6 , в денний час, перебуваючи в господарстві АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин, умисно нанесла ОСОБА_10 численні удари інвалідною палицею в область тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, після чого, перебуваючи поблизу вказаного господарства продовжила умисно наносити ОСОБА_10 численні удари вказаною палицею по тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, та нанесла декілька ударів кулаком правої руки в область голови, шиї та правого плеча потерпілої.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 866 від 09.09.2014 у потерпілої ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді синців тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, садна та подряпини лівої верхньої кінцівки, котрі виникли від дії тупих предметів по механізму удару, тиснення, тертя і як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, думку представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , який не погодився з апеляційними вимогами обвинуваченої, вважав вирок суду законним та просив залишити його без зміни, міркування прокурора, який не погодився з апеляційною скаргою обвинуваченої, вважав вирок суду законним, обгрунтваним та таким, що скасуванню не підлягає та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи її доводи необгрунтованними, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, за який її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Так, згідно показань обвинуваченої ОСОБА_6 , остання вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнала та показала, що 08 вересня 2014 року вона дійсно пішла до будинку ОСОБА_18 для того, щоб спитати на підставі чого їй відімкнули світло. Потерпіла перебувала в стані алкогольного сп`яніння, тому вона зрозуміла, що не зможе з нею поспілкуватись та пішла назад. Коли відійшла, то почула, що ОСОБА_10 впала, вона вирішила допомогти, підійшла до неї та підняла за голову та почала кликати на допомогу людей, при цьому, потерпіла забрала в неї інвалідну палицю та сказала, що це стане доказом того, що вона наносила їй тілесні ушкодження. Обвинувачена категорично заперечила той факт, що наносила тілесні ушкодження потерпілій, вважала, що тілесні ушкодження їй міг спричинити хтось інший, а потерпіла наговорила на неї.

Спростовуючи доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про відсутність у її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі не встановлено.

З показань потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що 08 вересня 2014 року вона почула дзвін скла і вийшла на поріг будинку де побачила ОСОБА_6 , яка стала задавати їй питання з приводу світла. Вона спустилась з порогу та сказала, що світло підключать після сплати, на що обвинувачена стала тикати своєю палкою їй в живіт та бити по руках, а потім вхопила за волосся та потягла до хвіртки, витягла на вулицю, звалила її з ніг та почала наносити удари палкою по різних частинах тіла. Вона вихопила палку у обвинуваченої, але та не припинила її бити і наносила удари руками. Вона злякалась та почала кликати на допомогу. На її крики прибігли чоловік, який відтягнув від не обвинувачену, та жінка, яка допомогла їй підвестись та пройти у двір. Потім вони пішли, а з нею залишився інший чоловік, який викликав швидку допомогу та міліцію. Наголосила на тому, що в лікарні вона відмовилась від стаціонарного лікування, оскільки в неї бракувало грошових коштів. З лікарні вона поїхала до міліції, де написала заяву щодо даного інциденту.

Такі показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями свідків у кримінальному провадженні.

Так, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 дали ідентичні показання та показали, що того дня працювали на дачі і почули крики ОСОБА_10 , коли прибігли, то побачили, що потерпіла стоїть на колінах, а обвинувачена тримає її за волосся. ОСОБА_12 відштовхнув ОСОБА_6 від потерпілої, а ОСОБА_13 надала їй першу медичну допомогу. Зазначили про те, що приймали участь у проведенні слідчого експерименту, під час якого розказували та показували, як все відбувалось. При цьому, ОСОБА_12 зазначив, що бачив кров на руці та голові ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції показав, що зі своєї ділянки він бачив господарство ОСОБА_10 , а також бачив, як обвинувачена стояла обличчям до входу у будинок і махала своєю палкою, також чув дзвін скла. Потім він бачив, як ОСОБА_6 пішла, а через деякий час почув крики про допомогу. Оскільки він сидів, то піднявся і побачив махи палкою, він закричав щоб припинили бійку, вхопив вила та побіг до господарства ОСОБА_10 . На зустріч йому йшла ОСОБА_6 , яка виказала погрози на його адресу. В господарстві потерпілої він побачив ОСОБА_13 , яка обробляла рани на руці ОСОБА_10 . Особисто він викликав швидку допомогу та міліцію.

Свідок ОСОБА_19 також підтвердила, що того дня чула крики про допомогу, а коли прийшла, то бачила, що у ОСОБА_10 маються ушкодження на руці, які вже були оброблені зеленкою, а волосся на голові було скуйовджене. При цьому, ОСОБА_10 повідомила, що її побила ОСОБА_6 .

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 дали ідентичні показання, зазначивши, що були понятими під час проведення слідчого експерименту за участю чоловіка та жінки, які розповідали про обставини побиття потерпілої. Свідок ОСОБА_20 окрім іншого зазначив про те, що ОСОБА_6 являється його сусідкою по дачному господарству, яку охарактеризував, як конфліктну людину.

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 показали, що того дня вранці бачили потерпілу і тілесних ушкоджень в неї не було, вона нормально себе почувала.

Колегія суддів вважає, що суд дав вірну юридичну оцінку показанням потерпілої та вказаних свідків, з урахуванням того, що вони попереджались про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань.

На думку колегії суддів, висновок суду в тій частині, що показання потерпілої та свідків можна вважати достовірним та допустимим доказом у кримінальному провадженні, є вірним та обґрунтованим.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла та свідки давали детальні та послідовні показання, які ними не змінювались та повністю узгоджуються між собою, доповнюючи одне одного та утворюючи цілісну картину інциденту.

На переконання колегії суддів, під час провадження судового розгляду кримінального провадження, суд, відповідно до вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, дотримався засад об`єктивності та неупередженості, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до вимог ст. 94 КК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив показання кожного зі свідків, потерпілої та обвинуваченої з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Не може колегія суддів погодитись з твердженням апеляційної скарги обвинуваченої про те, що суд повинен критично віднестись до показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , оскільки вони мають суттєві суперечності, так як свідок ОСОБА_12 вказував на те, що коли він підійшов, то потерпіла лежала на спині на землі, а вона стояла над нею навколішках, а ОСОБА_13 стверджувала, що коли вона підійшла, то потерпіла стояла навколішках, а вона тримала її за волосся.

Так, із звукозапису судового засідання вбачається, що свідок ОСОБА_12 почув крики про допомогу та прибіг до домогосподарства потерпілої, яка лежала на землі животом до низу, а обвинувачена тримала її за волосся. З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що вона прибігла через незначний проміжок часу після свого чоловіка і побачила, як потерпіла вже стоїть на колінах, а обвинувачена тримає її за волосся.

Колегія суддів погоджується з тим, що показання даних свідків мають незначну неточність в одній деталі, однак, ці особи були безпосередніми очевидцями конфлікту, спостерігали подію в різний період розвитку такої швидкоплинної ситуації, однак, не зважаючи на це, з їх показань складається єдина картина обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , що узгоджується і з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Суд першої інстанції, у мотивувальній частині вироку не просто виклав показання даних свідків, які вірно визнав допустимим доказом у кримінальному провадженні, а й проаналізував їх у сукупності з іншими доказами, а тому вони не можуть викликати сумнів в своїй правдивості.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження апеляційної скарги обвинуваченої в тій частині, що показання свідків про те, що вона нібито «тикала потерпілу обличчям в землю» спростовуються тим, що ОСОБА_10 не має тілесних ушкоджень на обличчі.

Дійсно свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 стверджували про те, що обвинувачена, тримаючи потерпілу за волосся «тикала» останню обличчям, але не в землю, як про це вказує обвинувачена, а в поряд ростучі квіти. Крім того, навіть, якщо припустити, що це була земля, то колегія суддів вважає, що не обов`язково на обличчі потерпілої повинні були залишитись видимі садна та подряпини, оскільки земля це м`яка поверхня, крім того, повинна враховуватись і сила з боку обвинуваченої, а також сила опору з боку потерпілої. Отже, те, що на обличчі потерпілої відсутні тілесні ушкодження не виключає можливість застосування сили з боку обвинуваченої, саме так, як про це стверджували свідки. При цьому, колегія суддів враховує той факт, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 бачили кров на голові та руках ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показав, що звертався до ОСОБА_10 з приводу підключення світла у будинку його матері ОСОБА_6 . Вказав на те, що потерпіла скаржилась йому, що його мати розбила скло в її будинку.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні показав, що 8 вересня 2014 року він разом з дружиною ОСОБА_6 пішли до ОСОБА_10 , щоб з`ясувати чому в їх будинку воно відімкнене. Йшли вони різними дорогами. Він чекав на вулиці, а ОСОБА_25 розмовляла з ОСОБА_10 , яка потім впала на землю, а його дружина пішла їй допомагати, намагалась її підняти та кликала на допомогу людей. ОСОБА_10 в цей час відібрала палку ОСОБА_6 .. Вказав на те, що потерпілу ніхто не бив і на допомогу вона не кликала. Пояснив, що він у розмову жінок не втручався, а лишень спостерігав, щоб його дружину не побили.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно критично віднісся до показань вказаних свідків, оскільки вони являються родичами та зацікавлені у тому, щоб пом`якшити становище обвинуваченої. Крім того, свідок ОСОБА_14 очевидцем вказаних подій не був, а присутність свідка ОСОБА_24 на місці подій взагалі не підтверджується показаннями інших допитаних у судовому засіданні свідків, що ставить під сумнів правдивість його показань.

Крім вищевикладених показань вина обвинуваченої ОСОБА_6 повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: копією листка огляду хворого в приймальному відділені, відповідно до якого 08 вересня 2014 року була оглянута ОСОБА_10 , у якої виявлені садна на лівому передпліччі, на спині, яку турбує головний біль та головокружіння, при цьому, встановлений діагноз забій м`яких тканин голови, обох рук, спини.

Висновком судово-медичної експертизи № 866 від 09 вересня 2014 року встановлено, що у ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді: синців тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, садна та подряпини лівої верхньої кінцівки, котрі виникли від дії тупих предметів по механізму удару, тиснення та тертя і як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у ОСОБА_10 , по давності утворення може відповідати даті 08 вересня 2014 року, як на це вказано в постанові про призначення експертизи. Експерт не виключає можливість, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої, могли утворитись за обставин, на які вона вказала при проведенні судово-медичної експертизи.

Доводи обвинуваченої про те, що ОСОБА_10 впала на землю самостійно, спростовуються висновками вищевказаної експертизи, оскільки експертом чітко зазначено, що приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , утворення їх комплексу при падінні з висоти власного зросту на площину вважається не можливим.

Крім того, вищевказаний висновок судово-медичної експертизи повністю узгоджується з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами.

Зокрема, даними, що були здобуті під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 17 листопада 2014 року, в ході якого остання детально показала та розповіла про обставини спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , які повістю узгоджуються з її показаннями у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Даними, що буди здобуті під час слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 06 грудня 2014 року, які детально показали та розповіли про обставини про обставини спричинення потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень з боку обвинуваченої ОСОБА_6 , свідками яких вони були, які повністю узгоджуються з тими показаннями, що були ними надані під час судового засідання в суді першої інстанції.

Протоколом огляду місця події від 17 листопада 2014 року підтверджується, що в ході проведення даної слідчої дії було виявлено та вилучено інвалідну паличку з відламаною рукояткою, що лежала поряд, що в подальшому були визнані речовими доказами та оглянуті у судовому засіданні. Зі слів потерпілої та свідків, саме такою паличкою ОСОБА_6 наносила тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у судовому засіданні не знайшла підтвердження версія обвинуваченої про те, що тілесні ушкодження потерпілій могли бути спричинені іншими сторонніми особами, оскільки жодного доказу на її підтвердження ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду здобуто не було, не надала таких доказів обвинувачена і до апеляційного суду.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги обвинуваченої в тій частині, що суд першої інстанції не звернув уваги на наявність у неї ряду захворювань, в зв`язку з якими вона позбавлена можливості стояти на колінах та наносити удари.

Дане твердження обвинуваченої було предметом перевірки суду першої інстанції, однак свого підтвердження не знайшло. Дійсно, в матеріалах кримінального провадження мається ряд медичних документів, які свідчать про наявність у ОСОБА_6 ряду захворювань, але вони не свідчать про те, що вона була позбавлена можливості наносити удари потерпілій.

За таких підстав, вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, повністю доведена і її діяння вірно кваліфіковано судом за частиною першою статті 125 КК України, як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Міру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд обрав у відповідності до вимог ст. 65 КК України, у межах санкції інкримінуємої статті, з урахуванням суспільної небезпеки скоєного злочину, особи винної, даних, що характеризують її особу, її відношення до вчиненого, думку потерпілої. При цьому, врахував відсутність пом`якшуючих обставин та обставину, що його обтяжує вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Отже, призначене ОСОБА_6 покарання у виді штрафу є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для посилення або пом`якшення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 колегія суддів не знаходить, як не знаходить таких підстав і для закриття кримінального провадження, як про це йдеться у апеляційній скарзі обвинуваченої.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розслідуванні кримінального провадження та їх розгляді в суді, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинуваченої судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_26 ОСОБА_27 ОСОБА_28