У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Вус С.М.,

за участю прокурора

Микитенка О.П.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 25 грудня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього.

Вироком Калінінського районного суду м. Донецька від 4
жовтня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше неодноразово судимого, останній раз 01.09.2005
року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення волі,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією майна, яке є його власністю;

- за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів ОСОБА_1 суд визначив остаточне покарання 8 років
позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до
призначеного покарання за цим вироком приєднано частину невідбутого покарання
за вироком від 01.09.2005 року і ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією
майна, яке є його власністю.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2, щодо якого касаційне подання та касаційні скарги не
внесені.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 14 лютого
2005 року близько 21-ї години 30 хвилин, біля будинку АДРЕСА_1, будучи у стані
алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою із ОСОБА_2 та із
застосуванням до ОСОБА_3 насильства, яке не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого,
відкрито викрали майно останнього,
вартістю 375 грн.

Крім того, 20 лютого 2005
року близько 23
години на зупинці
по проспекту Ілліча
у м. Донецьку ОСОБА_1, ОСОБА_2 та особа, матеріали щодо якої виділені
в окреме провадження, за попередньою змовою
між собою на заволодіння майном ОСОБА_4, вчинили на нього розбійний напад, поєднаний із застосуванням
насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілого, завдавши
останньому удари в голову й інші частини тіла, заволоділи його майном на суму
12 грн.

Близько 23-ї години 20 хвилин того ж
дня, в тому ж районі ці самі особи, продовжуючи свою злочинну діяльність,
спрямовану на заволодіння чужим майном,
повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та
здоров'я потерпілого, відкрито викрали у ОСОБА_5 належне йому майно на суму 253 грн. 85 коп.

Через 10 хвилин, прямуючи по вулиці
Владичанського, ОСОБА_1 із зазначеними особами та з тією ж
метою застосували до
ОСОБА_6 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я, але цей злочин
не довели до кінця з причин його припинення співробітниками міліції,
тобто з незалежних від їх волі причин.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12 січня 2007 року вирок
щодо засудженого залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений вважає, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Посилається на неправильне застосування судом
кримінального закону, оскільки вважає, що він не застосовував до потерпілого
ОСОБА_4 фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров'я; суд не
урахував всіх обставин, що пом'якшують покарання, і призначив йому надмірно
суворе покарання. Просить судові рішення щодо нього змінити, перекваліфікувати
його дії із ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та пом'якшити
покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
прокурора Микитенка О.П., який просив залишити скаргу без задоволення, а судові
рішення без зміни, перевіривши матеріали
справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які його
засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у справі доказів, а тому є
правильними.

Зокрема, винуватість засудженого ОСОБА_1 по епізоду
розбійного нападу на ОСОБА_4, що заперечується в касаційній скарзі,
підтверджується показаннями потерпілого, засудженого ОСОБА_2, даними, що
містяться у протоколі відтворення обстановки та обставин події, у ході яких
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розказували та показували, за яких обставин вони
вчинили на ОСОБА_4. напад, поєднаний із застосуванням насильства,
небезпечного для життя та здоров'я потерпілого.

За таких обставин злочинні дії
засудженого ОСОБА_1 за ч.2 ст.187 КК України кваліфіковані правильно.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд обґрунтовано урахував тяжкість та ступінь кожного із вчинених злочинів, дані про особу засудженого, відсутність у справі обставин, які
пом'якшують покарання, та прийняв правильне рішення, що виправлення засудженого
не можливо без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, призначивши
ОСОБА_1 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України,
суд не обґрунтував, чому він застосував принцип часткового складання покарань,
а не принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У той же час, з огляду на
наведені вище дані про обставини вчинення злочинів, колегія суддів вважає
правильним призначення ОСОБА_1 за розміром, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України,
покарання шляхом поглинення.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 учинив злочин до постановлення
попереднього вироку, суд обґрунтовано призначив йому покарання на підставі ч. 4
ст. 70 КК України, отже визначив за розміром надмірно суворе покарання.

Тому, колегія суддів вважає необхідним це покарання
пом'якшити.

Отже, судові рішення щодо ОСОБА_1в
частині призначеного йому покарання за сукупністю злочинів слід змінити.

Керуючись ст. ст. 389, 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Вирок Калінінського районного суду м. Донецька від 4
жовтня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 січня
2007 року щодо ОСОБА_1 змінити.

ОСОБА_1 на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186,
ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді позбавлення волі на
строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до
призначеного покарання за цим вироком приєднати частину невідбутого покарання
за вироком від 01.09.2005 року і ОСОБА_1 визначити остаточне покарання у
виді позбавлення волі на строк 8 років з
конфіскацією майна, яке є його власністю.

У решті вирок залишено без зміни.

Судді:

Міщенко
С.М. Вус С.М. Глос Л.Ф.