АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/337/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 645/6924/14-К
Категорія: ст.115 ч.1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002242 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Луганської області, Кременського району, с. Шевське, громадянка України, що має вищу освіту, на момент затримання не працююча, що мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Долю речових доказів вирішено на підставі положень ст. 100 КПК України.
Судові витрати за проведення судових експертиз стягнуто з обвинуваченої на підставі вимог ч. З ст. 124 КПК України.
Згідно вироку, 03 липня 2014 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходилася на кухні за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , де між нею та чоловіком ОСОБА_9 виник конфлікт, в результаті чого на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на позбавлення ОСОБА_8 життя, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, знаходячись в положенні стоячи обличчям до потерпілого та тримаючи у правій руці ніж, який вона взяла з кухонного столу, нанесла один удар ножем в ділянку передній поверхні грудної клітини ОСОБА_9 , заподіявши йому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1298-с від 09 серпня 2014 року проникаюче колото - різане поранення на передній поверхні грудної клітки, в області проекції мечевідного відростка, причиною смерті ОСОБА_9 стали множинні травми органів грудної порожнини з пошкодженням серця, що призвело до розвитку гемоперикарду (крововилив до порожнини околосердної сумки). ОСОБА_9 помер в кареті БШНМД № 406.
До початку апеляційного розгляду прокурор, що приймав участь під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, відмовився від своєї апеляційної скарги, відповідно до норм ч.1 ст.403 КПК України.
В апеляційній скарзі, з уточненими доводами, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені вироком, обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та зменшити призначене їй покарання, застосувавши норми ст. 69 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що вона визнала вину у вчиненому злочині, щиро розкаялася, позитивно характеризується, має низку захворювань, раніше не судима, має повнолітнього сина, що потребує її допомоги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах предявленого обвинувачення та визначеного судом за клопотанням сторін обсягу доказів, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку. В процесі розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченої про відсутність належних доказів її вини у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 та неправильності кваліфікації її дій, внаслідок нанесення потерпілому одного удару ножем в ділянку передньої поверхні грудної клітини, з заподіянням проникаючого колото різаного поранення з пошкодженням серця. Не погодившись з доводами обвинуваченої, суд навів відповідні докази та висновки на їх спростування. Такі доводи обвинуваченої та її захисника не знайшли спростування і при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Обвинувачення, визнане судом першої інстанції доведеним на підставі об`єктивно досліджених фактичних обставини справи, а також суд логічно та послідовно обґрунтував свої висновки сукупністю належних та допустимих доказів, що вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку ( арк.. 78-84). За таких обставин, колегія суддів не може погодитись зі слушністю апеляційних доводів ОСОБА_8 в частині невірної кваліфікації її дій (арк. 103-107).
Разом з цим, належить врахувати те, що висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, в уточненій апеляційній скарзі ОСОБА_8 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, що чітко вбачається з висновків, наведених у мотивувальній частині вироку ( арк.. 82).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_8 , про зайву суворість призначеного, покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 1 ст. 115 КК України, і відповідно - його зменшення, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження ОСОБА_8 щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.
Згідно апеляційних доводів та пояснень ОСОБА_8 , які вона надавала при апеляційному розгляді, вона має хворого сина, який дійсно на даний час працює та отримує самостійні кошти для існування. Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи ОСОБА_8 , не можуть вважатися обставинами що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого нею злочину, а так само і сукупність позитивних даних про особу винної, досягнення нею пенсійного віку та наявності обставини, що пом`якшують покарання, які були встановлені судом першої інстанції та об`єктивно враховані при призначенні покарання.

Таким чином, апеляційне прохання ОСОБА_8 та її захисникапро застосування судом апеляційної інстанції норм ст. 69 КК України, з урахуванням наведених апелянтом доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання у апеляції обвинуваченої на визнання вини по пред`явленому обвинуваченню та щире каяття, не можуть вважатися достатньою підставою для застосування норм статті 69 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_8 , за вчинений нею злочин.

При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи ОСОБА_8 про визнання вини та щире каяття, - враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин події злочину, кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст.115 КК України та об`єктивно досліджених даних про особу обвинуваченої, які суд брав до уваги при призначені покарання, у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченої (арк. 103-107), що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст.115 КК України, у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченої та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_8 раніше не судима, на будь-яких обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, має низку захворювань, при цьому було враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, а також обставина, що його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченої про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення їй копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3