Справа № 302/422/15-к
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

23.07.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі: ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області на вирок Міжгірського районного суду від 18.05.2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з середньою професійно-технічною освітою, не працюючого, раніше не судимого, не одруженого,
-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, і призначено покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Згідно з ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і своєю поведінкою доведе виправлення, покладенням на нього обов`язків у відповідності до ст.76 КК України.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк»136350 (сто тридцять шість тис. триста п`ятдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати у виді вартості судових криміналістичних експертиз в сумі 606,48 (шістсот шість грн. 48 коп.) в користь держави.
Вирішено питання про речові докази у відповідності до ст.100 КПК України,
В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області, не оспорюючи фактичні обставини справи, юридичної кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати через його м`якість. Апелянт просить ухвалити новий вирок та призначити обвинуваченому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі. Свої доводи прокурор мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_6 судом не дано належної оцінки , що останнім скоєно тяжкий злочин, внаслідок якої заподіяно значної матеріальної шкоди і така не відшкодована повністю, отже звільнення судом першої інстанції обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам ст..65 КК України, належним чином не мотивоване, є передчасним та постановлене без урахування конкретних обставин справи, та думки прокурора. Крім того, в апеляції зазначено, що вирок суду також не відповідає вимогам ст.374 КПК України, а саме, формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, суд вказав, що обвинувачений вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак вирок суду стосовно останніх не постановляв ся, а тому суд не мав права вважати ці обставини доведеними.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, ухваливши новий вирок, обвинуваченого та його захисника, які заперечили вимоги апеляції та просили в її задоволенні відмовити, оглянувши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню з таких підстав.
У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, в цілому, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються.
Разом з тим, у відповідності до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням, місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Із змісту оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження видно, що вказаним вимогам закону він не відповідає, позаяк щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вирок суду не постановлявся, а відтак вважати доведеним вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб з даними особами законних підстав немає. Отже доводи апеляції прокурора в цій частині є обґрунтованими, а відтак слід вважати доведеним, що злочин ним скоєно з трьома невстановленими особами.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, що завдало значної шкоди потерпілому.
Відповідно до ст.409 КК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В той же час, у відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК) ( 2341-14 ), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції належним чином не виконав дані рекомендації та вимоги ст. 65 КК України, згідно якої при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Як правильно зазначено в апеляції прокурора , при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом не враховано підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, значну шкоду,завдану його протиправними діями, а також те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, відноситься до категорії тяжких.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, урахував обставини, що впливають на покарання, відсутність негативних характеристик, в лікаря-психіатра на «Д» обліку не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, обставини вчинення злочину та форму співучасті обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення. Протягом усього досудового слідства та розгляду справи в суді ОСОБА_6 давав визнавальні показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, чим сприяв розкриттю злочину, у вчиненому щиро розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності, часткове відшкодування ним завданої шкоди, а тому вважав, що покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки , з наданням йому трирічного іспитового строку і покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Однак, як убачається з вироку, суд переконливих мотивів такому рішенню не навів.
За таких обставин апеляція прокурора щодо скасування вироку суду в частині призначення ОСОБА_6 є ґрунтовною.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання, і в нього відсутні утриманці, а також постійне місце роботи.
ОСОБА_6 вчинив умисний злочин, який законом віднесений до категорії тяжких.
Сукупність цих обставин у поєднані з тяжкістю злочину, що визначена законом, формою його співучасті у вчиненні кримінального правопорушення, відсутністю з його боку будь-яких спроб продовжити відшкодування завданої шкоди, вказують на можливість виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів при обранні основного покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, але у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
Таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Водночас, враховуючи характер діяння та обставини по справі, підстав для ухвалення рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд
апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області- задовольнити частково.
Вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.05.2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання - скасувати.

Призначити покарання ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_6 з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Копії вироку надіслати учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення

Судді: