ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

07 серпня 2014 року м.
Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі колегії:

головуючого
Колесниченка В.М.,

суддів
Вільгушинського М.Й., Слинька С.С.,

при секретарі Гладкіх
Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження за касаційною
скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 12 грудня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області
від 18 лютого 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки
України, уродженки с. Завітне Бажання,
Великоновоселківського району
Донецької області, проживаючої за
адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимої,

яку визнано винуватою у пред'явленому
обвинуваченні у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК
України,

за участю прокурора Опанасюка
О.В.,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ звернулась
засуджена ОСОБА_1 із касаційною скаргою
на вирок Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 12 грудня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 18 лютого 2014 року щодо неї.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1
порушує питання про скасування
вищевказаних судових рішень та
закриття кримінального провадження
щодо неї. На обґрунтування своїх вимог
указує про істотне порушення вимог
кримінального процесуального закону
та неправильне застосування
кримінального закону. Зазначає про
порушення її права на захист, оскільки
вона була допитана в якості свідка та в
неї було відібрано зразки почерку без
участі захисника. Неправильне
застосування кримінального закону, на
її думку, полягало у безпідставному
встановленні у її діях складу злочинів,
передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК
України, зазначаючи, що юридична особа,
від імені якої були видані рецепти на
лікарські засоби - не мала права їх
видавати. Указує, що суд апеляційної
інстанції на вказані доводи
апеляційної скарги відповідей не надав
та безпідставно залишив її без
задоволення.

Вищевказаним вироком ОСОБА_1 визнано
винуватою у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст.
353 КК України, та їй призначено
покарання у виді обмеження волі:

- за ч. 1 ст. 353 КК України - на строк 1 рік;

- за ч. 1 ст. 358 КК України - на строк 1 рік;

- за ч. 3 ст. 358 КК України - на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у
виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування призначеного
покарання з випробуванням із іспитовим
строком тривалістю 1 рік та
покладенням на неї обов'язків,
передбачених п. 2 ст. 76 КК України.

Вироком суду також вирішено долю
речових доказів.

Апеляційний суд Донецької області,
частково задовольнивши апеляційну
скаргу ОСОБА_1, своєю ухвалою від 18
лютого 2014 року вирок місцевого суду
змінив: цей вирок в частині засудження
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 353 КК України скасував,
а кримінальне провадження закрив у
зв'язку з відсутністю у її діях складу
злочину.

В решті постановив указаний вирок
залишити без зміни та вважати ОСОБА_1
засудженою до покарання у виді
обмеження волі за ч. 1 ст. 358 КК України -
на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 358 КК України -
на строк 2 роки; відповідно до ст. 70 КК
України до остаточного покарання у
виді обмеження волі на строк 2 роки; на
підставі ст. 75 КК України звільненою
від відбування призначеного покарання
з випробуванням із іспитовим строком
тривалістю 1 рік та покладенням на неї
обов'язків, передбачених п. 2 ст. 76 КК
України.

Згідно вироку, з урахуванням внесених
судом апеляційної інстанції змін,
ОСОБА_1 визнано винуватою та
засудженого за вчинення злочинів за
наступних обставин.

12 березня 2012 року ОСОБА_1, будучи
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою-підприємцем і
здійснюючи лікарську практику у якості
лікаря-нарколога за місцем
розташування свого медичного кабінету
за адресою: АДРЕСА_2 на підставі
отриманої нею ліцензії Міністерства
охорони здоров'я серії АВ № 447693 від
12.02.2009 року на право заняття медичною
практикою у сфері наркологія та не
являючись працівником ТОВ
«Спеціалізований медичний центр
«Ерідан» і усвідомлюючи це, маючи при
цьому намір на підроблення офіційних
документів, використовуючи наявний у
неї бланк рецепту Ф-1 з проставленими на
ньому відбитками штампа та печатки
лікарського закладу ТОВ
«Спеціалізований медичний центр
«Ерідан», які були на нього нанесені
при невстановлених досудовим
розслідуванням обставинах, діючи
умисно, незаконно, власноручно
виписала рецепт Ф-1 № 353 від 12.03.2012 на
сильнодіючий лікарській засіб
«Соннат», який містить діючу речовину -
зопіклон, а також в графі рецепту
«підпис лікаря» поставила свій підпис
та завірила його особистою печаткою
лікаря.

Своїми умисними діями ОСОБА_1 внесла до
вказаного рецепту завідомо неправдиві
відомості про своє працевлаштування в
указаному медичному центрі і тим самим
незаконно виготовила завідомо
підроблений офіційний документ з метою
його подальшого використання особою,
вказаною у рецепті при придбанні
сильнодіючого лікарського засобу в
аптеці № 509 ДКП «Фармація»,
розташованій за адресою: м. Донецьк,
вул. 50-річчя СРСР, б. 108.

Крім того, в період часу з 13 березня 2012
року до 19 вересня 2012 року ОСОБА_1, не
являючись працівником ТОВ
«Спеціалізований медичний центр
«Ерідан» і усвідомлюючи це, маючи при
цьому намір на підроблення офіційних
документів, використовуючи наявний у
неї бланк рецепту Ф-1 з проставленими на
ньому відбитками штампа та печатки
лікарського закладу ТОВ
«Спеціалізований медичний центр
«Ерідан», які були на нього нанесені
при невстановлених досудовим
розслідуванням обставинах, повторно,
незаконно, підробила офіційні
документи, які видаються установою, яка
має право видавати та посвідчувати
такі документи та які надають права з
метою їх використання іншою особою при
придбанні сильнодіючих лікарських
засобів, а саме власноручно виписала
рецепти Ф-1 на сильнодіючі лікарські
засоби - «Соннат», «Сонован»,
«Циклодол», які містять діючу речовину
- зопіклон, та лікарський засіб
«Дімедрол», який містить діючу
речовину дифенгідрамін, котрі згідно
наказу МОЗ України № 490 від 17.08.2007
відносяться до сильнодіючих
лікарських засобів, у кількості 71
рецепт, а також в графі рецептів
«підпис лікаря» поставила свої підписи
та завірила їх особистою печаткою
лікаря.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який зазначив про
безпідставність доводів касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла наступного
висновку.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд
касаційної інстанції не має права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в оскаржуваному
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу. Отже, касаційний суд при
касаційному розгляді виходить із
обставин справи, встановлених судами.

При перевірці матеріалів
кримінального провадження касаційним
судом установлено, що свої висновки про
доведеність винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.
358, ч. 3 ст. 358 КК України, та кваліфікацію
її дій за даними нормами кримінального
закону судами зроблено на підставі
доказів, досліджених та оцінених у
сукупності із дотриманням вимог
кримінального процесуального
законодавства, про що у судових
рішеннях наведено докладні мотиви.

Так, в основу вироку за фактом підробки
офіційних документів обґрунтовано
покладено дані, встановлені із
показань свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, із аналізу сукупності
зібраних у ході досудового
розслідування письмових доказів, у
тому числі висновку експерта, бланків
заповнених та незаповнених рецептів та
інших наведених у вироку доказах.

Доводи засудженої ОСОБА_1 про
відсутність у її діях складу злочинів,
передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК
України, є безпідставними.

Так, із встановлених судами обставин
вчинених злочинів, убачається, що
офіційні документи - рецепти форми Ф-1,
що видаються у порядку, визначеному
Наказом Міністерства охорони здоров'я
України №360 від 19 липня 2005 року
«Про затвердження Правил виписування
рецептів та вимог-замовлень на
лікарські засоби і вироби медичного
призначення», ОСОБА_1 всупереч
визначеному вище порядку як лікар, що
займається приватною медичною
практикою, виписувала рецепти від
свого імені і здійснювала видачу
рецепту на бланку з відбитками штампу
та печатки ТОВ «Спеціалізований
медичний центр «Ерідан», тобто як таке,
що видане на бланку установи з
відбитками печатки цієї установи, у
якій вона не була працевлаштована, та
на якому не мала права їх виписувати.

Доводи ОСОБА_1 про те, що установа не має
права видавати рецепти на придбання
лікарського засобу, оскільки рецепт
видає лікар, висновків суду про
наявність у її діях складу злочину не
спростовують. Так, бланк документу,
засвідчений відповідною печаткою та
штампом установи правильно визнано
офіційним документом, який видається
установою, а установа відповідно має
право видавати документи, засвідчуючи
їх своїми печаткою та штампом.

Таким, чином дії ОСОБА_1 правильно
кваліфіковані за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК
України як підробка офіційних
документів, які видаються установою,
яка має право видавати та посвідчувати
такі документи та які надають права з
метою їх використання іншою особою,
вчинене повторно.

Апеляційний суд, ретельно перевіривши
матеріали кримінального провадження,
дійшов висновку про безпідставність
доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, у
тому числі й тих, які аналогічні
доводам її касаційної скарги, про
правильне встановлення місцевим судом
фактичних обставин злочинів,
доведеність вини засудженої у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст.
358 КК України та правильність
кваліфікації її дій за даними нормами
кримінального закону. Свої висновки
про залишення апеляційної скарги без
задоволення судом належним чином
мотивовано, а ухвала суду апеляційної
інстанції є достатньо обґрунтованою та
відповідає ст. 419 КПК України.

Твердження обвинуваченої про
порушення її права на захист у ході
досудового розслідування є
необґрунтованими, оскільки як
убачається з матеріалів кримінального
провадження перед проведенням допиту
ОСОБА_1 було роз'яснено право
користуватися послугами адвоката, і
крім того, вона відмовилась від надання
пояснень, скориставшись правом,
передбаченим положеннями ст. 63
Конституції України. Протокол допиту
ОСОБА_1 у якості свідка судом в основу
вироку покладено не було. Відібрання
зразків підпису та почерку ОСОБА_1 було
здійснено у порядку, визначеному
вимогами кримінального процесуального
закону.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які були би
підставою для зміни чи скасування
судових рішень, ухвалених у
кримінальному провадженні, не
встановлено.

З огляду на викладене, підстав для
задоволення касаційної скарги ОСОБА_1
колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

залишити без змін вирок
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 12 грудня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 18 лютого 2014 року щодо
ОСОБА_1, а касаційну скаргу засудженої -
без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко М.Й. Вільгушинський
С.С. Слинько