Справа № 1/0310/126/11 Провадження
№11/0390/245/2012 Головуючий в 1 інстанції
Войтюк Л.М. Категорія:ч. ч. 2, 3 ст. 191, ч. 1
ст. 366 КК України Доповідач : Фідря О. М.
Апеляційний суд Волинської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2012 рокумісто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Фідрі
О.М.,

суддів - Міліщука С.Л.,
Матата О.В.,

при секретарі - Уманській
Л.С.,

з участю прокурора - Старчука В.М.,

засудженої - ОСОБА_1,

захисника - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
апеляціями прокурора, який брав участь
у розгляді справи судом першої
інстанції, засудженої ОСОБА_1 на вирок
Любомльського районного суду від 26
грудня 2011 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.
Зачернеччя Любомльського району,
жителька АДРЕСА_1, громадянка України, з
вищою освітою, Почапіський сільський
голова, на утриманні неповнолітня
дитина, не судима,

засуджена:

- за ч. 2 ст. 191 КК України на 1 (один)
рік обмеження волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
перебуванням на державній службі та
службі в органах місцевого
самоврядування, строком на 1 (один) рік;

- за ч. 3 ст. 191 КК України на 2 (два)
роки обмеження волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
перебуванням на державній службі та
службі в органах місцевого
самоврядування, строком на 2 (два) роки;

- за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 (один)
рік обмеження волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
перебуванням на державній службі та
службі в органах місцевого
самоврядування, строком на 1 (один) рік;

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у
виді обмеження волі на строк 2 (два) роки
з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з перебуванням на державній
службі та органах місцевого
самоврядування, строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено
ОСОБА_1 від відбування основного
покарання у виді обмеження волі із
встановленням однорічного іспитового
строку та покладенням обов'язків,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Долю речових доказів вирішено
відповідно до ст. 81 КПК України.

Розглядаючи справу в апеляційному
порядку, колегія суддів судової палати

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_1 визнана винною і
засуджена за вчинення службових
злочинів при таких обставинах.

ОСОБА_1, будучи службовою особою органу
місцевого самоврядування
-Почапівським сільським головою, діючи
з корисливою метою, зловживаючи своїм
службовим становищем, в порушення ст. 19
Конституції України, ст. ст. 12, 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні»у грудні 2008 року виготовила
протокол №15 сесії Почапівської
сільської ради, в який внесла завідомо
неправдиві дані про розгляд сесією
питання №3 про надання премії
сільському голові, а також виготовила
та підписала фіктивне рішення №15/3 від
23.12.2008 про преміювання за
листопад-грудень 2008 в розмірі 1705,05грн.

У грудні 2009 року, січні і грудні 2010 року
ОСОБА_1 повторно, зловживаючи своїм
службовим становищем, в порушення
вищевказаних вимог Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»дала
вказівку секретарю сільської ради
ОСОБА_3 виготовити протоколи сесії
Почапівської сільської ради №20 від
28.12.2009р., №21 від 21.01.2010р., №2 від 15.12.2010р., в
які внести завідомо неправдиві дані
про розгляд сесією питань про надання
їй премії, а також виготовити проекти
рішень Почапіської сільської ради про
преміювання сільського голови: №20/3 від
28.12.2009р. в розмірі 2200грн, №21/4 від 20.01.2010 в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, №2/5 від 15.12.2010р. в розмірі 1200грн,
незважаючи на те, що питання про її
преміювання на сесії ради не
вирішувалося і сільською радою не
розглядалося.

Крім того, ОСОБА_1, будучи службовою
особою, діючи з корисливою метою,
зловживаючи своїм службовим
становищем, за відсутності рішення
Почапівської сільської ради про її
преміювання у березні 2007 року дала
вказівку бухгалтеру сільської ради
нарахувати та виплатити їй премію в
розмірі 1500 грн., внаслідок чого
заволоділа державними коштами
місцевого бюджету Почапівської
сільської ради на вказану суму.

У червні 2007 року ОСОБА_1 повторно,
зловживаючи своїм службовим
становищем, за відсутності рішення
Почапівської сільської ради про її
преміювання дала вказівку бухгалтеру
сільської ради нарахувати та виплатити
їй премію в розмірі 508,25 грн., внаслідок
чого повторно заволоділа державними
коштами місцевого бюджету
Почапівської сільської ради на вказану
суму.

У грудні 2008 року ОСОБА_1, зловживаючи
своїм службовим становищем, дала
головному бухгалтеру сільської ради
підроблене нею рішення сільської ради
№15/3 від 23.12.2008р. про її преміювання за
листопада - грудень 2008 року в розмірі
1705,05грн. та дала вказівку здійснити
нарахування та виплату їй премії, чим
повторно, зловживаючи своїм службовим
становищем, заволоділа коштами
сільської ради на вказану суму.

У грудні 2009 року ОСОБА_1, зловживаючи
своїм службовим становищем, дала
головному бухгалтеру сільської ради
вказівку на підставі підробленого
рішення сільської ради №20/3 від 28.12.2009р.
нарахувати і виплатити їй премію в
розмірі 2200грн., чим повторно,
зловживаючи своїм службовим
становищем, заволоділа коштами
сільської ради на вказану суму.

У січні 2010 року ОСОБА_1, зловживаючи
своїм службовим становищем, дала
головному бухгалтеру сільської ради
вказівку на підставі підробленого
рішення сільської ради №21/4 від 20.01.2010р.
нарахувати і виплатити їй премію в
розмірі 2960,70грн., чим повторно,
зловживаючи своїм службовим
становищем, заволоділа коштами
сільської ради на вказану суму.

У грудні 2010 року ОСОБА_1, будучи 31.10.2010р.
повторно обраною головою Почапіської
сільської ради, зловживаючи своїм
службовим становищем, дала головному
бухгалтеру вказівку на підставі
підробленого рішення сільської ради
№2/5 від 15.12.2010р. нарахувати і виплатити
їй премію в розмірі 1200грн., чим
повторно, зловживаючи своїм службовим
становищем, заволоділа коштами
сільської ради на вказану суму.

Прокурор, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, та
засуджена подали апеляції на вирок
суду.

Прокурор ставить питання про
скасування вироку суду та
постановлення нового у зв'язку з
неправильним застосуванням
кримінального закону, оскільки
засудженій за ч. 3 ст. 191 КК України
призначено покарання нижче, ніж
передбачено санкцією цього закону, при
цьому без посилань на ст. 69 КК України.
Просить призначити ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191
КК України 2 роки обмеження волі
обмеження волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з
перебуванням на державній службі та
органах місцевого самоврядування,
строком на 2 роки; за ч. 3 ст. 191 КК України
- 4 роки обмеження волі обмеження волі з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з перебуванням на державній
службі та органах місцевого
самоврядування, строком на 3 роки; за ч. 1
ст. 366 КК України -2 роки обмеження 6
місяців волі обмеження волі з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з перебуванням на державній
службі та органах місцевого
самоврядування, строком на 2 роки. За
сукупністю злочинів ч. 1 ст. 70 КК України
призначити остаточне покарання у виді
обмеження волі строком на 4 роки з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з перебуванням на державній
службі та органах місцевого
самоврядування, строком на 2 роки, та
звільнити від основного покарання на
підставі ст. 75, ст. 76 КК України із
встановленням дворічного іспитового
строку.

Засуджена вважає вирок незаконним в
частині призначеного їй додаткового
покарання у виді позбавлення права
обіймати посади, пов'язані з
перебуванням на державній службі та
органах місцевого самоврядування.
Вказує, що судом не враховано мету та
мотиви, якими вона керувалася при
вчиненні злочинів, того, що вона хворіє,
потребує лікування, сама виховує
неповнолітню хвору дочку, посаду
голови Почапівської сільської ради
займає з 1987 року, позитивно
характеризується, зробила вагомий
внесок у розвиток вказаної сільської
ради. Крім того, визнала вину у
вчиненому злочині, щиро розкаялася,
сприяла розкриттю злочинну,
відшкодувала завдані злочином збитки.
Зазначає, що позбавлення права
обіймати займану посаду позбавить її
та дочку засобів до існування,
позбавить можливості займатися
обраною справою на користь громадян,
знівелює набутий авторитет та
репутацію. Просить врахувати такі
обставини, змінити вирок суду та на
підставі ч. 2 ст. 69 КК України не
призначати за вчинені нею злочини
додаткове покарання у виді позбавлення
права обіймати посади, пов'язані з
перебуванням на державній службі та
органах місцевого самоврядування.

Заслухавши доповідача, який виклав
суть вироку та доводи апеляцій,
прокурора, який підтримав подану
апеляцію та заперечив доводи апеляції
засудженої, пояснення засудженої та її
захисника, які підтримали апеляцію
засудженої та заперечили доводи
апеляції прокурора, перевіривши
матеріали кримінальної справи за
доводами апеляцій, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляція
прокурора підлягає до часткового
задоволення, а апеляція засудженої
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Висновки суду першої інстанції про
винність ОСОБА_1 у заволодінні коштами
місцевого бюджету Почапісвської
сільської ради, шляхом зловживання
своїм службовим становищем, та у
повторному такому заволодінні коштами
місцевого бюджету Почапісвської
сільської ради, службовому
підробленні, кваліфікація таких дій за
ч. 2, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України є
правильними, прокурором та засудженою
в апеляціях не оспорюються.

Разом з тим, перевіряючи справу у
повному об'ємі в порядку ст. 365 КПК
України, колегія суддів знаходить, що
епізод повторного заволодіння ОСОБА_1 у
червні 2007 року коштами місцевого
бюджету Почапівської сільської ради в
розмірі 508,25 грн., шляхом зловживання
своїм службовим становищем, підлягає
виключенню з обвинувачення, що не
впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_1

Законом «Про внесення змін до Кодексу
України про адміністративні
правопорушення»від 2 червня 2005 р. N 2635-IV
ст. 51 цього Кодексу було викладено у
новій редакції і встановлено, що
викрадення чужого майна шляхом
крадіжки, шахрайства, привласнення чи
розтрати вважається дрібним, якщо
вартість такого майна на момент
вчинення правопорушення не перевищує
трьох неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян. Зокрема, станом на 2007
рік дрібною крадіжкою вважалося
викрадення чужого майна, вартість
якого не перевищувала 600 грн.

Виходячи з пред'явленого обвинувачення
за даним епізодом заволодіння коштами
і встановленого судом, ОСОБА_1
заволоділа коштами, сума яких не
перевищує трьох неоподаткованих
мінімумів доходів громадян. Тому, з
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, вказаний епізод підлягає
виключенню, а провадження по справі у
цій частині закриттю за відсутністю
складу злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання
має на меті не тільки кару, а й
виправлення засудженого, запобігання
вчиненню нових злочинів як засудженим,,
так і іншими особами. Відповідно до
вимог ст. 65 КК України суд призначає
покарання в межах санкції частини
статті, що передбачає відповідальність
за вчинений злочин, з урахуванням
тяжкості вчиненого злочину, особи
винного, обставин, що пом'якшують і
обтяжують покарання.

За ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_1
обрано судом основне та додаткове
покарання відповідно до вищевказаних
вимог кримінального закону. Враховано
тяжкість цих злочинів, особу ОСОБА_1,
яка вперше притягується до
кримінальної відповідальності,
визнала вину, щиро розкаялася, активно
сприяла розкриттю злочинів,
добровільно відшкодувала завдані
збитки, має на утриманні неповнолітню
дитину.

З урахуванням таких обставин суд
призначив ОСОБА_1 за вказані злочини
покарання, наближене до мінімального,
що визначене санкціями закону.

Колегія суддів вважає його достатнім
для виправлення засудженої і
попередження вчиненню нею нових
злочинів. Прохання прокурора про
призначення ОСОБА_1 більш суворого
покарання за ці злочини прокурором в
апеляції не обґрунтоване і з
урахуванням наведеного позбавлене
підстав.

Разом з тим, основне покарання за ч. 3 ст.
191 КК України призначено ОСОБА_1 з
порушенням вищезазначених вимог
кримінального закону -2 роки обмеження
волі, в той час як санкцією цієї частини
статті КК України основне мінімальне
покарання встановлено у виді обмеження
волі на строк 3 роки. При цьому
посилання на призначення основного
покарання нижчого від найнижчої межі,
встановленої в санкції цієї статті, із
застосуванням ст. 69 КК України у вироку
відсутні.

Наведе вказує на неправильне
застосування кримінального закону, що
відповідно до ст. 371 КПК є безумовною
підставою для скасування вироку в
частині призначеного покарання та,
виходячи з позиції прокурора,
постановлення нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 191 КК
України покарання, колегія суддів
відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК
України враховує тяжкість злочину,
який відноситься до категорії тяжких,
особу винної, яка вперше притягується
до кримінальної відповідальності,
позитивно характеризується, має на
утриманні неповнолітню дитину,
добровільно відшкодувала завдані
злочином збитки.

Визнання вини, щире каяття, активне
сприяння розкриттю злочину віднесено
до обставин, що пом'якшують покарання
винної; обставин, що його обтяжують, у
справі не встановлено.

З урахуванням таких обставин, колегія
суддів вважає, що мінімальне покарання,
передбачене санкцією цієї частини
статті, буде необхідним і достатнім для
виправлення засудженої, попередження
вчинення нею нових злочинів.

Посилання засудженої на неврахування
судом при призначенні додаткового
покарання обставин, що його
пом'якшують, позитивних даних про її
особу, стану здоров'я, наявності на
утриманні хворої дочки, та інших
наведених в апеляції обставин,
безпідставні. Суд фактично врахував
вказані обставини, звільнивши
засуджену від відбування основного
покарання у виді обмеження волі з
випробуванням.

Додаткове покарання у виді позбавлення
права обіймати певні посади має на меті
недопущення вчинення даною особою в
подальшому злочинів з використанням
певної посади чи в результаті зайняття
певною діяльністю. Санкціями частин
статей КК України, що передбачають
відповідальність за вчинені ОСОБА_1
злочини, воно передбачено як
обов'язкове додаткове покарання.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 вчиняла службові злочини у
власних інтересах протягом тривалого
часу. Такі обставини виключать
можливість не призначення їй
обов'язкового додаткового покарання.

Відбування винною додаткового
покарання буде ефективним засобом для
досягнення загальної мети такого
покарання -запобігання вчиненню нових
злочинів як засудженою, так і іншими
особами.

З урахуванням вищевикладеного,
апеляція засудженої до задоволення не
підлягає, а апеляція прокурора до
часткового задоволення, вирок суду
першої інстанції скасуванню в частині
призначення покарання ОСОБА_1 за ч. 2 ст.
191 КК України та за сукупністю злочинів
у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 378 КПК України,
колегія суддів -

З А С У Д И Л А :

Апеляцію засудженої ОСОБА_1 залишити
без задоволення, апеляцію прокурора
задовольнити частково.

В порядку ст. 365 КПК України вирок
Любомльського районного суду від 26
грудня 2011 року щодо ОСОБА_1 змінити:
виключити з обвинувачення ОСОБА_1
епізод повторного заволодіння, шляхом
зловживання своїм службовим
становищем, у червні 2007 року коштами
місцевого бюджету Почапівської
сільської ради в розмірі 508,25 грн., а
провадження в справі за цим епізодом
закрити за відсутністю складу злочину.

Цей же вирок в частині призначеного
ОСОБА_1 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_1 покарання:

- за ч. 2 ст. 191 КК України - 1 (один)
рік обмеження волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
перебуванням на державній службі та
службі в органах місцевого
самоврядування, строком на 1 (один) рік;

- за ч. 3 ст. 191 КК України на 3 (три)
роки обмеження волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
перебуванням на державній службі та
службі в органах місцевого
самоврядування, строком на 2 (два) роки;

- за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 (один)
рік обмеження волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
перебуванням на державній службі та
службі в органах місцевого
самоврядування, строком на 1 (один) рік;

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
призначити ОСОБА_1 остаточне покарання
у виді обмеження волі на строк 3 (три)
роки з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з перебуванням на
державній службі та службі в органах
місцевого самоврядування, строком на 2
(два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбування основного
покарання у виді обмеження волі із
встановленням однорічного іспитового
строку та покладенням обов'язків,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України: не
виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок суду першої інстанції
залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
через апеляційний суд Волинської
області протягом одного місяця з
моменту проголошення.

Головуючий

Судді