Справа № 314/1566/15-к
Провадження № 1-в/314/393/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, росіянина, освіта середня. Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження мешкав за адресою АДРЕСА_2 .

Раніше судимого: 04.06.1996 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст.81 ч.3,140 ч.3, 140 ч.2,42 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 18.09.1998 року згідно ЗУ «Про амністію» від 24.07.1998 року.

По даній справі засуджений: 20.10.2004 року Апеляційним судом Запорізької області за ст.115 ч.2 п.п.6,12, 187 ч.4,15 ч.2,194 ч.2,70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна

Початок строку: 10.12.2003 року Кінець строку: 10.12.2018 року
про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 20.10.2004 року Апеляційним судом Запорізької області за ст.115 ч.2 п.п.6,12, 187 ч.4,15 ч.2,194 ч.2,70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Під час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання порушував, за що мав 1 стягнення накладене правами начальника слідчого ізолятору. Заохочень не мав. З 24.04.2004 року по 13.07.2004 року тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області. Характеризувався наступним чином вимоги режиму тримання порушував за що мав 1 стягнення накладене правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладене до вступу вироку в законну силу. Заохочень не мав. З 13.07.2004 року по 16.07.2004 року тримався у Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо: вимоги режиму тримання не порушував. Заохочень та стягнень не мав. З 16.07.2004 року по 04.12.2004 року тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі. Характеризувався посередньо: вимоги режиму тримання не порушував. Заохочень та стягнень не мав. З 04.12.2004 року по 05.08.2010 року відбував покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№55). За час відбування покарання характеризувався наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував за мав 2 стягнення накладені правами начальника колонії та 2 стягнення накладені правами начальника відділення СПС. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 2 рази заохочувався правами начальника колонії та 1 раз правами начальника відділення СПС. З 05.08.2010 року по 15.08.2010 року перебував на лікуванні в медичному закладі при Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№2). За час лікування характеризувався посередньо: вимоги режиму відбування покарання не порушував . Заохочень та стягнень не мав. З 15.08.2010 року відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№55). За час відбування покарання характеризується посередньо: вимоги режиму відбування покарання не порушує. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 5 разів заохочувався правами начальника колонії та 2 рази правами начальника відділення СПС.

Залучався згідно п.5 ст.118 КВК України без оплати до роботи по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-комунальних умов.

У скоєному злочині вину визнає, розкаюється. У відношенні до представників адміністрації колонії дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. Комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, тому відносно нього передчасно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

З матеріалів подання встановлено, що під час відбування покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№55) засуджений ОСОБА_5 у 2013 році працевлаштований був лише протягом 3-х місяців, у 2014 році та у 2015 році працевлаштований взагалі не був, що об`єктивно підтверджено довідкою про працевлаштування. Залучався до робіт з благоустрою колонії, що підтверджується графіком чергування засуджених.

Особа засудженого та його поведінка за весь час відбуванння ним покарання у вигляді позбавлення волі у своїй сукупності, не дають підстав вважати, що ОСОБА_5 довів своє виправлення, оскільки протягом 2004 та 2009 років порушував режим відбуванння покарання, за що мав 6 стягнень. У період з 2008 року по 2014 рік мав ряд заохочень, але на цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження ОСОБА_5 про те, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці він довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Його відношення до праці протягом певного періоду часу, на погляд суду, пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обовязковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обовязком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

За таких обставин на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

Дата призначення до судового розгляду 09.06.2015 13:00

09.06.2015