Справа № 466/2631/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/596/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року м.Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Бережани Тернопільської області, українцю, громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, без постійного місця проживання, раніше судимому:

1) 08 лютого 1994 року вироком військового суду Дніпропетровського гарнізону за ч.3 ст. 81, п.«в» ст. 240 КК України на 4 роки позбавлення волі;

2) 23 липня 1998 року вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу за ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 140, ч.2 ст. 145 КК України на 5 років позбавлення волі;

3) 29 листопада 2005 року вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області за п.9 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 357, ст. 70 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна,

з участю прокурора ОСОБА_8

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30 квітня 2015 року у задоволенні спільного клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії № 30 Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_10 відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі. Вказує, що мав 4 заохочення за час перебування у ЛВК № 30, що свідчить про те, що став на шлях виправлення, має бажання поїхати в колонію-поселення, де працевлаштуватися і погасити позов у розмірі 20.000 грн., пройти психологічну реабілітацію шляхом працевлаштування.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення ухвали без змін, а апеляційної скарги засудженого без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, встановлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.3 ст. 82 КК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_10 , правильно та об`єктивно врахував особу засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, та підставно відмовив у задоволенні спільного клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії № 30 Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії при Шевченківській районні адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 30 квітня 2015 року про відмову у задоволенні спільного клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_11 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_12 ОСОБА_13