Справа № 464/2246/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/396/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24.03.2015 року,
в с т а н о в и л а:
ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 24.03.2015 року у задоволенні подання Львівської виправної колонії №48 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою, засуджений подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24.03.2015 року, переглянути матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 щодо застосування до засудженого передбачених ст. 82 КК України пільг. В обґрунтування покликається на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та безпідставне. Апелянт вказує, що відбув необхідний термін покарання, не вчиняє порушень режиму утримання, стягнень не має, наявні неодноразово заохочення за сумлінне ставлення до праці, вину у вчиненому визнав повністю, щиросердечно розкаявся, за час відбування покарання став на шлях виправлення і має позитивну характеристику. Також, апелянт зазначає про наявні в матеріалах справи документи від ПП «Вектор-Захід», директора фірми ОСОБА_8 , який зобов`язується працевлаштувати на посаді вантажника засудженого ОСОБА_7 після звільнення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали судового провадження №464/2246/15-к та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
За змістом ч.1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тобто звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з спільного подання начальника ЛВК №48 та в.о. голови спостережної комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_9 (а.с.1) ОСОБА_7 раніше судимий 17.08.1994 року Сокальським районним судом Львівської області за ст. 81, ч.3 ст. 46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою на 2 роки; 04.03.1996 року Військовим судом Львівського гарнізону за ст. 86-1, 44, 240 п «в», 42 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 27.11.1998 року умовно-достроково на 11 місяців 9 днів; 19.10.1999 року Сокальським районним судом Львівської області за ст. 140 ч.2, 43 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 16.10.2001 року по відбуттю покарання; 13.02.2003 року Сокальським районним судом Львівської області за ст.185 ч.3, ст.. 186 ч.3 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 15.07.2005 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 18 днів.
Із змісту характеристики засудженого ОСОБА_7 (а.с.4) стало відомо, що вину у скоєному злочині визнав повністю, перебуваючи в установі, режим утримання не порушував, стягнення на засудженого не накладались, за сумлінні поведінку та ставлення до праці заохочувався 4 рази, заходи виховного характеру відвідує регулярно, як вказано у характеристиці, робить для себе належні висновки та не потребує додаткової індивідуально-роз`яснювальної роботи з боку представників адміністрації, закінчив Львівський навчальний центр №48, де здобув професію «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування», працевлаштований на виробництві установи «Зварювальником».
Однак, враховуючи те, що ОСОБА_7 неодноразово засуджувався, умовно достроково звільненявся відбуваючи покарання по вироку Військового суду Львівського гарнізону від 04.03.1996 року за ст.. 86-1, 44, 240, п «в», 42 КК України на 11 місяців 9 днів; Сокальського районного суду Львівської області від 13.02.2003 року за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ст.. 70 КК України на 1 рік 2 місяці 18 днів, після чого 28 серпня 2012 року вчинив злочини, передбачені ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України, за які засуджений вироком Жовківського районного суду Львівської області і відбуває покарання.
Крім цього, в матеріалах судового провадження наявна характеристика ОСОБА_7 (а.с.4) в якій вказано, що ОСОБА_7 працевлаштований на виробництві установи «Зварювальником», проте в характеристиці від 08.05.2014 року вказано, що до праці на виробництві установи не залучався у зв`язку із скороченням обсягів робіт на виробництві. Під час судового розгляду в апеляційному суді представник ЛВК №48 аналогічно судовому розгляду в суді першої інстанції не зміг надати доказів, які б підтверджували вказану у характеристиці ОСОБА_7 інформацію щодо працевлаштування і відповідно спростовували інформацію, вказану у характеристиці від 08.05.2014 року.
Згідно з ч.3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Таким чином, наявність у засудженого за час відбування покарання кількох заохочень не свідчать про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог адміністрації ЛВК №48 під час відбування покарання, його належна поведінка, є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, що передбачено ч.3 ст. 107 КВК України.
За таких обставин ухвала Сихівського районного суду м.Львова від 24.03.2015 року щодо відмови в задоволенні подання Львівської виправної колонії №48 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню. Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2015 року залишити без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4