Справа №1490/4616/12 13.11.2012 13.11.2012 12.02.2012
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/1490/796/ 2012 року Категорія: 186 ч.2, 185 ч.2 КК України
Головуючий у першій інстанції
ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду
ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого Куценко О.В.

суддів Войтовського С.А., Значок І.С.

за участю прокурора Коваль Н.М.

засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2012 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2,проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимого:

- 14.06.2004 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 12.05.2006 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 187, ст. 71 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 26.10.2011 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання строком на 1 рік 10 місяців 26 днів,

- засуджено

за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано до призначеного покарання не відбуту частину покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.05.2006 року, остаточно призначено покарання за сукупністю вироків 6 років позбавлення волі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше судимого:

- 20.06.2006 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 01.11.2007 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 263 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

- 24.12.2007 року Березанським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, 28.10.2011 року звільнився за відбуттям строку покарання,

- засуджено

за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі.

За вироком суду, 26.01.2012 року близько 00:00 годин, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4, перебуваючи в барі «Рибка», розташованому по вул. Дзержинського, в м. Миколаєві, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав з сумки потерпілої ОСОБА_5, мобільний телефон «Самсунг Д 830» вартістю 600 грн., який одразу ж передав ОСОБА_4

27.01.2012 року приблизно о 01:00 годині, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 на заволодіння золотим ланцюжком потерпілої, перебуваючи у квартирі №16 по вул. Дзержинського в м.Миколаєві, під надуманим приводом повернути мобільний телефон, запропонували потерпілій ОСОБА_5 піти до «Сіті Центру», розташованому по пр.Леніна, 98 в м.Миколаєві. Потерпіла погодилась і по дорозі, у дворах між вул. Садовою та 1-ю Слобідською в м. Миколаєві, шляхом ривка ОСОБА_3 зірвав із шиї потерпілої золотий ланцюжок вартістю 5500 грн. Після чого засуджені з місця події втекли.

В апеляції засуджений ОСОБА_4 просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України на ст. 198 КК України та призначити покарання відповідно санкції даної статті.

Вказує, що він не викрадав мобільний телефон у потерпілої ОСОБА_5 і не знав про наміри ОСОБА_3 щодо його викрадення, а лише зберігав та збув майно, отримане злочинним шляхом.

Також стверджує, що він не знав про наміри ОСОБА_3 щодо відкритого заволодіння золотим ланцюжком потерпілої ОСОБА_5

В апеляції засуджений ОСОБА_3 просить вирок змінити та призначити йому більш мяке покарання.

Просить врахувати, що він страждає вродженим пороком серця, щиросерде визнання вини, щире каяття.

Крім того, стверджує, що він сам скоїв зазначені злочини, домовленості з ОСОБА_4 у нього не було.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення вироку без змін, засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підтримання своїх апеляцій, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засуджених задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України при обставинах, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні і викладеними у вироку доказами.

Так, в судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 пояснив, що саме він викрав у потерпілої телефон із сумочки, а потім зірвав із шиї золотий ланцюжок.

Засуджений ОСОБА_4 стверджував, що ОСОБА_3 дав йому викрадений телефон, перебуваючи у барі під час відсутності потерпілої, однак, він не знав, що викрадений мобільний телефон належить ОСОБА_5, та не знав про наміри ОСОБА_3 на викрадення ще й золотого ланцюжка.

Обидва засуджених також не заперечували показання потерпілої ОСОБА_5 щодо обставин вчинення злочинів та те, що разом збували викрадене.

Разом з тим, із показань потерпілої ОСОБА_5 на досудовому слідстві і оголошених у суді вбачається, що 26.01.2012р., під час перебування разом із засудженими в барі «Рибка», виявивши крадіжку мобільного телефону, який знаходився у сумочці на стільці, про що їм повідомила. В свою чергу ОСОБА_3 відповів, що не знає де телефон і пообіцяв знайти його. Надалі, вона разом із ОСОБА_3 на запрошення останнього пішла на квартиру, де вони пробули близько півгодини. Після чого прийшов ОСОБА_2, який повідомив, що знайшовся її телефон, за яким потрібно піти до «Сіті-Центру». Утрьох вони пішли до зазначеного місця і у дворі між вулицями 1-ю Слобідською і Садовою ОСОБА_3 зірвав з її шиї золотий ланцюжок і разом із ОСОБА_4 втік.

Суд першої інстанції дав вірну оцінку цим та іншим дослідженим у суді доказам, вказавши на узгодженість дій засуджених не тільки при збуті викраденого, а й при заволодінні чужим майном, а саме - сумісне викрадення мобільного телефону та утримання його ОСОБА_4, а в подальшому використання ОСОБА_4 надуманого приводу - повернення викраденого мобільного телефону, з метою заволодіння золотим ланцюжком потерпілої поза межами його квартири.

Крім того, у суді засуджені не заперечували, що в ході досудового слідства визнавали себе винними у заволодінні чужим майном саме за попередньою змовою.

Посилання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на застосування до них недозволених методів слідства обєктивно нічим не підтверджуються та спростовуються висновком проведеної прокуратурою Центрального району м. Миколаєва службовою перевіркою, в ході якої таких фактів не встановлено.

З урахуванням наведеного є правильним висновок суду про доведеність вини засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у таємному (по епізоду викрадення мобільного телефону) та відкритому (по епізоду заволодіння золотим ланцюжком) викраденні чужого майна повторно, за попередньою змовою групою осіб. Їх дії вірно кваліфіковані відповідно за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України.

Підстави для зміни вироку в цій частині відсутні.

Покарання засудженим призначено з додержанням вимог ст.ст. 65, 67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особи засуджених, які характеризуються негативно, раніше судимі, відшкодування спричиненої шкоди, та вірно призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі строку покарання, передбаченого законом за вчинений злочин.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до вірного висновку про призначення покарання засудженим у виді позбавлення волі.

З урахуванням того, що засудженим ОСОБА_3 скоєно злочини у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, при призначенні йому остаточного покарання суд обґрунтовано застосував положення ст.71 КК України.

Підстав для помякшення покарання засудженим колегія суддів не вбачає.

Посилання засудженого ОСОБА_3 на те, що суд недостатньо врахував дані про його особу при призначенні покарання є безпідставними. Його твердження про незадовільний стан здоровя колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували ці доводи засудженого.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що призначене покарання засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів та підстав для зміни чи скасування вироку в цій частині не вбачає.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2012 року, у відношенні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без змін.

Головуюча

Судді: