справа № 462/2246/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з освітою 9 класів, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, 2006 року народження, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє: 17.11.2008 року Івано-Франківським міськрайонним судом за ч.2 ст.186, ст.69 КК України на 1 рік позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
ОСОБА_4 22.02.2015 року близько 14.38 год., перебуваючи в приміщенні магазину Алкоголь Гуртові ціни ТОВ «Овація» по вул.7-Скнилівський провулок, 7 у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скористався відсутністю стороннього нагляду і виніс за межі магазину пляшку віскі «Джек Деніелс», ємністю 0,7л, та 2 бокали до неї, загальною вартістю 319,40 грн., не оплативши за товар, чим завдав ТОВ «Овація» матеріальної шкоди у вказаному розмірі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.
Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.
Зі змісту ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Обвинувачений ОСОБА_4 до вчинення даного злочину був засуджений 17.11.2008 року Івано-Франківським міським судом за ч.2 ст.186, ст.69 КК України на 1 рік позбавлення волі.
Отже, в даному випадку має місце така кваліфікуюча ознака крадіжки, як повторність, пов`язана із засудженням ОСОБА_4 за раніше вчинений злочин.
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Відповідно до положень ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в абз.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010 року, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої ст.67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; конкретні обставини вчинення злочину; особу винного, який раніше судимий, зокрема, за вчинення корисливих злочинів (матеріали кримінального провадження, арк.40); неодружений, має на утриманні малолітню дитину, 2006 року народження; не працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк. 37, 39), згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг щодо нього не поступало (матеріали кримінального провадження, арк. 41).
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, та, беручи до уваги вищенаведені обставини, застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання. При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст.76 КК України.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Процесуальних витрати відсутні.
Підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.
Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Речові докази: металеву коробку чорного кольору із написом сірого кольору «DISTIUREY ESTABLISUED 1866 the USA», в якій міститься пляшка віскі закоркована, корок котрої покритий акцизною маркою, а на пляшці напис JACK DANIELS, в іншому відділенні наявні два стакани із вказаним написом, яку передано на зберігання представнику потерпілого (матеріали кримінального провадження, арк. 28, 29) повернути ТОВ «Овація», як власнику.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1