АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/659/15 Справа № 204/679/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою законного представника особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2015 року, постановлену при розгляді питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

особи, до якого застосувані

примусові заходи медичного

характеру ОСОБА_7 ,

законного представника

особи, до якого застосувані

примусові заходи медичного

характеру ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

представників психіатричного

закладу ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

Встановила:

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2013 року до ОСОБА_7 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2015 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2013 року щодо ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Суд, задовольняючи подання лікаря-психіатра, мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, а також скоїв суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Не погодившись з цією ухвалою, законний представник особи, до якого застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6 подала на неї апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2015 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом та відмовити у задоволенні подання лікаря-психіатра про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом щодо ОСОБА_6 , посилаючись на те, що ОСОБА_7 є інвалідом 2 групи та просить перевести його на лікування в обласну лікарню «Ігрень».

Заслухавши суддю апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , до якого застосовані примусові заходи медичного характеру, та адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу законного представника, думку прокурора ОСОБА_8 та представників психіатричного закладу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вважали ухвалу законною і обгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: … неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, обставинам кримінального провадження.

Вирішуючи апеляційну скаргу законного представника в частині її доводів про неповноту судового розгляду, то відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення та необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів законного представника про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів при їх вирішенні керується положеннями ст. 411 КПК України, згідно з якою судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Згідно зі ст. 95 КК України, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» та ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До подання додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Колегією суддів перевіркою викладених в апеляційній скарзі доводів встановлено, що згідно з ухвалою суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, призначених постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2013 року, з урахуванням висновку комісії лікарів-психіатрів № 119 від 23 січня 2015 року, згідно з яким за своїм психічним станом хворий ОСОБА_7 становить особливу небезпеку для оточуючих та потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

За думкою колегії суддів висновок комісії лікарів-психіатрів від 23 січня 2015 року відповідає психічному стану і перебігу хвороби у ОСОБА_7 та є об`єктивною оцінкою і психічного стану і суспільної небезпеки ОСОБА_7 на момент огляду.

Суб`єктивна точка зору законного представника про суперечливість наданої суду інформації щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_7 та продовження становлення ним особливої небезпеки для оточуючих, не може розглядатися судом як доказ по справі, бо законний представник не є фахівцем в галузі психіатрії. З цієї причини законний представник не може оцінювати відповідність чи невідповідність висновків комісії лікарів-психіатрів психічному стану ОСОБА_7 , а також надавати оцінку психічному стану і суспільній небезпеці особи.

Отже, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_7 використовувались результати роботи фахової комісії лікарів-психіатрів, акт якої є належним доказом для прийняття рішення за поданням лікаря-психіатра. В акті комісії лікарів-психіатрів № 119 від 23 січня 2015 року була надана об`єктивна інформація щодо стану здоров`я ОСОБА_7 . Положеннями ст. 27 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Крім висновку комісії лікарів-психіатрів процесуальний закон не передбачає надання ніяких інших доказів для прийняття судом рішення за поданням представника психіатричного закладу. Тому твердження законного представника ОСОБА_6 про те, що висновок комісії лікарів-психіатрів є необгрунтуваним стосовно стану психічного здоров`я ОСОБА_7 , є безпідставними та такими, що не заслуговують уваги.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", суд при розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби призначити судово-психіатричну експертизу тільки за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції своє рішення по справі обгрунтував підтвердженою належним чином обставиною, а саме: за своїм психічним станом хворий ОСОБА_7 згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 119 від 23 січня 2015 року становить особливу небезпеку для оточуючих, а тому потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Підстав не довіряти висновку лікарів-психіатрів, а також поясненням лікаря-психіатра як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, які є послідовними та незмінними і узгоджуються між собою, у колегії суддів немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги законного представника про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то вони на думку колегії суддів не заслуговують уваги, оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи спростовували або викликали сумніви у правильності висновків суду першої інстанції, а тому колегією суддів не приймаються до уваги з підстав, вказаних вище.

Інших доказів, які б викликали сумнів у правильності висновків суду першої інстанції, суду не надано.

Вирішуючи апеляційну скаргу законного представника особи, до якого застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6 в частині зміни лікарні, в умовах якої хворому ОСОБА_7 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру з психіатричної лікарні з суворим наглядом на Дніпропетровську клінічну психіатричну лікарню, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в цій частині правильно застосовано кримінальний закон, так як в силу ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду. У даному випадку ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння проти життя особи, а також є психічно хворим, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Тому у цій частині доводи апеляційної скарги законного представника також не можуть бути визнані судом такими, що заслуговують на увагу, так як для застосування до хворого ОСОБА_7 судом першої інстанції примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з більш послабленим наглядом немає ніяких підстав.
Керуючись статтями 404, 407 КПК України, колегія суддів
постановила:

Апеляційну скаргу законного представника особи, до якого застосувані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційні скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 можуть бути подані сторонами до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а ОСОБА_7 , до якого застосовані примусові заходи медичного характеру, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді

__________________ __________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14