АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/778/418/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження 0004821 від 25 вересня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт.Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
30 січня 2015 року до Апеляційного суду Запорізької з апеляційною скаргою звернувся прокурор Бердянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 , у якій просить вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року, щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, скасувати

За вироком суду, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_6 , залишено без змін. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання тобто з 20 листопада 2014 року. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Прокурор, не оспорюючи обставин кримінального провадження, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що суд призначаючи остаточне покарання обвинуваченому неправильно застосував положення кримінального Закону. Просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 та ч.4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 травня 2014 року, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 , будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, на шлях виправлення не став, в період іспитового строку знову скоїв умисний корисливий злочин за наступних обставин.

24 вересня 2014 року, приблизно о 15 годині, на перехресті вул.Леніна та Приморської площі в м.Бердянську Запорізької області, ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, скориставшись відсутністю власника майна, та будучи впевненим, що його дії сприймаються сторонніми особами як законні та правомірні, за допомогою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, умислом яких не охоплювалось скоєння крадіжки, завантажили надувний батут Лунтик, вартістю 26 900 грн. в автомобіль марки ГАЗ, р/н НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_6 вивіз батут з Приморської площі та розпорядився ним на власний розсуд, тобто таємно, повторно викрав чуже майно, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 26 900 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, та наполягав на скасуванні вироку суду і ухваленні нового вироку; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Проте, при призначенні покарання суд не дотримався вимог ч.4 ст.71 КК України, де зазначено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 27 травня 2014 року Чернігівським районним судом Запорізької області ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на 1 рік.

На момент вчинення кримінального правопорушення від 24 вересня 2014 року ОСОБА_6 покарання призначене за попереднім вироком не відбув.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставин, що пом`якшують покарання, за вказане кримінальне правопорушення за ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_6 має бути призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 травня 2014 року, остаточно визначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. У порядку ч.2 ст.404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину, як таку, що не була зазначена в обвинувальному акті, а безпідставно врахована судом при призначенні покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

засудила:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, - скасувати, в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 травня 2014 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4