АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5104/14-к Номер провадження 11-кп/786/269/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
захисника адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
представника цивільного
відповідача ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 , старшого прокурора прокуратури м. Кременчука Полтавської області та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 лютого 2015 року.

У С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Глобине Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого перебуває на обліку в центрі зайнятості з 10.04.2014 року, зареєстрованого АДРЕСА_1 , раніше несудимого;
засуджено за ч.1 ст. 286 КК України - 2 роки обмеження волі, без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на нього обов`язки своєчасно повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, не виїздити без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції за межі України на постійне проживання.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави в особі Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області судові витрати за проведення НДЕКЦ УМВС України в Полтавській області судової авто-технічної експертизи №127 від 18.04.2014 року, в сумі 884 грн. 52 коп. додаткової судової авто-технічної експертизи №394 від 19.04.2014 року, в сумі 1180 грн. 80 коп., додаткової судової авто-технічної експертизи №1048 від 04.12.2014 року в сумі 1180 грн. 80 коп., а загалом 3246 грн. 12 коп.

Цивільні позови потерпілої ОСОБА_7 та старшого прокурора прокуратури м. Кременчука залишено без розгляду.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за злочин проти безпеки руху.

Так, 22.01.2014 року приблизно 09-50 год., в світлий час доби під час снігопаду, по проїзній частині дороги, яка була вкрита шаром снігу, зі сніговим накатом, по вул. Московській в м. Кременчуці зі сторони перехрестя вул. Московська - вул. 60 років Жовтня, в напрямку перехрестя вул. Московська вул. Київська, рухався автомобіль «ВАЗ-21112-110-01» державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_10 .
Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2, розташованого в районі перехрестя вул. Московська та пр. Ярославський в м. Кременчуці водій ОСОБА_10 в порушення вимог п.12.3 "Правил дорожнього руху України", де вказано: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він негайно повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду, не вжив заходів щодо своєчасного гальмування транспортного засобу та допустив в межах смуг руху по напрямку автомобіля, наїзд передньою лівою боковою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину вул. Московської поза межами нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.
В результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 згідно з висновком судово-медичної експертизи №176 від 14.03.2014 року отримала тілесні ушкодження у вигляді : закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків, гематоми правої молочної залози з переходом на праву надключичну ділянку та правої верхньої кінцівки, синця правої половини обличчя, закритого фрагментарного перелому великого бугра лівої плечової кістки, гематоми лівої верхньої кінцівки, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров`я.
Згідно з висновком додаткової судової авто-технічної експертизи №394 від 19.05.2014 року у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-21112-110-01» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 . Дії водія ОСОБА_10 за даних дорожніх обставин не відповідали вимогам п.12.3 "Правил дорожнього руху України", які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з необґрунтованим застосуванням положень ст.75 КК України.

При цьому, потерпіла посилалась на те, що обвинувачений своєї вини не визнав, не відшкодував заподіяної шкоди та витрат, пов`язаних із лікуванням. В зв`язку з чим просила призначити ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того просила задовольнити її цивільний позов до Глобинської районної державної лікарні ветеринарної медицини в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляції, потерпіла вказує , що відповідно до вимог до ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Суд першої інстанції вказав ,що відповідачем є ПрАТ СК «Провідна», яка несе цивільну відповідальність за дії обвинуваченого не на підставі закону, а в силу договірних відносин, що склалися між обвинуваченим та страховою компанією після укладення договору страхування цивільно - правової відповідальності.
Так, судом було встановлено, що власник автомобіля ВАЗ 21112- 1110-01, д.н.з. НОМЕР_1 Глобинська районна державна лікарня ветеринарної медицини уклав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПРаТ СК «Провідна», тобто, обов`язок відшкодування потерпілій моральної та матеріальної шкоди передбачений спеціальним законом, а саме, Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року. Враховуючи викладене потерпіла вважає, що страхова компанія не може бути учасником процесу при розгляді кримінальної справи, а тому нею було подано цивільний позов саме до юридичної особи Глобинської районної державної лікарні ветеринарної медицини, яка і має нести відповідальність.
Окрім цього, залишення позову без розгляду змушує її звертатись до іншого районного суду, розташованого в другому районі Полтавської області, ніж місце проживання, що потягне додаткові витрати, які на даний час у зв`язку з тяжким матеріальним станом є неприпустимими. Тому просила розглянути та також задовольнити і її цивільний позов.
В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Постановити новий вирок у якому виключити пом`якшуючу обставину «часткове визнання вини» та призначити покарання з застосуванням додаткової міри покарання, а саме позбавлення права керування транспортним засобом строком на 2 роки.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Свою апеляційну скаргу мотивував тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, зазначав що, суд дійшов висновку, що «в ході проведення досудового та судового слідства достовірно не встановлено конкретне місце наїзду, з цього приводу маються сумніви. Відповідно до ст.62 Конституції України всі сумніви повинні трактуватися на користь винної особи» і для визнання винним обвинуваченого ОСОБА_10 у порушенні п.12.3 Правил дорожнього руху, судом взято до уваги висновок додаткової судової авто-технічної експертизи №394 від 19.05.15, відхиливши при цьому такий же висновок №1048 від 04.12.14. без відповідної мотивації і наведення конкретних даних.
При цьому вказує, якщо суд дійшов такого висновку, то тоді у вироку відсутня і оцінка дій пішохода, який знаходився поза межами пішохідного переходу, про що зазначено у висновку додаткової судової авто-технічної експертизи №394 від 19.05.14: оцінка дій пішохода ОСОБА_7 може бути надана судом самостійно з урахуванням вимог п.п.4.7. та 4.14 «а», «г» Правил дорожнього руху. При цьому п.1.4 Правил дорожнього руху передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Крім того, висновки суду, про те що показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , судового експерта авто-техніка, було встановлено, що дорожнє покриття на момент наїзду водія ОСОБА_10 на пішохода ОСОБА_7 було не обледеніле, а вкрите шаром снігу, не відповідають матеріалам справи.
Факт стану дорожнього покриття (вкрите шаром снігу, обледеніле) підтверджується як показаннями обвинувачуваного ОСОБА_10 , оцінку яким судом у вироку не дано і не спростовано, так і протоколом огляду місця події від 22.01.14, де зазначено температура повітря -5*С, що свідчить про можливість обледеніння дорожнього покриття; фотографіями до Протоколу огляду місця події від 22.01.14 та показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що дорожнє покриття було вкрите шаром снігом, слизьке.
Від представника цивільного відповідача та захисника надійшли заперечення щодо апеляційних скарг учасників.
Заслухавши доповідача, вислухавши доводи захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого та самого обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали подану ними апеляційну скаргу з мотивів викладених у ній, а в задоволенні апеляції прокурора та потерпілої просили відмовити, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляцію та просив скасувати вирок суду і постановити новий з підстав викладених в апеляційній скарзі, потерпілу ОСОБА_7 , яка також просила вирок суду скасувати та постановити новий вирок, призначивши більш суворіше покарання та задовольнити її цивільний позов, доводи представника цивільного відповідача ОСОБА_11 , перевіривши доводи апеляцій та матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Суд першої інстанції повно і всебічно розглянув обставини цього кримінального провадження, проаналізував зібрані органом досудового розслідування докази, які їх перевірив, і належним чином оцінив з точки зору їх допустимості і належності, та дійшов до правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Судом обгрунтовано в основу вироку прокладено показання потерпілої ОСОБА_7 , яка суду показала, що вранці приблизно 09-50 год. 22.01.2014 року вона направилася до нерегульованого пішохідного переходу неподалік буд. ЗЗ по вул. Московській, щоб перейти проїзну частину дороги, впевнилася у відсутності автомобілів, які б заважали її руху, розпочала рух. Дійшовши до середини проїзної частини, знаючи, що вона знаходиться на пішохідному переході, продовжила рух по пішохідному переходу. Зробивши декілька кроків з осьової лінії на іншу смугу руху, за 20 метрів вона помітила справа автомобіль ВАЗ, що рухався швидко, не подаючи ніяких звукових сигналів, і в цей час отримала удар автомобілем в праву частину тіла. З приводу отриманих тілесних ушкоджень вона лікувалася в травматологічному відділенні 3-ої міськлікарні з 22.01.2014 року по 10.02.2014 року. Уточнила, що в момент ДТП йшов сніг при мінусовій погоді, було морозно, дорога була накатана, без льоду.

Показання потерпілої ОСОБА_7 підтверджуються показання свідків, в тому числі і свідками з боку сторони захисту.

Так, свідок ОСОБА_14 суду показав, що 22.01.2014 року приблизно 09-50 год. він знаходився в якості пасажира на передньому сидінні в салоні автомобіля «ВАЗ-21112-110-01» держномер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_10 , що рухався по вул. Московській в напрямку вул. Київської в м Кременчуці ближче до центральної осьової лінії, зі швидкістю приблизно 40 км/год. В цей час йшов сніг дорожнє покриття було накатане. Він побачив як пішохід ОСОБА_7 швидко переходила дорогу зліва направо в попутному напрямку. Він чув, як водій ОСОБА_10 за 15-20 метрів почав збавляти газ, сигналив, але пішохід ОСОБА_7 продовжила свій рух, тому зіткнення водій не уникнув, незважаючи на маневр повороту автомобіля вправо.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що 22.01.2014 року приблизно 10 год. він їхав на своєму автомобілі ВАЗ з боку вул. Київської в напрямку вул. Московської в м. Кременчуці, в той час йшов сніг дорожнє покриття було засніжене. Бачив, що в районі пішохідного переходу на перехресті вул. Московської - пр. Ярославський на зустрічній смузі сталася ДТП - автомобіль збив жінку-пішохода, але очевидцем самої ДТП він не був. Зупинивши свій автомобіль, він викликав швидку допомогу, і через 10-15 хвилин залишив місце ДТП.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що як слідчий BP ДТП СУ УМВС України в Полтавській області він виїздив на місце ДТП на нерегульований пішохідний перехід по вул. Московській - пр. Ярославський в м. Кременчуці 22.01.2014 року приблизно 10 год. На момент складання протоколу огляду місця ДТП та зранку була морозна суха погода, на момент виклику на ДТП йшов сніг, при приїзді на місце ДТП в районі пішохідного переходу на дорожньому покритті був сніговий накат, ожеледиці не було. Дорожні попереджувальні знаки про нерегульований пішохідний перехід на момент огляду місця ДТП не були заліплені, місце наїзду неможливо було визначити, оскільки дорожнє покриття було вкатане снігом ніяких предметів на місці ДТП не було виявлено. Слідів гальмування не було встановлено. Потерпіла ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту вказала на місце наїзду на неї, яке перебувало в межах нерегульованого пішохідного переходу, а обвинувачений показував місце наїзду - поза межами пішохідного переходу. Уточнив, що температура повітря в день вчинення ДТП в складеному ним протоколі огляду місця ДТП зазначена -5 градусів морозу, яку він визначив за допомогою градусника перед виїздом на ДТП. Снігової корки на дорожньому покритті не було, був вкатаний сніг. Зазначене обледеніле покриття в протоколі огляду місця ДТП після фрази «вкрите шаром снігу» не відповідає дійсності, обледеніння дорожнього покриття не було. В ході проведення досудового розслідування він проводив слідчі дії: слідчі експерименти спочатку з потерпілою ОСОБА_7 , потім з обвинуваченим ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_14 , які не співпадали з показаннями потерпілої з приводу місця наїзду - на пішохідному переході чи за межами пішохідного переходу.

За висновком судово-медичної експертизи №176 від 14.03.2014 року відносно потерпілої ОСОБА_7 , у якої виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків, гематоми правої молочної залози з переходом на праву надключичну ділянку та правої верхньої кінцівки, синця правої половини обличчя, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, можливо в результаті дорожньо-транспортної пригоди, частинами транспортного засобу, який рухався; закритого фрагментарного перелому великого бугра лівої плечової кістки, гематоми лівої верхньої кінцівки, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, або в результаті удару об тупий твердий предмет, не виключено під час падіння на площину з наданням тілу прискорення, можливо в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров`я. В момент первинного контакту потерпіла була обернена правою стороною тіла до травмуючого предмету, про що свідчить характер виявлених ушкоджень.

Допитана, судово-медичний експерт ОСОБА_15 підтвердила винесений нею висновок судово-медичної експертизи №176 від 14.03.2014 року відносно потерпілої ОСОБА_7 , яку вона оглядала 12.02.2014 року, та ознайомившись з наданою медичною документацією стаціонарної хворої, визначилася з механізмом отримання потерпілою тілесних ушкоджень від падіння безпосередньо від удару травмуючими предметами, якими могли бути частини автомобіля, і потерпіла була розташована відносно автомобіля правою стороною. Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали тривалий розлад здоров"я.

Не заперечував і здійснення наїзду на пішохода потерпілу ОСОБА_7 сам обвинувачений, який суду зазначав, що 22.01.2014 року приблизно 09-50 год. він рухався на службовому автомобілі «ВАЗ-21112-110-01» держномер НОМЕР_1 , який належав Глобинській районній державній лікарні ветеринарної медицини, де він рік працював водієм, по лівій крайній смузі вул. Московської в напрямку вул. Київської м. Кременчука, зі швидкістю 40 км/год. при слизькому дорожньому покритті і при опадах у вигляді снігу. Під`їзжаючи до нерегульованого пішохідного переходу, за 10-15 метрів він побачив пішохода-жінку, яка пройшовши половину проїзної частини зліва направо, зупинилася та продовжила рух по проїзній частині. Він почав гальмувати викручуючи кермо вправо, та подав звуковий сигнал, але пішохід продовжила рух, внаслідок чого стався наїзд лівою боковою частиною його автомобіля на пішохода. Вважає, що порушень "Правил дорожнього руху України" з його боку не було, оскільки він дотримувався всіх правил, зменшив швидкість до 10 км/год. перед пішохідним нерегульованим переходом, але враховуючи погодні умови: сніг, який заліпив дорожній знак нерегульованого пішохідного переходу та слизьке покриття дороги, не мав можливості уникнути наїзду на пішохода.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника про те, що він дотримувався всіх правил, але враховуючи погодні умови: сніг, який заліпив дорожній знак нерегульованого пішохідного переходу та слизьке покриття дороги, не мав можливості уникнути наїзду на пішохода обгрунтовано судом першої інстанції не взято до уваги, оскільки такі доводи спростовуються наведеними вище доказами, а саме показаннями потерпілої та свідків.

За змістом п.12.3 "Правил дорожнього руху України", передбачено, як має діяти водій у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, при цьому він негайно повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за показаннями самого обвинуваченого та свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_10 побачив пішохода за 10-20 метрів до нього, тобто повинен був з врахуванням всіх погодних умов, стану покриття дороги та інших обставин вжити заходів, проте цього не зробив та допустив в межах смуг руху по напрямку автомобіля, наїзд передньою лівою боковою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину вул. Московської, як встановив суд першої інстанції поза межами нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.
Такі висновки підтверджуються і висновком додаткової судової авто технічної експертизи №394 від 19.05.2014 року, відповідно до якого у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-21112-110-01» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 . Дії водія ОСОБА_10 за даних дорожніх обставин не відповідали вимогам п.12.3 "Правил дорожнього руху України", які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Обґрунтовано судом першої інстанції не прийнято до уваги висновок додаткової судової авто-технічної експерти №1048 від 04.12.2014 року, за яким вирішувалося питання про дорожнє покриття та пов`язаного з ним коефіцієнту зчеплення.

Так як, в судовому засіданні за показаннями потерпілої ОСОБА_7 свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , судового експерта авто-техніка, було встановлено, що дорожнє покриття на момент наїзду водія ОСОБА_10 на пішохода ОСОБА_7 було не обледенілим, а вкатаним шаром снігу. Тому, суд правильно приймаєдо уваги коефіцієнт зчеплення, визначений висновком додаткової судової авто-технічної експерти №394 від 19.05.2014 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає твердження в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 про те, що при проведенні судово авто технічної експертизи не було враховано стан покриття дороги, так як за даними протоколу огляду місця пригоди зазначено «вкрите шаром снігу, обледеніле» безпідставними, оскільки допитані свідки ОСОБА_12 , який зазначив, що допустив помилку при складанні протоколу огляду, так як обледеніння дорожнього покриття не було, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 вказували, що дорожнє покриття на момент наїзду водія ОСОБА_10 на пішохода ОСОБА_7 було не обледенілим, а вкатане шаром снігу.

Такі свідчення свідків про стан покриття дороги підтверджуються і актом обстеження дорожніх умов на ділянці вул. Московської в районі буд.33/27 в м. Кременчуці від 22.01.2014 року, де при огляді о 10-30 год. комісією з двох спеціалістів КП КПС ШРБУ та ВДАІ Кременчуцького MB УМВС України в Полтавській області були визначені дорожнє покриття та погодні умови, відповідно до якого воно оброблено протиожеледними матеріалами(а.п.115).

Обґрунтовано судом першої інстанції, з посиланням на ст.62 Конституції України за змістом якої зазначено, що всі сумніви повинні тлумачитись на користь обвинуваченої особи взяв до уваги як належний та допустимий доказ, висновок додаткової судової авто-технічної експерти №394 від 19.05.2014 року, достатній для визнання винним обвинуваченого ОСОБА_10 у порушенні п.12.3 "Правил дорожнього руху України".

В ході досудового слідства ОСОБА_10 інкримінувалося порушення п.18.1 "Правил дорожнього руху України", а саме про те, що «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода або небезпека». При дослідженні в судовому засіданні доказів, прокурором було змінено обвинувальний акт, яким ОСОБА_10 ставиться в обвинувачення окрім п.18.1 "Правил дорожнього руху України" ще й п.12.3 "Правил дорожнього руху України", який порушив обвинувачений, і який привів до спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В ході дослідження всіх наданих стороною обвинувачення доказів було встановлено, що по даному кримінальному провадженню проводилося ряд судових авто-автотехнічних експертиз. Першою судовою авто-технічною експертизою, яку проводив експерт НДКЕЦ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_16 було встановлено порушення п.18.1 "Правил дорожнього руху України", який обґрунтовувався на проведеному слідчому експерименту з потерпілою, яка пояснювала, що ДТП сталася в межах пішохідного переходу.

Після проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_10 , який пояснив що ДТП сталася за межами пішохідного переходу, слідчим була призначена додаткова судова авто-технічна експертиза, доручена експертам Полтавського відділення ХНДІСЕ. За висновком даної експертизи, проведеною експертом-автотехніком ОСОБА_17 , було визначено порушення водієм ОСОБА_10 п.12.3 "Правил дорожнього руху України", які з технічного боку були в причинному зв`язку з вчиненим ДТП.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення обвинуваченим ОСОБА_10 саме п.12.3 "Правил дорожнього руху України" з таких підстав: при огляді місця ДТП слідчим не було достеменно встановлено місця наїзду водія ОСОБА_10 на пішохода ОСОБА_7 , оскільки проїзна частина знаходилася під снігом, слідів осипу, крові на місці ДТП не було виявлено, при наїзді на пішохода, яка була травмована, вона була перенесена водієм і свідком ОСОБА_14 до автомобіля. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 також не могли вказати на місце наїзду на пішохода.

В свою чергу також не заслуговують на увагу і посилання обвинуваченого про те, що він не бачив дорожнього знаку нерегульованого пішохідного переходу, який нібито був вкритий снігом та був не помітний, оскільки це спростовується фото таблицями до протоколу огляду місця ДТП(а.п. 78-79).
Обговорюючи доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 щодо призначення занадто м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_10 та звільнення його від відбування покарання відповідно до положень ст.75 КК України колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення в цій частині.
При обранні основного покарання обвинуваченому суд першої інстанції вірно виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину, конкретні обставини справи, дані про його особу, відсутність обставин, які обтяжують покарання та обставини, які пом`якшують покарання, а саме, те що ОСОБА_10 вчинив злочин вперше, і даний злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості. При цьому хоча свою вину обвинувачений визнав частково, але з урахуванням зазначеного та позитивних даних про його особу, суд обґрунтовано призначив йому основне покарання у виді обмеження волі та звільнив від відбування покарання.

Дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, на підставі ст.420 КПК України вирок суду підлягає скасуванню в частині не призначення додаткового покарання та залишення цивільних позовів потерпілої та старшого прокурора без розгляду.

Так, судом першої інстанції хоча і враховано, що обвинуваченим ОСОБА_10 вчинено злочин, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, проте не враховано обставини при яких було допущено порушення правил дорожнього руху з боку обвинуваченого та його наслідки, які настали для потерпілої.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі щодо не застосування судом першої інстанції додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Тому, колегія суддів вважає, що з урахуванням характеру допущених обвинуваченим порушень вимог правил дорожнього руху, а саме: вчинення наїзду на пішохода, який рухався біля неврегульованого пішохідного переходу, внаслідок якого потерпілій були завдані середньої тяжкості тілесні ушкодження, є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Слушними є і доводи в апеляційній скарзі потерпілої щодо безпідставного залишення її цивільного позову без розгляду.

Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

3. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З матеріалів провадження встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 належним чином скористалась своїм правом та подала позов до власника транспортного засобу Глобинської районної державної лікарні ветеринарної медицини про відшкодування шкоди.

Попри це, суд першої інстанції безпідставно залишив її позов без розгляду.

Проте, враховуючи, що судом першої інстанції фактично не розглядався цивільний позов, тому апеляційний суд відповідно до ст.408 КПК України позбавлений можливості розглянути його при апеляційному провадженні.

За таких обставин, вирок суду в частині залишення цивільного позову без розгляду також підлягає скасуванню з направленням його в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , старшого прокурора прокуратури м. Кременчука Полтавської області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 лютого 2015 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 в частині призначення покарання та залишення цивільних позовів потерпілої ОСОБА_7 і старшого прокурора прокуратури м. Кременчука - скасувати.

Призначити ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України основне покарання у виді двох років обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільні позови потерпілої ОСОБА_7 та старшого прокурора прокуратури м. Кременчука направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд.

В решті цей вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4