УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці
02 жовтня 2007
року колегія суддів
судової палати у кримінальних справ Апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого: Підгорної
С.П.

Суддів: Семенюка
К.М., Колотило О.О.

за
участю прокурора: Хоміцької
Т.Б.

розглянула у відкритому
судовому засіданні кримінальну
справу за

апеляцією засудженого ОСОБА_1
на вирок Садгірського

районного
суду м. Чернівці від 19 липня 2007 року. Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, українець, громадянин України,
з середньою освітою, неодружений, працюючий вантажником, судимий Садгірським
районним судом м. Чернівці 29.08.2005 року за ст. 122 ч. 1 КК України на два
роки позбавлення волі та з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком
на три роки,-

засуджений за ст. 121 ч. 2 КК
України на 7 (сім) років позбавлення волі.

Відповідно до
ст. 71 КК
України, за сукупністю
вироків до

призначеного покарання
частково приєднано покарання
за вироком

Садгірського районного суду м.
Чернівців від 29.08.2005 року і остаточно

призначено ОСОБА_1 покарання у виді
позбавлення волі на строк

7 років 6
місяців.

Строк відбуття
покарання обчислюється з 19 грудня 2006 року.

Міру запобіжного
заходу до набрання
вироком законної сили

залишено у вигляді тримання під
вартою.

Згідно з
вироком, ОСОБА_1 06 грудня 2006 року біля 19

години, знаходячись за місцем свого
проживання по АДРЕСА_1в м.

Чернівці, зайшов в кімнату старшого
рідного брата ОСОБА_2
Під

Справа
№11-345/2007р. Головуючий
у І інстанції Байцар Л.В.

Категорія ст.
121 ч. 2 КК України Доповідач
Семенюк К.М.

час виниклого
між ними конфлікту, засуджений діючи умисно, наніс потерпілому багаточисельні
удари руками та ногами по різних частинах тіла, включаючи голову, внаслідок
чого ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Згідно заключения судово-медичної
експертизи потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_2 помер від закритої внутрішньо-черепної
травми з розвитком субдуральної гематоми та стикання речовини головного мозку.

В апеляції засуджений просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його
дії із ст. 121 ч. 2 на ст. 123 КК України та призначити більш м»яке покарання.

В обгрунтування своєї апеляції ОСОБА_1 посилається на те,
що у нього не було умислу на спричинення смерті потерпілому. Конфлікт виник на
грунті того, що його старший брат ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями. Після того, як його образив
потерпілий і вдарив ногою у коліно, в нього раптово настало сильне душевне
хвилювання і він спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких
ОСОБА_2 помер.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляції,
засудженого, який підтримав апеляцію, дослідивши матеріали справи в межах
поданої апеляції, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Вина ОСОБА_1 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_2 тяжких тілесних
ушкоджень, внаслідок чого настала смерть потерпілого, при обставинах наведених
у вироку, повністю доведена дослідженими судом доказами.

Як на досудовому слідстві, так і під час розгляду справи в судовому
засіданні ОСОБА_1 вину свою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК
України визнав повністю.

В письмовій заяві про явку з повинною (а.с. 12) засуджений власноручно без
будь-якого примусу повідомив органи внутрішніх справ, що удари потерпілому
наносив умисно по всьому тілу та в обличчя.

Під час допиту в якості підозрюваного (а.с. 45),
обвинуваченого (а.с. а.с. 58-59, 68) ОСОБА_1 детально розповів про події, які
відбувалися 06 грудня 2006 року біля 19 години в будинку по АДРЕСА_1. При цьому
він зазначив, що удари наносив в різні частини тіла, а також в голову та
обличчя. Припинив побиття особисто, так як вирішив, що завдав потерпілому
достатньо ударів, щоби останній заспокоївся. Через пару днів він заходив в
кімнату до брата та бачив на обличчі синці. Потерпілий скаржився на болі в оці
і він придбав йому знеболюючий засіб, який в подальшому колола ОСОБА_2 його
співмешканка ОСОБА_3

Вказані покази
ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні під час допиту в якості підсудного
(а.с. 132). Крім того, ОСОБА_1,

конкретизував,
що потерпілому наніс під час застосування насильства 3-4 удари в голову.

Вказані покази засуджений підтвердив під час відтворення обстановки і
обставин події (а.с. 49-52).

Свідок ОСОБА_3 як на досудовому слідстві (а.с. 35-36) так і в судовому
засіданні показала (а.с. 134-135), що знає зі слів засудженого, що останній 06
грудня 2006 року побив свого брата ОСОБА_2 Потерпілий їй 14
грудня 2006 року скаржився, що у нього болить голова і вона йому колола
знеболююче, яке придбав засуджений.

Факт застосування насильства до потерпілого знайшов своє
об'єктивне підтвердження заключениям
судово-медичної експертизи згідно якого у ОСОБА_2 були виявлені
синці в лівій параорбітальній ділянці, в лівій лобній ділянці на межі волосяної
частини голови, на нижній повіці правого ока, в лівій щічній ділянці; -
субдуральна гематома в ділянці середньої черепної ямки з переходом на ліву
тім»яну ділянку, обіймаючи ліву гемісферу; - субарахноїдальні крововиливи на конвекситальних
поверхнях обох півкуль головного мозку, які більш виражені в тім»яних та лобних
ділянках.

Дані тілесні ушкодження наносилися з достатньою силою для їх виникнення,
від дії твердих тупих предметів, або від ударів об такі, цілком можливо не менш
ніж від 4-х кратної травмуючої дії частин тіла людини (кулаки або взута нога),
відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою як небезпечні для життя в
момент їх виникнення та перебувають в прямому причинному зв'язку з фактом
настання смерті.

Смерть ОСОБА_2
настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від закритою внутрішньо-черепної травми з розвитком
субдуральної гематоми та стикання речовини головного мозку (а.с. 22-25).

Згідно акту комісійної судово-психіатричної експертизи з участю психолога
(а.с. 83-84) ОСОБА_1 на даний час ознак психічного захворювання не виявляє,
може віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. На період часу, до
якого відноситься інкримінований йому злочин ознак хронічного психічного
захворювання та ознак будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу
психічної діяльності також не виявляв, міг віддавати собі звіт у своїх діях та
керувати ними, тому його слід вважати осудним.

Не заперечував проти даних заключень ОСОБА_1 під час ознайомлення з ними на
досудовому слідстві.

За таких обставин, доводи апеляції, що засуджений скоїв злочин у стані
сильного душевного хвилювання, колегія суддів розцінює як спосіб захисту від
пред'явленого обвинувачення з метою ухилитися від кримінальної відповідальності
за вчинений злочин.

Досліджені
докази в своїй сукупності свідчать про те, що суд прийшов до обґрунтованого
висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в умисному заподіянні потерпілому тяжких
тілесних ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_2

Що стосується міри покарання, то вона обрана ОСОБА_1 у
відповідності до вимог ст.ст. 65, 66 КК України, з урахуванням тяжкості
скоєного злочину, даних про особу винного та обставин справи, які пом'якшують
покарання, зокрема, що він щиро покаявся у скоєному, повністю визнав свою вину
у вчиненому злочині, активно сприяв в розкритті злочину.

Взявши до уваги ці обставини, суд призначив ОСОБА_1
мінімальну міру покарання, передбачену санкцією ст. 121 ч. 2 КК України і
дійшов правильного висновку про неможливість застосування ст.ст. 75, 69 КК
України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для пом'якшення
покарання засудженому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької
області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1залишити без задоволення, а вирок Садгірського районного
суду м. Чернівців від 19 липня 2007 року щодо нього без змін.