Головуючий по справі - КОСТЕНКО В. Г.
Доповідач - В.С. ПОЛОСЕНКО
УХВАЛА

Іменем України

13
серпня 2007 року м. Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України в складі:

головуючого
генерал-майора юстиції КУЗЬМИНА А.С.,

суддів
полковника юстиції ЗАГОРУЙКА В.В. та підполковника юстиції ПОЛОСЕНКА B.C.,

при
секретарі СМИКОВСЬКІЙ Н.П.,

за
участю прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України
майора юстиції БАЙДИ О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1. на постанову
судді військового місцевого суду Львівського гарнізону від 12 липня 2007 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні
2007 року до військового місцевого суду Львівського гарнізону за підсудністю
надійшла скарга ОСОБА_1. на постанову старшого помічника військового прокурора
Тернопільського гарнізону ОСОБА_2. від 24 травня 2007 року про відмову в
порушенні кримінальної справи за фактами,
викладеними у газетах „Прикарпаття" від 30.04.2005 року і
„Свобода" від 14-20 червня 2005 року щодо нібито вчинення
військовослужбовцями НКВС СРСР на території Тернопільської області в 1944-45
роках злочину, передбаченого ст. 442 ч. 1 КК України на підставі ст. 6 КПК України, в задоволені якої постановою суду від 12
липня 2007 року відмовлено.

В
апеляції та доповненнях до неї ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду гарнізону
від 12.07.2007 року та постанову про відмову в порушенні кримінальної справи
від 24.05.2007 року внаслідок неповноти прокурорської перевірки,
невідповідності висновку суду першої інстанції фактичним обставинам справи та
істотного порушення кримінально-процесуального закону, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує, що прокуратурою не були перевірені
публікації в газеті
„Свобода" статті „Провокаторы из
МГБ-КГБ», не

2

з'ясовано
належним чином джерела написання матеріалу в газеті „Прикарпаття",
пояснення від нього не відбиралися.

Крім
того, апелянт зазначає, що прокуратура
не встановила сільську раду села „Н" Заліщицького району Тернопільської
області, куди надійшов лист колишнього
солдата спецгрупи НКВС.

Далі
вказує ОСОБА_1 в апеляції, що судом не спростовано доводів його скарги
та не взято до уваги наведені в ній факти.

Заслухавши
доповідача, виступ прокурора, який вважав необхідним постанову суду
залишити без змін і апеляцію - без задоволення,
а також розглянувши представлені матеріали і обговоривши доводи апеляції
та заперечення на неї, суд регіону
дійшов висновку, що постанова суду
повинна бути залишена без змін, виходячи
з наступного.

Так, подана апеляція не містить переконливих
підстав, з якими закон пов'язує
можливість скасування постанови суду,
яка була винесена в порядку,
передбаченому ст. 236-2 КПК
України.

При
цьому, одне з рішень, що передбачені вказаною статтею, суд приймає на підставі вивчених матеріалів
та пояснень особи, яка подала
скаргу, в залежності від того, чи були при відмові у порушенні справи
відповідними посадовими особами прокуратури,
дізнання виконані вимоги ст. 99
КПК України. Будь-які дані про порушення вимог
ст. 99 названого Кодексу в представлених матеріалах відсутні, не наведені вони і в апеляції.

До того
ж, суд регіону враховує і те, що на стадії порушення кримінальної
справи, відповідно до вимог, передбачених главою 8 КПК України, основним питанням при розгляді відповідної
заяви чи повідомлення про злочин є питання про достатність даних, які вказують на наявність в діях тієї чи
іншої особи ознак злочину, а не повнота
проведеної перевірки, яка згідно
вимог, передбачених ч. 4 ст. 97 КПК України, не є обовязковою, а проводиться лише в разі необхідності.

Всупереч
доводам апелянта, в судовому засіданні
обставини справи були досліджені у повному обсязі, а висновки викладені у постанові обґрунтовані
наявними матеріалами, зібраними під час
прокурорської перевірки, яка проведена
на думку суду регіону досить всебічно та об'єктивно.

Доводи ОСОБА_1 щодо непроведения перевірки з
приводу публікації в газеті „Свобода" та невстановлення джерела написання
матеріалу у вказаних газетах спростовується поясненням автора зазначених
публікацій та повідомленням редактора газети „Прикарпаття", із якого вбачається, що вказана публікація належить до

3

художнього жанру
новели і не
містить жодних документально підтверджених відомостей.

Що
стосується посилання автора апеляції на те,
що у нього не відбиралося пояснення,
то як вбачається із повідомлення військової прокуратури Київського
гарнізону від 31.01.2006 року, що
громадянин ОСОБА_1. відмовився надавати пояснення щодо фактів, опублікованих в
газеті „Прикарпаття".

Виходячи
з наведеного, посилання апелянта на
те, що висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам справи,
є безпідставними.

За таких
обставин, апеляційний суд не вбачає
законних підстав для задоволення апеляції і скасування постанови військового
місцевого суду Львівського гарнізону від 12 липня 2007 року, оскільки при розгляді скарги на постанову про
відмову в порушенні справи та винесенні зазначеної постанови не було допущено
порушень вимог кримінально-процесуального закону.

На
підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 365, 366 і 377 КПК України, військовий апеляційний суд Центрального
регіону,

ухвалив:

Постанову
військового місцевого суду Львівського гарнізону від 12 липня 2007 року про
залишення без задоволення скарги ОСОБА_1. на постанову старшого помічника
військового прокурора Тернопільського гарнізону від 24 травня 2007 року про
відмову в порушенні кримінальної справи за фактами, викладеними у газетах „Прикарпаття" від
30.04.2005 року і „Свобода" від 14-20 червня 2005 року щодо вчинення
військовослужбовцями НКВС СРСР на території Тернопільської області в 1944-45
роках злочину, передбаченого ст. 442 ч. 1 КК України на підставі п. 1 ст. 6 КПК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1. - без
задоволення.