АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1609/5714/12
Номер провадження 11/786/326/2013
Категорія: ч.2 ст.125 КК України Н.Т.
Головуючий у 1-й інстанції Логвінова
Доповідач Герасименко В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Полтавської області
у складі:

головуючого Герасименко В.М.

суддів Кожевнікова О.В., Костенка В.Г.

за участю прокурора Кашициної О.Є.

потерпілого ОСОБА_1

захисника - адвоката ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтава кримінальну
справу за апеляціями старшого
прокурора прокуратури Київського
району м.Полтави, засудженого ОСОБА_3
на вирок Київського районного суду
м.Полтава від 29 січня 2013 року.

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
м.Апатіти Мурманської області
Російської Федерації, громадянин
України, освіта середня спеціальна,
розлучений, працює водієм ПП „Люг",
проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше не
судимий,

засуджений за ч.2 ст.125 КК України на 1
рік обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України
звільнений від відбування
призначеного покарання з
випробуванням та встановлено
іспитовий термін 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
потерпілого ОСОБА_1 завдану
матеріальну шкоду в розмірі 2 384, 55 грн.,
моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а
всього 7 384, 55 грн.

За вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним
в наступному.

18.11.2011 року близько 15.00 год.
ОСОБА_3, знаходячись на кінцевій
зупинці громадського транспорту
„Інститут зв'язку", що по
вул.Зіньківська, 44, в м.Полтава,
перебуваючи на робочому місці в
автобусі „Богдан", що рухався за
маршрутом „Огнівка-Інститут зв'язку",
побачивши, що позаду під'їхала
маршрутка „Рута", що рухалась за
маршрутом „Автовокзал-Інститут
зв'язку", за кермом якої перебував
ОСОБА_1, вийшов з автобусу та підійшов
до останнього. Підійшовши до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 умисно, висловлюючись в бік
ОСОБА_1 нецензурною лайкою з метою дати
йому зрозуміти, що він на особисту
думку ОСОБА_3 веде себе некоректно на
дорозі та заважає йому працювати на
маршруті, плюнув в обличчя потерпілому,
та наніс йому кулаками правої та лівої
руки близько 3 удари в ділянку обличчя,
чим спричинив ОСОБА_1 легкі тілесні
ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я у
вигляді закритої черепно-мозкової
травми, струсу головного мозку,
гематоми м'яких тканин обличчя,
дефектів коронок зубів.

В апеляції прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої
інстанції, просить вирок суду
скасувати в зв'язку з невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам
справи та постановити новий, яким
засудити ОСОБА_3 за ч.1 ст.296 КК України
на 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75
КК України звільнити ОСОБА_3 від
відбування покарання з випробуванням
встановивши іспитовий строк 1 рік,
оскільки судом безпідставно
перекваліфіковано дії ОСОБА_3 на ч.2
ст.125 КК України, що суперечить
показанням засудженого, потерпілого та
наявних у матеріалах справи доказах.

Засуджений ОСОБА_3 в принесеній
апеляції просить вирок суду скасувати,
а справу направити прокурору
Київського району м.Полтави для
проведення додаткового розслідування,
оскільки суд при винесенні рішення
врахував суперечливі та мінливі
показання свідків, незаконно та
необґрунтовано спростував показання
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, взяв
до уваги необ'єктивний висновок
судово-медичного експерта та не
врахував відсутності свідків, які б
вказували на спричинення засудженим
тілесних ушкоджень та хуліганський
дій.

Інші учасники судового розгляду вирок
суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
прокурора, який підтримав подану
апеляцію з підстав в ній зазначених та
заперечив проти задоволення апеляції
засудженого, засудженого ОСОБА_3 та в
його інтересах захисника - адвоката
ОСОБА_2, які підтримали подану
засудженим апеляцію та прохали вирок
суду стосовно ОСОБА_3 скасувати, а
справу повернути прокурора для
проведення додаткового розслідування
задла усунення протиріч між
показаннями свідків та встановлення
свідків - очевидців вчинення ОСОБА_3
хуліганських дій чи спричинення ним
тілесних ушкоджень потерпілому, та
заперечили проти задоволення апеляції
прокурора, заслухавши виступи
учасників судового розгляду у судових
дебатах та останнє слово засудженого,
перевіривши доводи апеляцій та
матеріали кримінальної справи,
приходить до висновку, що апеляції
прокурора та засудженого ОСОБА_3
задоволенню не підлягають за наступних
підстав.

Суд першої інстанції правильно визнав
ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто
у спричиненні потерпілому ОСОБА_1
легких тілесних ушкоджень, що потягли
за собою короткочасний розлад здоров'я.

Вина ОСОБА_3 підтверджена доказами,
визнаними судом допустимими,
належними, та достатніми, яким суд дав
належну оцінку.

Так, вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України
підтверджується показаннями
потерпілого ОСОБА_1, даними як в ході
досудового, так і під час судового
слідства, в яких він вказував, що
виявлені в нього тілесні ушкодження
спричинив йому 18.11.2011 року саме ОСОБА_3

Зазначені показання потерпілого
підтверджуються даними висновку
судово-медичної експертизи №108 від
23.01.2012 року, згідно якого у потерпілого
ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у
вигляді закритої черепно-мозкової
травми, струсу головного мозку,
гематоми м'яких тканин обличчя,
дефектів коронок зубів, які
кваліфікуються як легкі тілесні
ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я та
утворилися від дії тупого предмету,
якими могли бути пальці рук людини
стиснуті в кулак, нога людини у взутті,
або предмет з подібними
характеристиками, можливо в строк
18.11.2011 року та за обставин вказаних
слідчим в постанові про призначення
експертизи. Вказані тілесні ушкодження
не характерні для їх утворення при
падінні тіла на площину, як з раніше
наданим прискоренням так і без такого.

Окрім того, показання потерпілого щодо
спричинення йому тілесних ушкоджень
саме ОСОБА_3, підтверджуються
показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, які також вказали на ОСОБА_3, як
на особу, що 18.11.2011 року в ході сварки
спричинила ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Відповідно до роз'яснень,
викладених в п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №10 від 22.12.2006
року « Про судову практику у справах
про хуліганство» - суди мають
відрізняти хуліганство від інших
злочинів залежно від спрямованості
умислу, мотивів, цілей винного та
обставин учинення ним кримінально
караних дій.

Дії, що супроводжувалися погрозами
вбивством, завданням побоїв,
заподіянням тілесних ушкоджень,
вчинені винним щодо членів сім'ї,
родичів, знайомих і викликані
особистими неприязними стосунками,
неправильними діями потерпілих тощо,
слід кваліфікувати за статтями КК, що
передбачають відповідальність за
злочини проти особи. Як хуліганство
зазначені дії кваліфікують лише в тих
випадках, коли вони були поєднані з
очевидним для винного грубим
порушенням громадського порядку з
мотивів явної неповаги до суспільства
та супроводжувались особливою
зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Так, з урахуванням вказаних роз'яснень,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що в даному
випадку між потерпілим ОСОБА_1 та
засудженим ОСОБА_3 виник конфлікт
(непорозуміння) під час їх руху по
маршруту на автобусах, ОСОБА_3 вважав
себе ображеним з боку потерпілого, так
як останній підрізав його, забирав у
нього пасажирів по маршруту і тому, в
продовження даної теми, після зупинки
автобусів Павленко пішов до ОСОБА_1
з'ясовувати стосунки, а не мав наміру
грубо порушувати громадський порядок,
а тому вірно перекваліфікував дії
ОСОБА_3 з ч.1 ст.296 КК України на ч.2 ст.125
КК України.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляції прокурора.

Не підлягає до задоволення і апеляція
подана засудженим ОСОБА_3

Так, в апеляції засудженого, як на одну
з підстав для скасування вироку суду,
вказується невірно зазначені у вироку
показання свідків. Однак дане
твердження не відповідає дійсності,
оскільки згідно протоколу судових
засідань, зміст показань свідків,
викладений у вироку відповідає тому,
який зазначений в протоколі судових
засідань. При цьому, ніхто з учасників
судового розгляду письмових зауважень
з приводу допущеної неправильності або
неповноти протоколу не подавав.

Окрім того, є безпідставними доводи
апеляції засудженого і щодо
необґрунтованого спростування судом
першої інстанції показань свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відхилення
показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, оскільки у вироку суд
навів переконливі мотиви з яких він
прийняв до уваги одні докази по справі
та відхилив інші.

Не приймає до уваги колегія суддів і
посилання засудженого в апеляції на те,
що судом при постановленні вироку
прийнято до уваги висновок
судово-медичної експертизи, який є
необ'єктивним та не вірним з огляду на
те, що під час огляду ОСОБА_1 у нього не
було виявлено тілесних ушкоджень на
тулубі та кінцівках, всупереч
твердженням самого потерпілого щодо
нанесення йому ОСОБА_3 ударів і по
таковим. Так, за даними висновку
судово-медичної експертизи у
потерпілого виявлені тілесні
ушкодження в області голови, що
кваліфіковані експертом, як легкі
тілесні, що потягли за собою
короткочасний розлад здоров'я та
підтверджено строк їх виникнення. Та
обставина, що на тулубі та кінцівках
потерпілого не виявлено тілесних
ушкоджень, не є підставою для визнання
вказаного висновку експертизи
необґрунтованим.

Окрім того, в принесеній апеляції
засуджений ОСОБА_3 ставить питання про
скасування вироку суду та направлення
справи прокурору для проведення
додаткового розслідування з підстав
усунення розбіжностей в показаннях
свідків по справі та встановлення
інших свідків - очевидців по справі.
Однак і в цій частині апеляція є
безпідставною, оскільки ч.1 ст.374 КПК
України (1960р.) передбачає перелік
випадків в яких апеляційний суд
скасовує вирок та повертає справу на
додаткове розслідування. Жодна з
підстав для повернення справи на
додаткове розслідування, наведених
засудженим та його захисником під час
апеляційного розгляду, до вказаних
випадків не відноситься. Окрім того, як
зазначено вище, суд першої інстанції у
вироку навів переконливі мотиви з яких
прийняв до уваги та поклав в основу
обвинувачення показання потерпілого
та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
відхилив показання інших.

На підставі викладеного,
керуючись п.15 розділу ХІ «Перехідні
положення» КПК України, ст.ст. 365, 366 КПК
України (1960р.), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Київського районного суду
м.Полтава від 29 січня 2013 року відносно
ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляцію
старшого прокурора прокуратури
Київського району м.Полтави та
засудженого ОСОБА_3 - без задоволення.

СУДДІ :

Герасименко В.М.
Кожевніков О.В. Костенко В.Г.