Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Жука В.Г. і Заголдного В.В.,
розглянула в судовому засіданні 31 травня 2007 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційним поданням прокурора,
який брав участь у розгляді справи апеляційним судом, на вирок Смілянського
міськрайонного суду Черкаської області
від 11 травня 2006 року, яким
раніше судимого
Машівським районним судом Полтавської
області за ч.1 ст.183 КК України
на 6 років позбавлення волі, 26.04.2005 року
звільненого умовно-достроково
постановою Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
на 2 роки 2 місяці 4 дні,
засуджено за ст. 395 КК України на 6 місяців арешту.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за
попереднім вироком і ОСОБА_1. остаточно призначено 1 рік позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 4 липня 2006 року вирок залишено
ОСОБА_1 визнано винним у тому, що
він, знаходячись під адміністративним наглядом, встановленим постановою Смілянського
міськрайонного суду Черкаської області
від 29 червня 2005 року з передбаченими законом обмеженнями, злісно порушив їх
і самовільно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, залишив постійне
місце проживання і вибув за межі міста.
У касаційному поданні прокурор
порушує питання про скасування судових рішень
у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону та направлення справи на новий судовий розгляд. Автор
подання зазначає, що при призначенні покарання суд припустився помилки,
призначивши покарання, що є меншим за невідбуту частину покарання за попереднім
вироком.

Заслухавши доповідача, прокурора,
яка підтримала касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що подання підлягає задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК
України підставою для скасування чи зміни вироку, ухвали чи постанови є,
зокрема, неправильне застосування
кримінального закону.

Згідно зі ст. 71 КК України та
відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від
24.10.2003 року “Про практику призначення судами кримінального покарання”,
остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання,
призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за
попереднім вироком.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 був засуджений 20.09.2000 року Машівським районним судом Полтавської
області за ч. 1 ст. 183, 43 КК України на 6 років позбавлення волі та
звільнений від відбування покарання умовно-достроково 26.04.2005 року на 1 рік
2 місяці 4 дні. Новий злочин за ст. 395 КК України, за який його засуджено
вироком Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області від 11 травня 2006 року, ним було скоєно в період
умовно-дострокового звільнення, тобто29.06.2005 року, що і було враховано судом
при застосуванні ст. 71 КК України.

Проте, суд призначаючи покарання
ОСОБА_1 за сукупністю вироків, припустився помилки та засудив ОСОБА_1 до 1 року
позбавлення волі, що є меншим за невідбуту частину покарання за попереднім
вироком (1рік 2 місяці 4 дні).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий
розгляд, під час якого суд має усунути зазначені недоліки і прийняти у справі таке
рішення, яке б точно відповідало вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л
а :

касаційне прокурора, який брав
участь у розгляді справи апеляційним судом, задовольнити.

Вирок Смілянського
міськрайонного суду Черкаської області
від 11 травня 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд.

Судді:

А.І. Редька В.Г. Жук В.В. Заголдний