Справа № 466/8473/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/60/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2015 року року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши кримінальне провадження №0002888 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, українки, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимої, за ч.1 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_12

за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_12 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року ОСОБА_7 засуджена за ч.1 ст. 115 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання з 12 серпня 2013 року.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона 12 серпня 2013 року близько 00 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на вбивство свого вітчима потерпілого ОСОБА_13 , підійшла до дивану, на якому спав потерпілий, та нанесла удар ножем в груди. Від удару потерпілий помер на місці.

На вирок суду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_7 у своїй скарзі просить пом`якшити їй покарання. Вважає вирок суду щодо неї занадто суворим. На думку обвинуваченої, судом не було взято до уваги усі пом`якшуючі обставини, а саме, з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі звертає увагу на те, що за час перебування у СІЗО у неї значно погіршився стан здоров`я.

Адвокат ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року змінити та на підставі ст.69 КК України призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання, оскільки призначене їй судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженої.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що судом першої інстанції не були враховані в повній мірі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 згідно з ст.66 КК України, зокрема те, що ОСОБА_7 :

- як під час досудового розслідування, так і у суді визнала свою вину у скоєному злочині в повному обсязі, активно сприяла розкриттю злочину на досудовому слідстві, оскільки особисто повідомляла про місця, де були залишені речові докази, а також, про інші обставини;

- зобов`язалася відшкодувати потерпілому будь-яку шкоду (моральну чи матеріальну), попри те, що останній не заявляв цивільного позову;

- перебувала у стані сильного душевного хвилювання, викликаного протизаконним насильством та тяжкою образою з боку померлого по відношенню до неї та її матері;

- раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності;

- має на утриманні малолітню дитину.

У зв`язку з наведеним, адвокат вважає, що покарання у вигляді позбавлення ОСОБА_7 волі строком на 10 років, є явно несправедливим внаслідок суворості, а мотивів щодо призначення такого покарання судом у постановленому вироку майже не наведено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої, її захисника адвоката ОСОБА_12 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, потерпілого ОСОБА_10 та його представника про залишення вироку без зміни, а апеляційних скарг - без задоволення, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України у апеляційних скаргах засудженої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_12 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України та роз`ясненнями, наведеними в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років, за вчинення злочину, та пов`язане з цим апеляційне прохання захисника обвинуваченої щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ч. 1 ст.69 КК України, тобто призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 1 ст. 115 КК України, і відповідно - його зменшення, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно з даними кримінального провадження та поданими апеляційними скаргами об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а твердження апелянтів щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання за вчинений злочин.
На думку колегії суддів, апеляційні доводи ОСОБА_7 та її захисника щодо наявності у обвинуваченої малолітньої дитини - не може вважатися обставиною, що істотно знижує ступень тяжкості вчиненого нею злочину, а так само і сукупність даних про особу винної та обставин, що пом`якшують покарання, які були встановлені судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційне прохання захисника обвинуваченої про застосування судом апеляційної інстанції норм ст. 69 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно носить суто суб`єктивний характер.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання у апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника на визнання вини по пред`явленому обвинуваченню та щире каяття, не можуть вважатися достатньою підставою для застосування норм статті 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинений нею злочин.

При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи ОСОБА_7 та її захисника про визнання вини та щире каяття, - враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин подій злочинів, кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України та об`єктивно досліджених даних про особу обвинуваченої, які суд брав до уваги при призначені покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років.

Твердження у апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в межах санкції ст. 115 ч.1, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченої та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 , раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину, розкаялася у вчиненому, що є обставиною, що пом`якшує покарання, а також обставина, що його обтяжує - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченої та її захисника - про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_12 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4