Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 20 листопада 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу
колегії суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 вересня 2006 року щодо ОСОБА_1
Вироком Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2006 року

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянин України, такий, що

згідно ст. 89 КК України судимості не мав,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК
України на три роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами строком на два роки.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 930 грн на
відшкодування майнової і 30.000 грн моральної шкоди.

Ухвалою
колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 вересня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено:
на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з
випробуванням з іспитовим строком на три роки і покладенням на нього
обов'язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

У
решті вирок залишено без зміни.

Згідно
з вироком ОСОБА_1 засуджено за те, що він 24 жовтня 2003 року приблизно о 23-ій
год. 30 хв., керуючи за довіреністю
належним ОСОБА_3 автомобілем “Фольксваген” д/н НОМЕР_1і рухаючись по
вул. Запорізьке шосе в м. Дніпропетровську, порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.3
Правил дорожнього руху України, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_2
що спричинило смерть потерпілого.

У касаційному поданні прокурором ставиться питання про скасування ухвали
апеляційного суду щодо ОСОБА_1 у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і
особі засудженого та направлення справи на новий апеляційний розгляд. Мотивує
тим, що апеляційний суд не навів в ухвалі докладних мотивів, за яких прийняв
рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, і
не врахував, що ОСОБА_1 вчинив тяжкий злочин, раніше був судимий за скоєння
злочину, який також був пов'язаний з порушенням ПДР, думку потерпілої ОСОБА_2
про призначення ОСОБА_1реальної міри покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що
касаційне подання необхідно залишити без задоволення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил
безпеки дорожнього руху як особою, яка керувала транспортним засобом, що
спричинило смерть потерпілого, підтверджується дослідженими і належно оціненими
судом доказами і прокурором у касаційному поданні не оспорюється.

Дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування основного покарання
з випробуванням, апеляційний суд послався в ухвалі на пом'якшуючі покарання
обставини і дані про особу засудженого,
які хоча і зазначались у вироку місцевим судом, але не були достатньо
враховані. До таких обставин апеляційний суд відніс позитивну характеристику
ОСОБА_1 за місцем роботи і проживання, наявність на його утриманні діда і баби,
часткове відшкодування шкоди.

Із матеріалів справи вбачається, що в ході судового розгляду ОСОБА_1 у вчиненому розкаявся.
Після постановлення вироку засуджений продовжував відшкодовувати заподіяну шкоду.

У судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_2 підтримала свою
апеляцію лише в частині розміру моральної шкоди, відмовившись від решти
апеляційних вимог про призначення засудженому більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок
апеляційного суду про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання
та його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75
КК України.

Підстав для скасування ухвали апеляційного суду з мотивів, викладених
прокурором, не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону при розслідуванні
та розгляді справи, які були б безумовною підставою для скасування
постановлених у ній судових рішень, в тому числі порушень вимог ст. 377 КПК
України, про які зазначає в касаційному поданні прокурор, не встановлено.

Отже, постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення є законними і
обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 394, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, залишити без задоволення.

судді:

В.О. Паневін
В.І. Косарєв
Ю.М. Кармазін