У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів ОСОБА_11, ОСОБА_12,

розглянувши у судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо нього Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Апеляційний суд м. Севастополя вироком від 26 листопада 2001 року засудив ОСОБА_4 за: пунктами «а», «і», «ж», «з» статті 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому; частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього майна, що належить йому; частиною першою статті 15, частиною п'ятою статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього майна, що належить йому; частиною першою статті 15, частиною першою статті 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк три роки; частиною першою статті 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі статті 42 КК 1960 року за сукупністю злочинів ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, питання про перегляд судових рішень щодо яких у заяві не порушується.

Верховний суд України ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ від 5 вересня 2002 року відмовив у задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_9, у порядку статті 396 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року) змінив вирок щодо ОСОБА_4, перекваліфікувавши його дії з частини першої статті 15, частини п'ятої статті 185 КК на частину першу статті 14, частину п'яту статті 185 КК.

У заяві засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вироку Апеляційного суду м. Севастополя від 26 листопада 2001 року та ухвали колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного суду України від 5 вересня 2002 року щодо нього на підставі пункту 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Також зазначає у заяві про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Разом із заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України засуджений ОСОБА_4 подав клопотання про поновлення строку для подання такої заяви.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених КПК.

Визначений у статті 445 КПК перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 447 КПК встановлені процесуальні строки подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 445 цього Кодексу. Норми цієї статті визначають період у часі - три місяці - і вказівку на подію (момент), із якого починається перебіг цього строку для подачі заяви про перегляд судового рішення, у залежності від конкретної підстави, визначеної частиною першою статті 445 КПК, а саме: день ухвалення оспореного (оскарженого) або порівнюваного судових рішень суду касаційної інстанції (з підстави, передбаченої пунктами 1, 2 частини першої статті 445 КПК); день ухвалення оскаржуваного судового рішення суду касаційної інстанції або день прийняття постанови Верховного Суду України з висновком про застосування норм права (з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК); день, коли особі, на користь якої ухвалено рішення міжнародною судовою установою, стало або мало стати відомо про набуття цим рішенням статусу остаточного (з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК). Строк, пропущений з причин, визнаних поважними, суд може поновити за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України. У разі відмови в клопотанні про поновлення строку заява залишається без розгляду.

Отже для вирішення питання щодо дотримання строків подачі заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень і можливості поновлення пропущеного строку насамперед належить з'ясувати, з якої саме підстави, визначеної у частині першій статті 445 КПК, подана заява і чи наявні поважні причини для пропуску строку її подачі.

Як убачається зі змісту заяви, засуджений на підтвердження своїх доводів зазначає про невідповідність судових рішень, про перегляд яких порушено питання, висновкам, викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме тим положенням, які стосуються індивідуалізації покарання.

Однак таке посилання не може бути підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Так, виходячи з аналізу положень статей 445 і 458 КПК, під «постановою Верховного Суду України» у пункті 3 частини першої статті 445 КПК розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної кримінальної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК, яке містить висновок щодо застосування відповідної норми права, обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.

Разом із тим, постанови Пленуму Верховного Суду України, у тому числі й та, на яку послався в своїй заяві засуджений ОСОБА_4, до таких судових рішень не відносяться, оскільки приймалися Пленумом не в кримінальному процесуальному порядку, а за результатами узагальнень практики вирішення судами тих чи інших категорій справ, та мали лише роз'яснювальний характер, а не обов'язковий для всіх судів.

Відповідно до вимог статті 448 КПК у заяві про перегляд судового рішення зазначається, у тому числі, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК.

Проте, зазначаючи про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, у заяві засуджений взагалі не зазначив жодного обґрунтування цієї підстави.

Виходячи із положень пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, питання неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання не може підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Крім того, у порушення вимог статті 449 КПК засудженим до заяви не долучено ні копій судових рішень, про перегляд яких подано заяву, ні копій різних за змістом судових рішень на обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 1 статті 445 КПК, ні копії постанови Верховного Суду України на обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК.

Заява також не містить конкретизованої вимоги, яка б узгоджувалась з повноваженнями Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заява засудженого ОСОБА_4 є необгрунтованою, оскільки вона не містить підстав, передбачених частиною першою статті 445 КПК.

Відповідно до вимог частини 6 статті 447 КПК пропущений строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин, і вирішення цього питання покладається на суд.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов'язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

У зв'язку з тим, що заява засудженого ОСОБА_4 не містить підстав, передбачених частиною першою статті 445 КПК, і подана з пропуском строку, встановленого статтею 447 КПК, клопотання про поновлення строку для її подання не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 445, 447 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду м. Севастополя від 26 листопада 2001 року та ухвали колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного суду України від 5 вересня 2002 року щодо нього Верховним Судом України залишити без розгляду.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12