Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/156/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.02.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.12.2014 року, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Новомиргород Кіровоградської області, українцю, гр. України, з середньо освітою, раніше неодноразово судимому, останній раз 27.01.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.1 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні його заяви про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році»,
ВСТАНОВИЛА:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до місцевого суду з клопотанням про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.12.2014 рокуйому відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання.
Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 07.04.2004 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 309 ч.1 ст. 70 КК України до 3 років 06 місяців позбавлення волі та за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.01.2014 року за ч.1 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі. Тобто, за вчинення злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються, як умисні тяжкі.

При цьому, врахував і те, що згідно ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», пунктом «в» якої визначено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Враховуючи, передбачену п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», заборону застосування амністії до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинені умисні тяжкі злочини, тому районний суд дійшов висновку, що підстави для задоволення клопотання засудженого відсутні.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить застосувати до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році». Доводи своєї апеляції мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував того, що на момент прийняття закону про амністію він вже відбув половину строку покарання, має заохочення та позитивно характеризується з боку адміністрації колонії.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив ухвалу районного суду залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Так, дійсно 19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України №1185-VІІ від 08.04.2014 року «Про амністію у 2014 році».

Відповідно до п. «а» ст. 9 вказаного Закону, питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно із ст. 8 цього Закону, амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Пунктом «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Як видно з долучених до матеріалів клопотання документів, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, а саме:

- вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 07.04.2004 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 309 ч.1 ст. 70 КК України на 3 роки 06 місяців позбавлення волі, 22.03.2006 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 12 днів;

- вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 03.04.2007 року за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 82, ст. 71 КК України на 1 рік 02 місяці обмеження волі, 18.01.2008 року звільнений умовно-достроково на 2 місяці 17 днів;

- вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 21.04.2011 року за ч.3 ст. 358 КК України до сплати штрафу у розмірі 520 грн.;

- вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.01.2014 року за ч.1 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Враховуючи, що вчиненні засудженим ОСОБА_7 злочини, а саме перший та останній, є умисними та згідно ст. 12 КК України - тяжкими, вказані судимості згідно чинного законодавства не зняті та не погашені, оскільки строк погашення першої судимості за вчинення тяжкого злочину двічі переривався, у зв`язку з вчиненням засудженим нових не тяжких злочинів, за що він притягувався до кримінальної відповідальності у 2007 та 2011 роках, а тому районний суд правильно врахував вимоги п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», відповідно до якого амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього амністії.

Тому, враховуючи вищезазначені обставини до скаржника неможливо застосувати і ст. 6 Закон України «Про амністію в 2014 році» та скоротити наполовину невідбуте ним покарання, як того просить у своїй апеляції засуджений.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_7 про те, що у 2004 році його засуджено за вчинені ним злочини по ст. 185 ч.3 і ст. 309 ч.2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, а тому вважає, що його засуджено за вчинення злочинів середньої тяжкості, оскільки йому призначено покарання менше 5 років позбавлення волі. Однак, згідно ч.3 ст. 12 КК України, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Тобто, вказаним законом ступіть тяжкості злочину визначається не розміром фактично призначеного судом покарання, а саме розміром максимально можливого покарання, яке передбачено санкцією статті за відповідний злочин. Санкцією ч.3 ст. 185 КК України передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а оскільки основне покарання передбачено більше п`яти років позбавлення волі, що свідчить про те, що вказаний злочин є тяжким, відповідно до ч.4 ст. 12 КК України, а не середньої тяжкості, як помилково вказує на те засуджений.

Доводи скаржника і про те, що його судимість за 2004 рік вже погашена, оскільки в останньому обвинувальному акті, та у вироку Києво -Святошинського районного суду і в рішенні апеляційного суду м. Києва зазначено про те, що він раніше не судимий також є безпідставними, оскільки як видно з долученої до матеріалів клопотання копії вказаного вироку суду від 27.01.2014 року у ній хоч і зазначено, що ОСОБА_7 є особою не маючою судимості, проте це не відповідає фактичним обставинам справи, з урахуванням долученої до матеріалів клопотання довідки про судимості останнього, які зазначені вище в ухвалі.

За таких обставин, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а тому ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.12.2014 року стосовно нього слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст.ст. 8, 9 Закону України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2014 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2